Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту Позивач) звернувся в суд з позовом про визнання договору в частині недійсним та стягнення 50 700 грн. та 990 грн., посилаючись на те, що 28.04.2016 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» (надалі по тексту Відповідач) був укладений договір фінансового лізингу № 004034, відповідно до якого позивач мав би отримати трактор Беларус-892. В ході судового розгляду, позивачем позовні вимоги були уточнені, згідно яких позивач просив визнати договір фінансового лізингу недійсним повністю, оскільки умови договору є несправедливими, тому договір фінансового лізингу № 004034 від 28.04.2016 р. не відповідає вимогам чинного законодавства України, грубо порушує права позивача як споживача послуг, а тому підлягає визнанню судом недійсним. Позивач до судового засідання не з`явився, представник позивача звернувся із заявою про розгляд справи у його відсутність, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач до судового засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд вважає можливим постановити заочне рішення, про що не заперечує позивач. Так, 28.04.2016 року між сторонами був укладений договір фінансового лізингу № 004034, відповідно до якого відповідач придбає у свою власність транспортний засіб і надає його позивачу за плату у тимчасове володіння та користування на умовах договору. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою ( правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг". Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг" (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг"). За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна. Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Згідно статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до правової позиції викладеної в Ухвалі Верховного суду України від 11.05.2016 року справа № 6-3020цс15, згідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Верховного суду України від 16.12.2015р. справа № 6-2766 цс15. Положеннями ст. 16 Закону встановлено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платежі як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Згідно з п.12.11 договору фінансового лізингу № 004034 від 28.04.2016 року у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 40 % від сплаченої суми авансового платежу, адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. Отже, враховуючи те, що адміністративний платіж не входить до складу першого авансового платежу по договору, який сплачується на відшкодування вартості предмета лізингу, сторонами при укладанні оспорюваного договору фінансового лізингу були порушені права позивача як споживача послуг та норми п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки за умовами договору позивач у першу чергу мав сплатити адміністративний платіж, що становить 10% від вартості предмета лізингу, та який не повертається лізингоодержувачу, у випадку розірвання договору. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до квитанції № 35042511 від 28.04.2016 року, позивач сплатив на користь відповідача адміністративний платіж у сумі 50 700 грн. Відповідно до квитанції № 35041093 від 28.04.2016 року, позивач сплатив 990 грн. за відкриття пакету продуктів та послуг. За таких обставин Договір фінансового лізингу № 004034 від 28.04.2016 року договору має бути визнаний судом недійсним з моменту вчинення та з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачені кошти в розмірі 50 700 грн. та 990 грн., тому позов підлягає задоволенню. Також Позивач просить стягнути з Відповідача 5 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки доказів та розрахунків в обґрунтування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн. позивачем [PERSON] не надано. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. на користь держави сплачений позивачем при подачі позовної заяви. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial