Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

У червні 2020 р. Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулось з позовом, у якому просить стягнути на його користь з [PERSON] заборгованість за кредитним договором б/н від 26.11.2009 р. станом на 02.04.2020 р. у розмірі 40 339,87 грн., посилаючись на те, що [PERSON] не виконує зобов`язань за зазначеним договором. Від [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, у якій вона також просить застосувати позовну давність, посилаючись на те, що він дійсно використав весь кредитний ліміт у розмірі 2 000,00 грн. у серпні 2016 р. і з того часу карткою більше не користувався. Заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору у порядку, передбаченому статтею 174 Цивільного процесуального кодексу України, а саме - у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, [PERSON] не подав. Судом з`ясовано, що 26.11.2009 р. [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - Заява), зі змісту якої вбачається, що [PERSON] виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну карту Кредитка "Універсальна", у цей же день йому була видана відповідна картка № [NUMBER] , що також підтверджується довідкою б/д Банка, з якої вбачається, що у подальшому [PERSON] видавалось ще три кредитні картки, термін дії останньої з них закінчувався у січні 2018 р. (а. с. 37, 36). Як вбачається з Заяви, [PERSON] погодився з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять між нею та Банком договір про надання банківських послуг, вона ознайомлена з цим договором до його укладення та згоден з його умовами. Також 26.11.2009 р. [PERSON] підписав довідку про умови кредитування з використанням Кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", у якій, зокрема, передбачено, строк та розмір погашення кредиту, неустойку, а саме - пеню та штраф, за несвоєчасне погашення заборгованості (а. с. 38). З розрахунків заборгованості за договором № б/н від 26.11.2009 р. випливає, що Банк вважає, що станом на 02.04.2020 р. заборгованість [PERSON] за вказаним договором становить 40 339,87 грн., та складається з тіла кредиту - 3 369,25 грн., відсотків, нарахованих на прострочений кредит за статтею 625 Цивільного кодексу України, - 1 176,80 грн., пені - 33 396,68 грн., штрафів - 500,00 грн. (фіксована частина) та 1 897,14 грн. (процентна складова) (а. с. 7 - 14). З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] , випливає, що максимальний кредитний ліміт, який було встановлено за Заявою, становив 2 000,00 грн., його було встановлено 28.11.2015 р. (а. с. 35). На цю обставину посилається і Банк, обґрунтовуючи позов. Таким чином [PERSON] не міг отримати кредит у розмірі, більшому ніж 2 000,00 грн. За таких обставин твердження Банку про те, [PERSON] має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3 369,25 грн. є безпідставним та суперечить підставі позову. Отримання ж кредиту у розмірі максимального кредитного ліміту (2 000,00 грн.), як випливає з заяви від 02.02.2021 р. [PERSON] , ним визнається, та підтверджуються випискою з його рахунку станом на 06.04.2020 р., з якого вбачається, що в останнє [PERSON] отримав кредит у максимальному розмірі кредитного ліміту у 31.08.2016 р. (а. с. 15 - 34). З цієї ж заяви та розрахунку також випливає, що після 31.08.2016 р. будь-які операції з грошовими коштами на рахунку [PERSON] не проводились, тобто кредитні кошти він не повертав, інші нарахування здійснювались виключно Банком. Як встановлено вище, 26.11.2009 р. [PERSON] підписав довідку про умови кредитування з використанням Кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", у якій, зокрема, передбачено строк та розмір погашення кредиту, неустойку, а саме - пеню та штраф, за несвоєчасне погашення заборгованості, за якою [PERSON] зобов`язувався повертати кредитні кошти щомісячно до 25 числа місяця, який йде за звітним у розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості (а. с. 38). Як було з`ясовано вище, станом на 31.08.2016 р. [PERSON] мав заборгованість за кредитом у розмірі 2 000,00 грн., яку він не погашав. Тобто, зважаючи на довідку про умови кредитування з використанням Кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", [PERSON] мав погашати цю заборгованість щомісячними платежами у розмірі 7% від неї, тобто по 140,00 грн. щомісячно, а відтак остаточно мав її погасити за п`ятнадцять місяців (перші чотирнадцять місяців - по 140,00 грн., в останній місяць - 40,00 грн.), тобто до 25.11.2017 р. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно зі статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином [PERSON] має сплатити заборгованість за кредитом (2 000,00 грн.), пеню та штраф. Разом з тим, здійснюючи розрахунок пені та штрафу, Банк виходив з того, що того, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 3 369,25 грн.., що, як зазначено раніше, є безпідставним, а тому цей розрахунок не може братись Судом до уваги. При цьому Суд не має спеціальних знань, що б за наявними матеріалами здійснити правильний розрахунок розміру заборгованості [PERSON] за пенею та штрафами. За змістом частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України, яка підлягає застосуванню в силу частини другої статті 1054 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною другою статті 625 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У Заяві [PERSON] та підписаній нею довідці про умови кредитування з використанням Кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" процентна ставка за прострочення зобов`язання зі сплати кредиту не зазначена, будь-які інші належні докази, які б вказували на зазначення цієї процентної ставки, Банком не подано, а відтак [PERSON] має спалити три проценти річних від простроченої суми (неповернутого кредиту). Разом з тим, у розрахунку заборгованості цих процентів Банк виходить з того, що розмір заборгованості за тілом кредиту становить 3 369,25 грн. грн., що, як зазначено вище, є безпідставним, а тому цей розрахунок не може братись Судом до уваги. При цьому Суд не має спеціальних знань, що б за наявними матеріалами здійснити правильний розрахунок відповідної заборгованості [PERSON] . Підсумовуючи наведене, Суд приходить до висновку, що позов Банку є обґрунтованим в частині вимоги про стягнення на його користь з [PERSON] заборгованості за кредитом у розмірі 2 000,00 грн., в іншій частині вимог Суд відмовляє у його задоволенні. Однак [PERSON] просить застосувати позовну давність. Статями 256 та 257 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Очевидним є те, що Банк довідався про неповернення [PERSON] частини кредиту у розмірі 7% від кредиту або залишку заборгованості 26.09.2016 р., 26.10.2016 р. і так далі, до 26.11.2017 р., а відтак перебіг позовної давності за цими вимогами розпочинався саме з цих дат. З позовом Банк звернувся 24.06.2020 р. (а. с. 59). Таким чином Банком було пропущено позовну давність за вимогами про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом за період з 26.09.2016 р. по 24.06.2017 р., тобто у розмірі 1 260,00 грн. Частинами третьою. та четвертою статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Зважаючи на наведене, у задоволенні позову Банку в частині вимоги про стягнення на його користь з [PERSON] заборгованості за кредитом у розмірі 1 260,00 грн. має бути відмовлено у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено [PERSON] , а відтак стягненню підлягає заборгованість у розмірі 740,00 грн., тобто позов Банка підлягає частковому задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь Банку у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 70,67 грн.

Outcome: partial