Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

23 серпня 2016 року Кредитна спілка «Добробут» звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. На обґрунтування вимог Кредитна спілка «Добробут» посилалася на те, що 10 квітня 2014 року між Кредитною спілкою «Добробут» і [PERSON] був укладений кредитний договір №54Р/14 на видачу відсоткового кредиту у розмірі 37500 грн. та видатковий ордер № 404 від 10.04.2014 року на отримання кредиту, а [PERSON] зобовязався повернути зазначену суму грошових коштів до 10 квітня 2016 року. Кредитним договором передбачено повернення кредиту відповідачем кожен місяць рівними частинами в сумі 1250 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Згідно п. 5.4. кредитного договору, [PERSON] сплатив добровільний цільовий внесок в розмірі 7500 грн. який зараховується в погашення кредиту при кінцевому розрахунку за кредит. 08.04.2016 року за заявою [PERSON] погашення кредиту за кредитним подовжили на 2 місяці, але боржник не зявився. Згідно умов кредитного договору, якщо кредит не повертається в строк, обумовлений кредитним договором, то розмір відсотків за користування кредитом складає 0,3% за кожний день від суми залишку боргу. До наступного часу боржник заборгованість по кредиту в розмірі 2265, 33 грн. (9765,33-7500,00 додатковий цільовий внесок), та відсотки за користування кредитом за термін з 08.04.2016 року по 19.08.2016 року в розмірі 3896,37 грн. (133 дні*0,3/100*9765,33) не згасив. Поручителями по зобовязанню [PERSON] виступають [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] У звязку з цим, позивач просить стягнути з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] солідарно на користь кредитної спілки «Добробут» суму заборгованості в розмірі 6161,70 грн., яка складається: борг по кредиту - 2265,33 грн.; борг по відсоткам 3896,37 грн., а також судові витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Крім цього зазначила, що відсотки відповідачу нараховувалися на суму 37500,00 грн. в яку входить 7500,00 грн. цільового внеску. По факту позичальнику було видано кредиту 30000,00 грн. кредитних коштів, так як 7500,00 грн. залишились в кредитній спілці як добровільний цільовий внесок, згідно п. 5.4, який зараховується в погашення кредиту при кінцевому розрахунку за кредит. Всього відповідач сплатив 46950,00 по договору, остання сплата була 08.04.2016 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав що борг сплатив повністю, при цьому пояснив, що 10.04.2014 року він у кредитній спілці «Добробут», в присутності всіх поручителів, отримав кредит в сумі 30000,00 грн., а 7500,00 грн. були оформлені як страховка на той випадок, якщо він не сплатить кредит. Згідно п. 5.2 кредитного договору він спочатку сплачував проценти протягом двох років. Строк дії договору до 10.04.2016 року. 08.04.2016 року він зявився до кредитної спілки та йому було усно названо суму 25000,00 грн., як залишок, який він сплатив 08.04.2016 року. В цей же день ще сплатив 5000,00 грн. Вважав, що погасив борг повністю, навіть з переплатою. Відповідач [PERSON] як поручитель відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала, вважає, що всі кошти в сумі 30000,00 грн., які були отримані її чоловіком - [PERSON], сплачені останнім у квітні 2016 року. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 10.04.2014 року між Кредитною спілкою «Добробут» та [PERSON] укладено кредитний договір № 15Р/14, згідно якого [PERSON] отримав кредит в сумі 37000,00 грн. при умові сплати 20,8 річних, з терміном повернення кредиту до 10.04.2016 року. Відповідно до п.5.1 кредитного договору сторони домовились про графік погашення кредиту, який становить 24 місяці, згідно якого щомісячний платіж становить 1250.00 грн. та відсоток. Загалом основна сума кредиту становить 30000,00 грн. Згідно п. 5.4 кредитна спілка за згодою «позичальника» зараховує цільовий внесок в додатковий капітал, внесений позичальником до кредитної спілки на погашення кредиту при кінцевому розрахунку. В забезпечення виконання умов кредитного договору 10.04.2014 року між Кредитною спілкою «Добробут» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено окремі договори поруки, відповідно до п.3.2 договорів поручитель бере на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями позичальника [PERSON], що випливають з кредитного договору №15Р/14 від 10.04.2014 року. Поручитель і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає за зобов'язаннями позичальника в повному обсязі. В матеріалах справи міститься видатковий касовий ордер КС «Добробут» від 10 квітня 2014 року на імя [PERSON] на суму 37000,00 грн., але не зазначена ні дата кредитного договору ні номер. Крім того також міститься прибутковий касовий ордер № 2293 про внесення [PERSON] 7500,00 грн. цільового внеску члена кредитної спілки. Також містяться заява [PERSON] про прийняття його в члени кредитної спілки «Добробут» та прибутковий касовий ордер № 2293 від 10.04.2014 року про внесення відповідачем вступного внеску через касу із зарахуванням в резервний капітал в розмірі 5,00 грн., та прибуткового касового ордер № 2294 про внесення [PERSON] обовязкового пайового внеску в розмірі 2,00 грн. Отже, обов'язок сплати вступних, обов'язкових пайових та інші внесків, у позивача виник в силу Закону України "Про кредитні спілки". Згідно ч.5.