Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницька міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи позовні вимоги тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.2013 року виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить 2/5 частки будинку [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] належить 1/10 частки будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування укладеного в Другій вінницькій державній нотаріальній конторі від 24.07.1996 року. Відповідачу [PERSON] належить 1/2 частки будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва на спадщину від 05.08.1980 року виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою. Земельна ділянка під будинок [ADDRESS] була виділена рішенням Вінницького міськвиконкому №31/924 від 07.08.1954 року. Відповідно до листа КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" №6734 від 29.10.2013 року нумерація будинку постійно змінювалась. Земельній ділянці присвоєно кадастровий №0510100000:03:033:0500. Спору у позивача з відповідачами стосовно долей будинку немає, оскільки вони знають чітко знають кому що належить. Позивач вирішила приватизувати свою частку земельної ділянки та виготовила кадастровий план, але з відповідачами не знайшла спільної мови про конфігурацію порядку користування земельною ділянкою. Просить встановити порядок користування земельною ділянкою між сторонами у справі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов з наведених у ньому підстав та просить позов задовольнити, судові витрати залишити без відшкодування. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що між ними встановився порядок користування земельною ділянкою, не заперечує проти задоволення позову. В судовому засіданні відповідач [PERSON] пояснила, що між ними встановився порядок користування земельною ділянкою, не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницької міської ради Федчишен В.А. при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Дослідивши письмові докази у справі, заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.11.2013 року виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належить 2/5 частки будинку [ADDRESS]. Відповідачу [PERSON] належить 1/10 частки будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування укладеного в Другій вінницькій державній нотаріальній конторі від 24.07.1996 року. Відповідачу [PERSON] належить 1/2 частки будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право на спадщину по закону від 05.08.1980 року виданого Другою вінницькою державною нотаріальною конторою. Земельна ділянка під будинок [ADDRESS] була виділена рішенням Вінницького міськвиконкому №31/924 від 07.08.1954 року. Відповідно до листа КП "Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації" №6734 від 29.10.2013 року нумерація будинку постійно змінювалась. Земельній ділянці присвоєно кадастровий №0510100000:03:033:0500. На даний час в спільному користуванні позивача та відповідача перебуває земельна ділянка загальною площею 0,1000 га відповідно замірів та збірного кадастрового плану земельної ділянки, складеного Комунальним підприємством «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» 03.03.2014 р. Межі земельної ділянки погоджені із суміжними землекористувачами, про що свідчить акт прийому-передачі межових знаків на зберігання від 17.10.2013 року. Згідно ч.ч. 1, 2, 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п. 19, 21, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. В разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Абзаци 1 і 2 цього пункту стосуються також випадків, коли належні особам на праві спільної власності жилий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходилася в їх користуванні до її приватизації або за договором оренди. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК України бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Суд може не визнати угоду про порядок користування земельною ділянкою, коли дійде висновку, що угода явно ущемляє законні права когось зі співвласників, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів спільної земельної ділянки, суперечить архітектурно-будівельним, санітарним чи протипожежним правилам. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати, враховуючи думку позивача, слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved