Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, про стягнення з ПАТ «Євраз [PERSON]» компенсації втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строку її виплати, середнього заробітку за час затримки при розрахунку, стягнення недоплаченої заробітної плати та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог зсилався на те, що пропрацював у відповідача - Публічне акціонерне товариство «Євраз [PERSON]» в шахті «Ювілейна» в період з 01.12.1997 року по професії - підземним машиністом 4 розряду, підземним гірничим робітником очисного вибою. 17.05.2010 року - звільнений був із підприємства по ст. 38 КЗпП України в звязку із виходом на пенсію за віком. Вказує, що в 2012р. дізнався, що відповідач на протязі останніх років його роботи, а саме в період з 1998р. по 2010р. не в повному розмірі виплачував йому заробітну плату за час щорічних відпусток. Звернувшись до відповідача із заявою, про виплату недоплаченої заробітної плати, за час щорічних відпусток за минулі роки, останній донарахував та виплатив йому в квітні 2012р. заробітну плату за час щорічних відпусток за минулі роки (за період з 1998р. по 2010р.) в розмірі 3\~600 гривень. Вважає, що в звязку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, за час щорічних відпусток, відповідач зобовязаний виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строків її виплати в сумі 2\~707.81 гривень, надаючи при цьому розрахунок. В наступному, представником позивача було надано уточнення позову, який просив взяти за основу позову. Зазначаючи, що відповідно ст. 117 КЗпП України встановлено обовязок власника або уповноваженого органу виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому суми при звільнені, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Сам по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до довідки наданої Відповідачем за два останні місяці перед звільненням (звільнений був 30.03.2010 року) його середньоденна заробітна плата складала 422 гривні 33 копійки. З дня звільнення (30.03.2010р.) по час розрахунку в квітні 2012р. минуло 745 днів. При середньоденній заробітній платі 422.33 грн. та часу затримки 745 днів, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 314 635 гривень 85 копійок (422.33 грн. х на 745 днів). Таким чином, вказує, що Відповідач зобовязаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки, що складає 314\~635 гривень 85 копійок. Також, зазначає, що незаконними діями відповідача невиплатою заробітної плати на протязі декількох років, спричинив йому моральну шкоду, яку зобовязаний відшкодувати. Вказує, що більше 12 років відпрацював у відповідача у підземних та шкідливих умовах праці, працював сумлінно, виконував вимоги законодавства про охорону праці, щоденно ризикував своїм здоровям та життям виконуючи трудові обовязки в підземних умовах праці, а в замін цього відповідач порушував у відношенні нього законодавство про оплату праці, недоплачуючи щорічно заробітну плату, порушував законодавство про охорону праці, в результаті він захворів, отримав три професійні захворювання, втратив працездатність, являється інвалідом. Тому, просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 314\~635 гривень 85 копійок, компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строку її виплати в розмірі 2\~707 гривень 81 копійок та 10000 гривень моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути на користь позивача - [PERSON] з ПАТ «Євраз [PERSON]» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 314\~635 гривень 85 копійок, компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строку її виплати в розмірі 2\~707 гривень 81 копійок та 10000 гривень моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати, при цьому зсилався на обставини вказані в уточненні позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, просила в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в запереченні. Вислухавши доводи сторін та вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Із трудової книжки позивача [PERSON] встановлено, що він пропрацював у відповідача - Публічне акціонерне товариство «Євраз [PERSON]» в шахті «Ювілейна» в період з 01.12.1997 року по професії - підземним машиністом 4 розряду, підземним гірничим робітником очисного вибою. 17.05.2010 року - звільнений був із підприємства по ст. 38 КЗпП України в звязку із виходом на пенсію за віком. Із довідки № 1 та № 2 встановлено, що [PERSON] в період (червень липень 2000 року) була надана відпустка - сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 124.73 грн.; відпустка надана (січень 2001 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 46.59 грн., відпустка надана (травень серпень 2001 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 31.85 грн.; відпустка надана (листопад - грудень 2002 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 134.12 грн.; відпустка надана (січень 2003 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 98.82 грн.; відпустка надана (червень - вересень 2003 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 