Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

[PERSON], зменшивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить визнати спільним майном подружжя: квартиру [ADDRESS], автомобіль ВМW 520 д/н [NUMBER], меблі та побутову техніку: маршові сходи, двері, мийку „Сатриз", кухню с фасадами з ольхи та африканського профілю, кухонну поверхню Bosch 0142 з духовкою, кондиціонер „YORK" MAH-MOH 45, ліжко „Ніколь", спальний гарнітур „ALFONA GROUP FLORIDA", меблевий гарнітур „ZARAGOSA MOSCU CHAPA DE OLIVA", який складається з меблевої стінки „LIBERIA L330XH226XP46", шість стільців „SILLA TRIANA CON MARGUE-TERRIA", стіл „MESA DE", два телевізори „Соні" модель 21м91, серійні номери 1002117 та 1001217 та визнати за сторонами на спільне майно подружжя право власності в рівних частках по ?, а також визнати право користування в рівних частках по ? на паркомісця 38, 43 для автомобілів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та на будинок рибалки-любителя [ADDRESS]. При цьому позивач посилається на те, що зазначене майно було придбано сторонами під час шлюбу, тобто є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, але користуватися та розпоряджатися [PERSON] спільним майном не має можливості, а тому вимушений звернутись до суду з даним позовом. Позивач та його представник до судового засідання 23.03.2016 року не з'явились, повідомлялись, [PERSON] 23.03.2016 року особисто через канцелярію суду надав заяву, в який повідомив про погіршення стану здоров'я та про позбавлення права на представлення його інтересів представнику [PERSON] 20.04.2016 року до судового засідання позивач та його представник також не з'явились, повідомлялись належним чином, [PERSON] надав до суду заяву, в який повідомив про погіршення стану здоров'я та на підтвердження надав копію запису з щоденника, також зазначив, що представника [PERSON] позбавляє права представляти його інтереси, однак підтверджень про скасування повноважень представника, до суду не надано. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала та надала до суду заяву про застосування строків позовної давності до заявлених сторонами позовних вимог. Також [PERSON] надала до суду зустрічну позовну заяву, яку уточнила у судовому засіданні, та просила присудити їй грошову компенсацію за 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль "BMW X5, д/н [NUMBER], що дорівнює 74 800,00 гривень, грошову компенсацію за 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на торгівельний павільйон, розташований по [ADDRESS], що дорівнює 39293,00 гривень, грошову компенсацію за 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на внесок до статутного капіталу ТОВ "АВТОТЮНІНГ", що дорівнює 7 500,00 гривень, яку стягнути з [PERSON], посилаючись на те, що зазначене в зустрічній позовній заяві майно є сумісною власністю подружжя та повинно бути поділено між сторонами шляхом залишення у власності [PERSON] вищевказанного майна та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] ? частину вартості цього майна. Справа знаходилась у проваджені Київського районного суду м. Одеси з 20.11.2013 року, що значно перевищує граничний термін розгляду цивільних справ, передбачених ч.1 та 2 ст. 157 ЦПК України. Одночасно з тим, судом приймається до уваги, що на протязі всього часу знаходження справи на розгляді у суді від [PERSON] заяв про залишення позову без розгляду, відмов від позову не надходило, що свідчить про його бажання отримання рішення по суті виниклого спору. Однак, [PERSON] з 22 червня 2015 року не з'являється до судових засідань посилаючись на стан здоров'я, суд вважає, що позивач навмисно затягує вирішення справи по суті, тим самим зловживає своїми правами і чергове відкладення розгляду справи, провадження по якої триває понад розумних строків, буде порушувати права відповідача, яка є також і позивачем по зустрічному позову на своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, що є основоположними завданнями цивільного судочинству, і передбачено у ст. 1 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі позивача на підставі наявних у справі даних та доказів. Вислухавши представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу 13 червня 2007 року шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] розірвано (актовий запис №425 від 13.06.2007 року). 