Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що він, [PERSON], працював в навчальному закладі - Національному Університеті Державної податкової служби України з 03.03.1971 року відповідно до наказу № 136 від 10.03.1971 року. Загальний стаж роботи згідно довідки № 2144/01-12 від 21.07.2015 року складає 47 років 09 місяців 11 днів, науково-педагогічний стаж роботи складає 42 роки 11 місяців 12 днів. Відповідно до п. 10.2.4 Статуту Національного Університету Державної податкової служби України № 272 від 03.05.2012 року оплата праці в Університеті здійснюється відповідно до законодавства України. Позивач вказує, що відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за 2013 рік йому нараховано заробітну плату в період з вересня по грудень 2013 року у загальному розмірі 7 386,68 гривень, сума депонованої плати на рахунку університеті в період з вересня по грудень 2013 року становить в розмірі 4 322,51 гривень. Відповідно до зазначених відомостей в період з вересня по грудень 2013 року різниця між нарахованою і депонованою сумою складає в розмірі 3 164,17 гривень. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за 2014 рік йому нараховано заробітну плату в період з січня по грудень 2014 року у загальній сумі 18 873,73 гривень, відповідно до даних відомостей сума депонованої плати на рахунку університету в період з січня по грудень 2014 року становить 14 910,91 гривень. Відповідно до зазначених відомостей в період з січня по грудень 2014 року різниця між нарахованою і депонованою сумою складає в розмірі 6 047,53 гривень. Відповідно до розрахунково-платіжних відомостей за 2015 рік йому нараховано заробітну плату в період з січня по серпень 2015 року у загальній сумі 13 367,27 гривень, відповідно до зазначених відомостей сума депонованої плати на рахунку університету в період з січня по серпень 2015 року становить в розмірі 2 309,69 гривень. Відповідно до вищезазначених відомостей в період з вересня по грудень 2013 року різниця між нарахованою і депонованою сумою складає 3 164,17 гривень, в період з січня по грудень 2014 року різниця між нарахованою і депонованою сумою складає в розмірі 6 047,53 гривень, в період з січня по серпень 2015 року різниця між нарахованою і депонованою сумою складає в розмірі 639,54 гривень. Загальна сума не донарахованої заробітної плати [PERSON] на депонований рахунок університету за вищезазначені роки становить 9 851,24 гривень. Загальна сума індексу інфляції заробітної плати, що була не донарахована на депонований рахунок відповідача в період з вересня 2013 року по серпень 2015 року, а саме в сумі 5 217,87 гривень. Позивач просив визнати незаконними дії Національного Університету Державної податкової служби України щодо порушення законодавства про оплату праці старшому викладачу [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], зареєстрованого за адресою [ADDRESS] стосовно порушень в сумах нарахованої заробітної плати та депонованих сум заробітної плати з вересня 2013 року по серпень 2015 року; зобов'язати Національний Університет Державної податкової служби України здійснити донарахування на депонований рахунок університету різницю сум нарахованої, але не перерахованої на депонований рахунок університету заробітної плати [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], зареєстрованого за адресою [ADDRESS] у загальній сумі - 9 851,24 гривень; стягнути з Національного Університету Державної податкової служби України індекс інфляції нарахованої, але не перерахованої на депонований рахунок університету заробітної плати [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], зареєстрованого за адресою [ADDRESS] у загальній сумі -5 217,87 гривень. В подальшому під час розгляду справи позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, у якій посилався на те, що при подачі позовної заяви у нього були відсутні розрахунково-платіжні відомості з вересня 2013 року по серпень 2015 року та відсутній реєстр депонованих сум з вересня 2013 року по серпень 2015 року, у зв'язку із цим ним було заявлено клопотання про витребування доказів, яке було задоволено судом. У зв'язку із отриманням розрахунково-платіжних відомостей нарахованої заробітної плати [PERSON] з вересня 2013 року по серпень 2015 року та довідки в розмірі по місяцям суми депонованої заробітної плати [PERSON] з вересня 2013 року по серпень 2015 року, відомості з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів № 667с/183 від 09.12.2015 року та відомості з центральної бази даних державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів № 826/с/183 від 21.01.2016 року ним здійснено перерахунок в частині вищезазначених позовних вимог, з якими він звернувся до суду. Вказує, що загальна сума не донарахованої заробітної плати на депонований рахунок університету з 4 кварталу 2013 року по 3 квартал 2015 року становить 3 287,16 гривень. Загальна сума індексу інфляції заробітної плати, що була не донарахована на депонований рахунок відповідача в період ІУ кварталу 2013 року по ІІІ квартал 2015 року становить в сумі 1 034,30 гривень. Згідно відомості про виплату грошей за вересень 2013 року вказано, що [PERSON] виплачено оздоровчі у розмірі 1 632,06 грн., але у розрахунково платіжній відомості за вересень 2013 року та в індивідуальній відомості про застраховану особу форми ОК-5 дана сума не відображається, чим зменшується його прибуток за вересень 2013 року і впливає на суму при нарахуванні пенсії. Згідно розрахункового листа за вересень 2015 року № 32957 та довідки головного бухгалтера М.