Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

У грудні 2019 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області звернулась до суду із цим позовом, в якому просила суд: позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача на користь Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей "Отчий дім" на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідач та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.11.2011 та від якого мають трьох спільних дітей, від виховання який батько самоусунувся. Позивач вказує, що на даний час малолітня дитина [PERSON] перебуває в Київському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей "Отчий дім" за направленням Служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації. [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області як дитина сім`ї, яка опинилась в складних життєвих обставинах. 16.04.2019 під час проведення рейду було відвідано сім`ю [PERSON] та виявлено, що малолітня дитина [PERSON] залякана, має брудний вигляд, вся в подряпинах, на запитання, що вона їла, відповідь не отримано. Як вказував позивач, на [PERSON] було складено протокол у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 184 КУпАП. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області 23.04.2019 розглядалось питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків [PERSON] та було прийнято рішення, з метою соціально-психологічної реабілітації дитини, тимчасово влаштувати малолітню [PERSON] до центру соціально-психологічної реабілітації дітей. Позивач стверджував, що мати [PERSON] до Служби у справах дітей та сім`ї щодо повернення її малолітньої дитини [PERSON] не зверталась. Також, зі слів позивача, відповідач не працює, неодноразово запрошувалась на засідання виконавчого комітету з питання неналежного виконання батьківських обов`язків, вихованням не займається, веде розгульний спосіб життя. Викладені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом з метою захисту прав малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 28.01.2020 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2020 № 511 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, в результаті якого головуючою суддею було визначено суддю Києво-Святошинського районного суду Київської області Дубас Тетяну Володимирівну. Ухвалою судді від 05.05.2020 було прийнято до розгляду цю цивільну справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 20.08.2020 до справи було залучено в якості третьої особи Київський обласний центр соціально-психологічної реабілітації "Отчий дім". Ухвалою суду від 10.09.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 29.01.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначила, що доводи позивача про ухилення її від виконання батьківських обов`язків не підтверджуються достовірними доказами. Не надано доказів і про притягнення відповідача до адміністративної чи кримінальної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків. Вказала, що вона любить свою доньку, що відсутні підстави для позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів. Просила суд відмовити у задоволені позову. Судом 03.06.2021 було замінено позивача Києво-Святошинську районну державну адміністрацію Київської області на її правонаступника - Бучанську районну державну адміністрацію Київської області, а третіх осіб Службу у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області та виконавчий комітет Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області на їх правонаступника - Службу у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області. В судове засідання 03.06.2021 представник позивача з`явилася, позов підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач в судове засідання 03.06.2021 з`явилася. Проти позову заперечувала та просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дмитрівської сільської ради Компаніченко А.А. в судове засідання з`явилася. Позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Представник третьої особи Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей "Отчий дім" Кондратенко О.А. в судове засідання з`явилася. Позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити. В судовому засіданні 03.06.2021 було оголошено перерву до 17:00 год. В подальшому учасники справи не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що вбачається зі свідоцтва про народження. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 681 від 23.11.2020 відповідач проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом з нею проживають: [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (донька), [PERSON] , [INFO] (син). Багатодітна родина перебуває на обліку Шпитьківської сільської ради, як сім`я зі складними життєвими обставинами, на обліку в Києво-Святошинському районному центрі соціальних служб сім`ї, дітей та молоді з 27.11.2014, на соціальному супроводі - з 10.12.2014 по 16.11.2015 та з 24.03.2016 по 30.05.2017, що підтверджується характеристикою-інформацією від 22.04.2019 № 310, наданою Шпитьківської сільською радою Києво-Святошинського району Київської області. Також у характеристиці-інформації вказано, що сім`я проживає в антисанітарних умовах, діти без належного догляду, часто пропускають заняття в школі, одягнені не по сезону, мати не любить [PERSON] , дитина обділена у всьому, у дитини затримка психічного розвитку, мікросоціальна занедбаність, ситуативні протестні реакції, фонетико-фонематичне недорозвинення мовлення, лікарі написали рекомендації для усунення проблеми, але мати не виконує їх. Крім того, вказано, що сім`ї було надано допомогу: гуманітарну від спонсорів, проведено педадагогічні бесіди щодо виховання дітей, догляду за ними, щодо здорового способу життя, державну допомогу як одинокій матері, надано координати юристів для оформлення документів, діти були залучені до творчого гуртка, відвідували різні заходи, психологічну підтримку, залучалися суб`єкти соціальної роботи (дирекція і вчителі школи, депутати, головний лікар, благодійна організація). Проте, відповідач ніяких висновків не зробила. Відповідно до актів обстеження