23 липня 2013 року після розірвання шлюбу, [PERSON] (донька сторін) подарувала матері - [PERSON], квартиру [ADDRESS] (договір дарування від 23.07.2013 року, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ланським А.В.) Право власності на вказану квартиру виникло у [PERSON] на підставі договору № П5С-364 від 09.12.2003 року про пайову участь у будівництві, було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.08.2004 року та позивачем не оскаржувалось, а тому суд вважає, що квартира [ADDRESS] не є сумісною власністю подружжя та не може бути поділено між сторонами. Згідно відповіді Відділу ОРЕР УДАІ ГУ МВС України в Одеській області від 02.06.2014 року автомобіль ВМW 5201, (2000), синього кольору, д/н [NUMBER], був придбаний [PERSON] після розірвання шлюбу - 22.05.2008 року на аукціоні (товарній біржі), що свідчить про те, що даний автомобіль також не є сумісною власністю подружжя та не може бути поділено між сторонами. Щодо позовних вимог [PERSON] про встановлення в рівних частках за сторонами права користування паркомісцями 38, 43 для автомобілів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та права користування будинком рибалки-любителя [ADDRESS], суд вважає їх не обґрунтованими та не підлягаючими задоволенню, оскільки згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Але, ст.317 ЦК України встановлює зміст права власності, а саме власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Тобто паркомісця 38, 43 для автомобілів, які розташовані за адресою: [ADDRESS] та будинок рибалки-любителя [ADDRESS] не перебувають у власності сторін, а поділ права користування майном не передбачений законодавством. Щодо позовних вимог [PERSON] про розподіл по 1/2 частині спільного майна подружжя, зокрема: меблі та побутову техніку: марщові сходи, двері, мийку „Сатриз", кухню с фасадами з ольхи та африканського профілю, кухонну поверхню Bosch 0142 з духовкою, кондиціонер „YORK" MAH-MOH 45, кровать „Ніколь", спальний гарнітур „ALFONA GROUP FLORIDA", меблевий гарнітур „ZARAGOSA MOSCU CHAPA DE OLIVA", який складається з меблевої стінки „LIBERIA L330XH226XP46", шість стільців „SILLA TRIANA CON MARGUE-TERRIA", стіл „MESA DE", два телевізори „Соні" модель 21м91, серійні номери 1002117 та 1001217, суд вважає їх також недоведеними, оскільки вказані речі є рухомими і неподільними. Визначити варіанти поділу зазначеного майна, необхідність сплати грошової компенсації та її розмір неможливо, тому що позивачем не надано доказів щодо вартості цього майна на час розгляду справи, у судовому засіданні позивачем не заявлялось будь-яких клопотань про забезпечення доказів (призначення експертизи), а суд, відповідно до діючого законодавства, позбавлений можливості за своєю ініціативою порушувати питання про витребування доказів по справі. Крім того, [PERSON] не надав належних та допустимих доказів взагалі існування вищезазначеного майна на момент розгляду справи. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] також не підлягают задоволенню. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд вважає, що [PERSON] не надано належних та допустимих доказів та не доведено існування у власності [PERSON] торгівельного павільйону, розташованого по [ADDRESS]. Позовні вимоги щодо присудження [PERSON] грошової компенсації за 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на внесок до статутного капіталу ТОВ "АВТОТЮНІНГ", що дорівнює 7500 гривень, також не підлягають задоволенню, оскільки ст.12 Закону України від 19 вересня 1991 р. N 1576-XII "Про господарські товариства" встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вимоги [PERSON] про стягнення грошової компенсації за 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль "BMW X5, д/н [NUMBER], номер кузова [NUMBER], що дорівнює 74 800 гривень також задоволенню не підлягають, так як 26.12.2013 року зазначений автомобіль був проданий відповідно до довідки-рахунку та зареєстрований за новим власником - [PERSON], сторонами вказаний правочин не оспорювався. Крім того, суд вважає, що сторонами пропущений строк позовної давності для подачі позову про поділ майна подружжя, так як відповідно до ч. 2 ст.72 СК України вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Згідно ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Outcome: dismissed