М. Хоменка було нараховано кошти у сумі 715,51 грн., з яких 272,47 грн. відпускні за 5 днів відпустки за серпень 2015 року та матеріальна допомога у розмірі 443,04 грн., відповідно до ст. 57 Закону України "Про освіту", яка була нарахована та виплачена у вересні 2015 року, а звільнено його було 31.08.2015 року. Враховуючи вищевикладене в діях університету Державної фіскальної служби України вбачається порушення ст. 116 КЗпП України під час виплати всіх сум, що належать [PERSON] від Університету. В зв'язку із викладеними обставинами позивач просив визнати незаконними дії Університету Державної фіскальної служби України щодо порушення законодавства про оплату праці старшому викладачу [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], зареєстрованого за адресою [ADDRESS] стосовно порушень в сумах нарахованої заробітної плати та депонованих сум заробітної плати з вересня 2013 року по серпень 2015 року і порушення під час виплати всіх сум, що належать [PERSON] від Університету Державної фіскальної служби України під час звільнення згідно вимог ст. 116 КЗпП України; зобов'язати Університет Державної фіскальної служби України здійснити донарахування на депонований рахунок університету заробітної плати [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], зареєстрованого за адресою [ADDRESS], що була недонарахована на депонований рахунок відповідача в період ІУ кварталу 2013 року по ІІІ квартал 2015 року у загальній сумі - 3 287,16 гривень; стягнути з Університету Державної фіскальної служби України індекс інфляції заробітної плати на користь [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], зареєстрованого за адресою [ADDRESS], що була недонарахована на депонований рахунок відповідача в період ІУ кварталу 2013 року по ІІІ квартал 2015 року у загальній сумі - 1 034,30 гривень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, позивач [PERSON] також пояснив, що неотримання заробітної плати є його протестом, виявивши порушення від відмовився отримувати заробітну плату, тому вона знаходиться на депонованому рахунку, просили позов задовольнити. Представники відповідача Фокін Я.Ф. та Будуленко Є.В. в судовому засіданні позов не визнали, надали суду письмові заперечення та просили відмовити позивачу у позові у повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON] та його представника [PERSON], представників відповідача Фокіна Я.Ф. та Будуленко Є.В., вивчивши письмові докази по справі, суд вважає заявлений позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступного. У відповідності до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював у навчальному закладі - Національному університеті державної податкової служби України з 03.03.1971 року відповідно до наказу № 136 від 10.03.1971 року. Загальний стаж роботи згідно довідки № 2144/01-12 від 21.07.2015 року складає 47 років 09 місяців 11 днів, науково-педагогічний стаж роботи складає 42 роки 11 місяців 12 днів. Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2016 року у справі № 367/8227/15-ц за позовом [PERSON] до Національного університету Державної податкової служби України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу [PERSON] у позові відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2016 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 31 травня 2016 року залишено без змін. Ухвалою колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 17 січня 2017 року у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом [PERSON] до Національного університету Державної податкової служби України про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за заявою [PERSON] про перегляд Верховним Судом України ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2016 року відмовлено. Вищезазначеним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2016 року у справі № 367/8227/15-ц, яке набрало законної сили, встановлено, що "позивач з 2013 року відмовився отримувати заробітну плату, яку йому нараховував відповідач. Згідно довідки № 205/01-21 від 26.01.2016 року, виданої [PERSON] Національним Університетом Державної податкової служби України станом на 01.10.2015 року та на 21.01.2016 року розмір депонованої заробітної плати складає 26 268,74 грн. У судовому засіданні було встановлено, що позивач не позбавлений можливості отримати зазначені кошти через касу відповідача, дані кошти позивач не отримує з власної волі, будь-яких доказів тих обставин, що відповідач відмовляється виплатити позивачу зазначені кошти чи позивачу у інший спосіб чиняться перешкоди в отриманні даних коштів суду також надано не було. Також суду не було надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, що за період з 01.10.2013 року по 28.11.2014 року позивачу відповідачем неправильно