42.66 грн., відпустка надана (листопад - грудень 2004 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 200.12 грн.; відпустка надана (січень лютий 2005 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 193.87 грн.; відпустка надана (серпень жовтень 2005 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 1117.23 грн.; відпустка надана (березень червень 2006 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 471.26 грн.; відпустка надана (липень серпень 2007 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 749 грн.; відпустка надана (лютий травень 2008 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 105.19 грн.. Сума невиплаченої заробітної плати за час щорічних відпусток склала 3\~315.44 гривень. Довідка про середньоденний заробіток надана [PERSON], дата звільнення 30.03.2010 року, вказано, що середньоденна заробітна плата складає за період (січень лютий 2010 року) в розмірі 422.33 гривень. Задовольняючи частково позовні вимоги позивача суд виходив із наступного: Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України. Кабінетом Міністрів України Постановою №100 від 08.02.1995р. затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати, який застосовується при наданні працівникам відпусток. Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Спір щодо розміру нарахованої заробітної плати за період відпусток з 1998 року по 2010 рік між сторонами відсутній. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 01 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001р. здійснюється згідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. При розрахунку суми компенсації застосовується нарахована заробітна плата за мінусом суми податку з доходів фізичних осіб, а також взносів до соціальних фондів. Грошова компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків виплати є гарантією прав робітника на компенсацію втрати її частини, санкцією за несвоєчасну виплату заробітної плати, обов'язок з нарахування та сплати якої, згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», покладено на підприємство, яке зобов'язано виплатити громадянам суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 цього Закону). Рішенням Конституційного [PERSON] України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати повинна розраховуватися з січня 1998 року, за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості. Так чином, суд приходить до висновку, що Відповідач зобовязаний був виплатити в квітні 2012р. окрім заробітної плати за час щорічних відпусток за період з 1998р. по 2010р. і компенсацію втрати частини заробітної плати в звязку із порушенням строку її виплати, що відповідно до розрахунку складає 2\~707 гривень 81 копійка. Позивачу була надана відпустка (червень - липень 2000 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 124.73 грн., виплачена вказана сума була лише в квітні 2012р., за цей час з липня 2000 року по квітень 2012р. проросту споживчих цін (коефіцієнт інфляції) складає 2.081, сума компенсації складає 220.62 грн. (124.73 грн. сума заробітної плати, яка повинна була виплачена в липні 2000 року 15% податку з доходу фізичних осіб = 106.02 грн.) х 2.081 - коефіцієнт приросту споживчих цін з липня 2000 року по квітень 2012р.); відпустка (січень 2001 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 46.59 грн. - (податок 15%) = 39.60 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 185.3% = 73.38 грн. - сума компенсації; відпустка (травень серпень 2001 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 31.85 грн. - (податок 15%) = 27.07. грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 184.4% = 49.92 грн. - сума компенсації; відпустка надана (листопад - грудень 2002 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 134.12 грн. - (податок 15%) = 114 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 177.2% = 202 грн. - сума компенсації; відпустка надана (січень 2003 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 98.82 грн. - (податок 15%) = 83.99 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 168.5 % = 141.53 грн. - сума компенсації; відпустка надана (червень - вересень 2003 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 42.66 грн. - (податок 15%) = 36.26 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 163.7 % = 59.35 грн. - сума компенсації; відпустка надана (листопад - грудень 2004 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 200.12 грн. - (податок 15%) = 170.10 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 126.6 % = 215.34 грн. - сума компенсації; відпустка надана (січень лютий 2005 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 193.87 грн. - (податок 15%) = 164.78 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 120.6 % = 198.73 грн. - сума компенсації; відпустка надана (серпень жовтень 2005 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 1117.23 грн. - (податок 15%) = 949.64 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 109.7% = 1041.76 грн. - сума