Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

У лютому 2018 року позивач в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та стягувати на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], 2015 року народження, у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, щомісяця. Вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 26.05.2017, розірвано. В період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], [PERSON] записаний батьком дитини. Після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання, відповідач проживає окремо і участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя; не цікавиться його станом здоров'я, фактично дитина залишилась без батьківської турботи.Дитина проживає разом з матір'ю де створені належні умови для проживання. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення батька [PERSON] від виховання дитини з його винної поведінки, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав. Крім того, останній матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання сина не надає, тому уважала, що останній за станом здоров'я спроможний сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі. Позиції учасників справи Учасники справи на судове засідання не прибули. Позивач, у судове засідання не з'явилася, згідно поданої заяви заявлені вимоги підтримала із наведених в позові підстав. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомили. Клопотань про відкладення проведення судового засідання не надійшло. Представник третьої особи у судове засідання не з'явилася, згідно поданої заяви просила справу розглянути за її відсутності, надала пояснення по позову, згідно яких вважає доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON]. / ас 39, 54, 62-63, 66/ Встановлені обставини та мотиви Суду Суд встановив, що [INFO] у с. Самотоївка Краснопільського району Сумської області народився [PERSON], і батьками дитини записані громадяни України [PERSON] та [PERSON], актовий запис за № 13 від 25 серпня 2015 року, місце реєстрації Виконавчий комітет Самотоївської сільської ради Краснопільського району Сумської області. Заочним рішенням Краснопільського районного суду від 26 травня 2017 року [PERSON] відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]». Дитина учасників справи [PERSON], проживає за адресою проживання матері в [ADDRESS], де створені задовільні умови її проживання. Згідно наявної в матеріалах справи довідки - характеристики Виконавчого комітету Мішково-Погорілівської сільської ради Краснопільського району Сумської області № б/н від 18.10.2017 [PERSON], 1979 року народження, зареєстрований в [ADDRESS], де характеризується не задовільно, як особа, що була засуджена та яка веде аморальний спосіб життя. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини Краснопільської районної державної адміністрації, рішення № 11/4 від 24.11.2017. Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму ВСУ № 20 від 19 грудня 2008 року «Про внесення змін до постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови). Згідно з висновком № 2344/02-21 від 24 листопада 2017 року Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області як органу опіки та піклування, [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], що відповідає інтересам дитини. /ас 13-17, 19-21/ Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання виконання обов'язку батьків по вихованню дитини, і врегульовані нормами Сімейного Кодексу України /далі - СК/. В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України "Про охорону дитинства"). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно із статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною другою статті 150 СК батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом ( ч. 1,2,4 статті 155 СК). У відповідних положеннях Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зокрема, у статті 3 зазначено, що В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі п. 6 частини першої статті 3 ЦК, а саме справедливості, добросовісності та розумності, статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), з урахуванням вище викладеного та виходячи з інтересів дитини, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього [PERSON], 2015 року народження, а також відсутність з боку відповідача піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, відсутність спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її морального самоусвідомлення, не виявленні інтересу до її внутрішнього світу, не здійснення медичного догляду та підготовки дитини до самостійного життя. Отже, суд знаходить зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідченнями ухилення відповідача як батька від виховання дитини та його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками, доводи позивача відповідачем не спростовані. При цьому суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки даний висновок базується на ретельному з'ясуванні обставин справи і відповідає інтересам дитини. Судом також не встановлено, що відповідачу чинили перешкоди у виконанні належним чином своїх батьківських обов'язків. Враховуючи наведене, суд знаходить, що позовна вимога в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованою і підставною до задоволення відповідно до правил п. 2 частини першої статті 164 СК. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з частиною п'ятою статті 164 СК після набрання рішення законної сили його копію необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину суд дійшов наступних висновків. Згідно до частини третьої статті 166 СК при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі статтею 180 СК батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно чч 1-2 статті 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує такі обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до частини третьої статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 191 СК аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Згідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років на день пред'явлення позову 14.02.2018 становить 1492 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років станом на день пред'явлення позову 14.02.2018 становить не менше 746 грн /50 % від 1492 грн/. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, а відповідач зобов'язаний їх сплачувати, тому вважає допустимим стягувати: з [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO], на користь осіб або установ які будуть її утримувати, у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня звернення до суду з 14.02.2018, і до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 191 СК аліменти на дитину стягувати від дня пред'явлення позову до суду з 14.02.2018. Визначений судом розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з п.1 частини першої статті 430 ЦПКрішення підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць. У відповідності до положення частини третьої статті 166 та частини третьої статті 193 СК за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно до частини другої статті 89 ЦПК жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Крім зазначеного, суд уважає за необхідне роз'яснити, що відповідач у послідуючому згідно зі статтею 169 СК має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при розгляді якого повинен довести, що він усвідомив свою протиправну поведінку щодо дитини, кається у скоєному, що його зміни у способі життя є глибокими і стійкими. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 141 ЦПК відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому стягує з відповідача судовий збір у сумі 704,80 грн за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав, та 704,80 грн за подання позовної заяви про стягнення аліментів на дитинув дохід Державного бюджету України.

Outcome: approved