було нараховано заробітну плату чи з порушенням строків, визначених ст. 115, 116 КЗпП України. Тому суд вважає відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача неотриманої позивачем з власної волі заробітної плати за період з 01.10.2013 року по 28.11.2014 року в сумі 25 373,87 гривень, у зв'язку із чим суд відмовляє позивачу у даних позовних вимогах." В судовому засіданні встановлено, що згідно реєстру депонованих сум на 01 серпня 2015 року за [PERSON] з 01.10.2013 року по 28.11.2014 року знаходиться невиплачена заробітної плати у розмірі 25 373,87 гривень. Згідно листа Національного університету Державної податкової служби України від 04.03.2015 року № 635/01-12 на звернення [PERSON] повідомлено, що його заробітна плата з вересня 2013 року по лютий 2015 року знаходиться на рахунку університету для обліку депонованих сум та складає в сумі 21 543,11 гривень; його заробітна плата за роботу в зоні радіоактивного забруднення знаходиться на рахунку університету для обліку депонованих сум та складає в сумі 25,85 гривень. Згідно реєстру депонованих сум з вересня 2013 року по серпень 2015 року за [PERSON] з 30.09.2013 року по 30.08.2015 року знаходиться невиплачена заробітної плати у розмірі 25 569,56 гривень та 25,85 гривень. Згідно реєстру депонованих сум з 01 вересня 2013 року по 30 вересня 2015 року за [PERSON] з 30.09.2013 року по 30.09.2015 року знаходиться невиплачена заробітної плати у розмірі 26 242,89 гривень та 25,85 гривень. Згідно наказу Державної фіскальної служби України від 15.01.2016 року № 34 "Про утворення Університету Державної фіскальної служби України" утворено Університет Державної фіскальної служби України, реорганізувавши шляхом злиття Національного університету ДПС України, Державного науково-дослідного інституту митної справи, Науково-дослідного інституту фінансового права. Згідно довідки головного бухгалтера М.М. Хоменко відповідно до наказу Національного університету ДПС України від 26.08.2015 року № 465-к старшого викладача кафедри економічної теорії [PERSON] звільнено 31.08.2015 року. Остаточний розрахунок із [PERSON] проведено у вересні 2015 року: нараховано та виплачено кошти у сумі 715,51 грн., а саме за 5 днів відпустки за серпень 2015 року - 272,47 гривень та матеріальну допомогу у розмірі 443,04 гривень відповідно до ст. 57 Закону України "Про освіту". Встановлено, що позивач з 2013 року відмовився отримувати заробітну плату, яку йому нараховував відповідач, що визнано в судовому засіданні позивачем та також встановлено рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 лютого 2016 року, яке набрало законної сили. Встановлено, що відповідачем направлялись позивачу листи, в яких відповідач вказував, що кошти знаходяться на депонованому рахунку університету та університет замовить депоновану заробітну плату в держказначействі після його заяви на отримання даних коштів. 30.09.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату йому помісячно по відомості та 05 жовтня 2016 року, 31 жовтня 2016 року, 12 грудня 2016 року, 21 грудня 2016 року, 17 січня 2017 року позивачем було отриману грошові кошти згідно відомостей на виплату депонованої заробітної плати. Наведені обставини підтверджуються поясненнями позивача [PERSON] та його представника [PERSON]., представників відповідача Фокіна Я.Ф. та Будуленко Є.В., матеріалами справи. У відповідності до ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). До мінімальної заробітної плати не включаються доплати, надбавки, заохочувальні та компенсаційні виплати. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України "Про оплату праці" та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У відповідності до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. У відповідності до п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого беззаперечного підтвердження доводи позивача про те, що відповідачем неправильно було нараховано заробітну плату та діями відповідача було порушено законодавство про оплату праці, у зв'язку із чим позовні вимоги про визнання незаконними дій Університету Державної фіскальної служби України щодо порушення законодавства про оплату праці стосовно порушень в сумах нарахованої заробітної плати та депонованих сум заробітної плати з вересня 2013 року по серпень 2015 року і порушення під час виплати всіх сум, що належать [PERSON] від Університету Державної фіскальної служби України під час звільнення згідно вимог ст. 116 КЗпП України не підлягають до задоволення. У зв'язку із цим суд також відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог про зобов'язання відповідача здійснити донарахування на депонований рахунок університету заробітної плати позивача, що була не донарахована на депонований рахунок відповідача в період ІУ кварталу 2013 року по ІІІ квартал 2013 року у загальній сумі 3 287,16 гривень та стягнення з відповідача індексу інфляції заробітної плати, що була не донарахована на депонований рахунок відповідача в період ІУ кварталу 2013 року по ІІІ квартал 2015 року у загальній сумі 1 034,30 гривень. На підставі ст. ст. 95, 116, 117, 221, 232, 233, 238 КЗпП України,

Outcome: dismissed