компенсації; відпустка надана (березень червень 2006 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 471.26 грн. - (податок 15%) = 400.57 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 100.7% = 403.37 грн. - сума компенсації; відпустка надана (липень серпень 2007 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 749 грн. - (податок 15%) = 636.65 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 73.2% = 466.02 грн. - сума компенсації; відпустка надана (лютий травень 2008 року) сума невиплаченої заробітної плати в розмірі 105.19 грн. - (податок 15%) = 89.41 грн. х коефіцієнт приросту споживчих цін 43.8 % = 39.16 грн. - сума компенсації; Всього сума компенсації складає 2\~707 гривень 81 копійка, вказана сума компенсації розрахована із застосуванням даних Держкомстату, про приріст споживчих цін. Ст. 117 КЗпП України встановлено обовязок власника або уповноваженого органу виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому суми при звільнені, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому його вини. Сам по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. затверджений Порядок обчислення середньої заробітної плати. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку середньоденна та середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи. Відповідно до довідки наданої ПАТ «Євраз [PERSON]», про середньоденний заробіток [PERSON], за два останні місяці перед звільненням (звільнений був 30.03.2010 року) його середньоденна заробітна плата складала 422 гривні 33 копійки. З дня звільнення (30.03.2010р.) по час розрахунку в квітні 2012р. минуло 745 днів. При середньоденній заробітній платі 422.33 грн. та часу затримки 745 днів, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні складає 314 635 гривень 85 копійок (422.33 грн. Х на 745 днів). Таким чином, Відповідач зобовязаний виплатити [PERSON] середній заробіток за весь час затримки, що складає в розмірі 314\~635 гривень 85 копійок. Суд вважає, що строк звернення до суду про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати є не пропущеним [PERSON], оскільки повного розрахунку Відповідачем не було проведено, а ні при звільненні позивача з підприємства в 2010 році, а ні в квітні 2012 року. Безпідставними є доводи представника відповідача, в частині відмови позивачу в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку, з посиланням на сплив трьохмісячного строку позовної давності. Відповідач при виплаті позивачу в квітні 2012р. заробітної плати за час відпусток за період з 1998р. по 2010р., зобовязаний був окрім недоплаченої заробітної плати за час щорічних відпусток, виплатити і компенсацію втрати частини заробітної плати, в звязку із порушенням строку її виплати, що передбачено Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати". Виплата компенсації не є відповідальність за порушення строку виплати заробітної плати, а є компенсацією втрати частини заробітної плати яка повинна була бути виплачена своєчасно. На час розгляду справи остаточного розрахунку з позивачем відповідач не проводив, тому суд змушений стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. Але суд вважає, що сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку значно завищена і повинна бути призначена в розмірі недоплаченої суми заробітної плати за час щорічних відпусток в сумі 3600гривень. Позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди спричиненої неправильний нарахуванням та виплатою заробітної плати за час щорічних відпусток за період з 1998р. по 2010р. підлягає частковому задоволенню , оскільки ст. 237-1 КЗпП України, встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем - ПАТ «Євраз [PERSON]» позивачеві моральної шкоди неправильною та несвоєчасною виплатою заробітної плати за минулі роки, враховує провину відповідача в її спричиненні та причино - наслідковий звязок між винними діями підприємства - Відповідача (а саме недоплачені кошти, позивач міг направити на підтримання працездатності, відпочинок, посилене харчування, той факт, що саме Відповідач повинен понести матеріальну відповідальність за свої навмисні порушення законодавства в частині нарахування та несвоєчасної виплати заробітної плати.) Також суд враховує Постанову Пленуму Верховного [PERSON] України № 4 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлено факт значної затримки зі сторони Відповідача виплати заробітної плати за період з 1998 2010р.р., що призвело до заборгованості Позивачеві компенсації частини заробітної плати в звязку із порушенням строку її виплати в розмірі 2\~707 гривень 81 копійка, працівникові не були виплачені належні йому суми при звільнені, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 3600гривень, також встановлений факт спричинення моральної шкоди Позивачу, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації, оскільки на думку суду сума завищена і вважає слід призначити в розмірі 2000гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які завдані Позивачу. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial