Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що 20.08.2009 року помер його батько [PERSON], дітьми якого також є відповідачі по справі. На момент смерті за [PERSON], позивач та відповідачами на праві спільної сумісної власності була зареєстрована 31/100 частка житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в м. Вінниця, пров. Привокзальний, буд. 21 та включає будинок з прибудовою, саманний, обкладенний цеглою, позначений на плані літ. "А", загальною житловою площею 63,1 кв.м., 1968 року побудови, вбиральні літ. "В", "Д", фундамент "Ф", гараж "Г", огорожа 1-3. До складу даної частини будинку входить кухня 2-1, кімнати 2-2, 2-3, льох П/А, вбиральня Д, гараж Г, фундамент Ф, крильце. Інша частина вказаного житлового будинку належить [PERSON] Позивач зазначає, що він після смерті батька прийняв його спадщину шляхом подачі в шестимісячний термін з моменту відкриття спадщини заяву про її прийняття, іші спадкоємці, а саме: [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадщини батька на користь позивача, а [PERSON] спадщину не прийняв. Таким чином, позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, однак через брак часу та коштів він не звертався за оформленням спадщини. [PERSON] зазначає, що після проходження в зоні АТО військової служби, він має пільги на безоплатну приватизацію земельної ділянки, тому він звернувся із заява про отримання свідоцтва про право на спадщину, однак йому було відмовлено тому, що нотаріус не може визначити склад спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві. В зв'язку з вищенаведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить визнати за ним право спільної часткової власності на 62/1000 частки житлового будинку, з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, пров. Привокзальний, 21, яка раніше належала [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просив позов задовольнити та залишити за позивачем судові витрати. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу за її відсутності, позовну заяву [PERSON] визнає. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] не з'явився, надавши суду заяву з проханням розглянути дану справу за його відсутності, проти задоволення позовної заяви [PERSON] не заперечує. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є учасником бойових дій (а.с. 12). З відмітки, зробленої в паспорті позивача, суд вбачає, що він зареєстрований за адресою: [INFO], з 22.09.2001 року (а.с. 5-6). З свідоцтва про народження серії IІІ-АМ № 301720, виданого 01.07.1983 року міським відділом ЗАГС м. Вінниці, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивача [PERSON], [INFO] (а.с. 9). З договору купівлі-продажу від 08.07.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], вбачається, що [PERSON], діючи від свого імені та від імені неповнолітнього сина [PERSON], [PERSON], [PERSON], діюча від свого імені та від імені свого сина [PERSON], на підставі довіреності, купив 31/100 частину жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться в м. Вінниці по провул. Привокзальному під №21. На земельній ділянці розташовані: будинок з прибудовою, саманний, обкладений цеглою, позначений на плані літ. "А", загальною житловою площею 63,1 кв.м., 1968 року побудови, вбиральні "В", "Д", фундамент "Ф", гараж "Г", огорожа № 1-3. До складу даної частини будинку входить: кухня 2-1, кімнати 2-2, 2-3, льох П/А, вбиральня Д, гараж Г, фундамент Ф, крильце (а.с. 10). З аналізу вищевказаного документа та пояснень представника позивача, суд прийшов до висновку, що виходячи з рівності часток співвласників у спільній сумісній власності до складу спадщини [PERSON] ввійшла 1/5 частка від 31/100 часток спірного житлового будинку, тобто 62/1000 частки, що є спадковим майном. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 138368, [PERSON] помер 19.08.2009 року (а.с. 8). З копії спадкової справи № 55/2010 (витяги про реєстрацію в спадковому реєстрі від 19.02.2010р.), судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, що залишилася після смерті їх батька на користь свого брата [PERSON] (а.с. 79, 80). Відповідно до матеріалів інвентаризаційної спрвави № 16528 на житловий будинок № 21 по пров. Привокзальний в м. Вінниці, судом вбачається, що власником частки зазначеного будинку є [PERSON] в розмірі 69/100 (а.с. 16-17). З постанови Другої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії, судом встановлено, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №21, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Привокзальна відмовлено в зв'язку з неможливістю визначити склад спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, а саме, на яку частку житлового будинку № 21, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Привокзальна, необхідно видати свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого: [PERSON], який помер 19.08.2009 року (а.с.13). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як роз'яснено в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті його батька [PERSON] 20.08.2009 року (згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки). Ст. 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається особисто. Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.\~ Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. За змістом ч.ч. 1, 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Однак з наведених вище матеріалів справи, вбачається, що в договорі купівлі-продажу від 08.07.1997 року не визначена частка кожного співвласника у спільній сумісній власності та належність цього майна спадкодавцеві. Згідно ст. 50 Закону України "Про нотаріат" спір про право, оснований на вчиненній нотаріальній дії, розглядається судом у порядку позовного провадження. Статтею 68 Закону України "Про нотаріат", пункту 4.15. глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. П. 4.18. глави 10 розділу II цього ж Порядку встановлено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.\~ Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ст. 8 Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників (ч. 2 ст. 369 ЦК України). Ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права позивача шляхом визнання права спільної часткової власності у порядку спадкування за законом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право позивача неможливо, внаслідок не зазначення в договорі купівлі-продажу від 08.07.1997 року частки кожного співвласника у спільній сумісній власності, а отже позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати суд залишає за позивачем на його прохання. На підставі викладеного,

Outcome: approved