житлових умов проживання сім`ї від 18.05.2018, 19.04.2019 та 11.03.2021, сім`я складається з п`яти чоловік, сім`я проживає в приватному будинку, житлові умови незадовільні, відповідач не працює, дитина, [PERSON] [INFO] , має неохайний вигляд. В акті від 11.03.2021 вказано, що в будинку, де проживає відповідач, антисанітарний стан, він потребує ремонту, на столі, де можуть навчатись діти, стоїть телевізор, у матері з дітьми немає контакту, не створено умов для утримання, виховання та розвитку дітей. Також встановлено, що відповідно до довідки від 16.01.2019, виданої Шпитьківською амбулаторією ЗПСМ, [PERSON] , [INFO] , знаходиться на "Д"-обліку з діагнозом "затримка психічного розвитку". Відповідно до витягу з протоколу від 23.04.2019 № 8 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області було прийнято рішення про тимчасове відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з метою соціально-психологічної реабілітації, від матері [PERSON] . Крім цього, відповідно до характеристики від 21.11.2019 № 1877, виданої виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відповідач не працювала та не працює, [PERSON] , [INFO] , знаходиться в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей "Отчий дім" з червня 2019 по теперішній час. В психологічній характеристиці [PERSON] , [INFO] , виданої 11.11.2019 Київським обласним центром соціально-психологічної реабілітації дітей "Отчий дім", зазначено, що, зі слів дитини, відповідач ставилась до дочки байдуже, не займалась вихованням та доглядом, дитина побоюється зустрічей з матір`ю та батьком, боїться, що батьки заберуть її із закладу, де вона почувається себе впевнено та захищено. Також встановлено, що відповідно до довідки про невідвідування від 11.10.2019 № 916, виданої Київським обласним центром соціально-психологічної реабілітації дітей "Отчий дім", відповідач за час перебування [PERSON] , [INFO] , в центрі реабілітації з 04.06.2019 відвідала її два рази: перший раз дитина не пішла на контакт з матір`ю, останній раз вона прийшла в нетверезому стані і дівчинка відмовилась вийти до неї. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , від 15.11.2019 № 07-21/3413, виданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією, Комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області за результатами розгляду справи вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. У висновку зазначено, що мати не зверталась щодо повернення [PERSON] . Згідно з довідок від 03.12.2020, виданих Комунальним некомерційним підприємством "Центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради", відповідач за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КНП "ЦРЛ Києво-Святошинської районної ради" не зверталась. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю відповідача та бабусею [PERSON] , [INFO] . Вказала на те, що відповідач піклується за дитиною, але через скрутне матеріальне становище не завжди може забезпечити дитину всім необхідним. З огляду на встановлені обставини у справі, суд вважає за необхідне проаналізувати наступне законодавство та правові висновки Верховного Суду. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. За положеннями частин першої, другої, статті 27 цієї Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16.07.2015). Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч.ч.4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої статті 164 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 753/9433/17 у своїй постанові від 09.11.2020. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітньої дочки не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 ст. 19 СК України), від його висновку суд має право мотивовано відступити, такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом (постанова Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. З урахуванням ч. 4 ст. 164 СК України під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З огляду на ч.ч. 1, 2, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 2 ст. 193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З огляду на ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням встановлених судом обставин у справі, проаналізованих правових норм та практики Верховного Суду суд приходить до наступних висновків. Так, зі встановлених судом обставин вбачається, що з боку відповідача, як матері [PERSON] , [INFO] , має місце свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, залишення з матір`ю дитини буде явно суперечити правам та інтересам останньої, так як відповідач, навіть не кажучи вже про основні її батьківські обов`язки, не виявляє навіть мінімальної материнської прихильності та елементарної турботи, примушуючи своїх дітей проживати у неналежних умовах, що становлять загрозу для їх здоров`я та шкодять їх розвитку. Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, на думку суду, є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя та гармонічного виховання, як того вимагає ст. 150 СК України. Так як судом було встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, заходи впливу на неї та соціальний супровід не дали ніяких результатів та не змінили її ставлення до материнства, є підстави відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення її батьківських прав. Тому, враховуючи свідоме систематичне небажання матері виконувати батьківські обов`язки щодо участі у вихованні доньки, її матеріальному забезпеченні, духовному зростанні, взагалі будь-якої участі у житті дитини, що повністю узгоджується із зібраними у справі доказами, до відповідача слід застосувати таких крайній захід як позбавлення батьківських прав, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, вона має право бути поновленою у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст.169 СК України. Разом з тим, позбавляючи відповідача батьківських прав, суд вважає за необхідне в порядку ч. 2 ст. 193 СК України стягнути з неї аліменти на користь закладу, в якому перебуває дитина, а саме: Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей "Отчий дім". При цьому, суд,

Outcome: approved