ст.10 Закону України "Про кредитні спілки" членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов'язкового пайового внесків у порядку, передбаченому статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст.11 Закону України "Про кредитні спілки" члени кредитної спілки мають право одержувати від кредитної спілки кредити та користуватися іншими послугами, які надаються членам кредитної спілки відповідно до її статуту. Члени кредитної спілки мають також інші права, передбачені законодавством України, статутом та іншими актами кредитної спілки. Частиною 1 ст.12 вказаного Закону визначено, що члени кредитної спілки зобов'язані в т.ч.: додержуватися статуту та інших актів кредитної спілки, виконувати рішення її органів управління; брати участь у формуванні майна кредитної спілки, зокрема сплачувати у грошовій формі вступні, обов'язкові пайові та інші внески у розмірах, строки та в порядку, що визначені статутом кредитної спілки. Згідно ч.ч.4, 5 ст.20 вказаного Закону додатковий капітал кредитної спілки формується за рахунок цільових внесків членів спілки, благодійних внесків фізичних та юридичних осіб, безоплатно отриманого майна і необоротних засобів. Рішення про використання капіталу на покриття збитків кредитної спілки приймається спостережною радою кредитної спілки в порядку, визначеному законодавством та рішенням загальних зборів членів кредитної спілки. Факт членства позивачки в Кредитній спілці "Добробут" сторони в судовому засіданні визнали та не оспорювали. Відповідно до статуту кредитна спілка «Добробут» - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Згідно п. 16 Статуту члени кредитної спілки зобовязані брати участь у формуванні майна кредитної спілки, зокрема, сплачувати у грошовій формі вступні, обовязкові пайові та інші внески у розмірах, строки та в порядку, що визначені рішенням загальних зборів кредитної спілки. Відповідно до п.п. 19, 19.1 та 19.5 Статуту капітал кредитної спілки складається з пайового, резервного та додаткового капіталів, а також залишку нерозподіленого доходу спілки і не може бути меншим 10 відсотків від суми її загальних зобовязань; додатковий капітал кредитної спілки формується за рахунок цільових внесків членів кредитної спілки, благодійних внесків фізичних та юридичних осіб, безоплатно отриманого майна і необоротних засобів. Вказані обставини суперечать кредитному договору від 10.04.2014 року, №15Р/14 та договорам поруки від 10.04.2014 року. Судом встановлено та визнано позивачем, що відповідач 10.04.2014 року уклав кредитний договір з КС «Добробут» на суму 37500,00 грн., але фактично на руки отримав кредитних коштів 30000,00 грн. строком на 24 місяці, зі сплатою 20,8 % річних, але 7500,00 грн. було зараховано як цільовий внесок члена кредитної спілки [PERSON], лише на підставі касового ордеру № 2295 та умовами кредитного договору не передбачено, що дані кошти є цільовим внеском в додатковий капітал, внесений позичальником до кредитної спілки на погашення кредиту при кінцевому розрахунку. Видатковий касовий ордер КС «Добробут» від 10.04.2014 року на суму 37500,00 також не містить відмітки, що кошти видані [PERSON] саме на підставі кредитного договору № 15Р/14 від 10.04.20114 року. Прибутковий касовий ордер № 2295 від 10.04.2014 року на суму 7500, 00 грн. теж не підтверджує зарахування коштів як цільового внеску члена кредитної спілки [PERSON] в додатковий капітал, внесеного позичальником до кредитної спілки, на погашення кредиту при кінцевому розрахунку, саме по кредитному договору № 15Р/14, так як також не містить ні номера кредитного договору ні дати укладення. Згідно п.5.1 кредитного договору сторони домовились про погашення кредиту відповідно до встановленого графіку, де щомісячний платіж становить 1250 грн., та відсоток, що свідчить про суму кредиту в розмірі 30000,00 грн. (24 місяці* 1250,00 =30000,00). Хоча нарахування відсотків, відповідно до позовних вимог та пояснень позивача, здійснювалось з суми 37500,00 грн. З моменту отримання кредиту та до 08.04.2016 року відповідач сплатив КС «Добробут» 46950,00 грн., що було також визнано позивачем. Для встановлення суми боргу, позивач повинен не лише зазначити в позові фактичне погашення кредиту, а надати будь-які документи які показують кожну дату погашення боргу, суму погашення, розподіл сплачених сум по призначенню погашення процентів, тіла кредиту окремо по кожному платежу. Лише встановивши дійсний розмір боргу, суд має достатні правові підстави розглядати по суті позовні вимоги позивача про стягнення боргу. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь в справі. Доказуванню підлягають ті обставини, щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Крім того суд враховує, що між КС «Добробут» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] укладено окремі договори поруки. Відповідно до частини третьої статті 554 ЦК України особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобовязання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою. Таким чином, Поручителі за кредитними договорами відповідають перед кредитором солідарно між собою лише у разі укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука). Поручителі, з якими укладено окремі договори поруки, не є солідарними боржниками між собою й не можна вважати поруку спільною відповідальністю перед кредитором, якщо договором не передбачено іншого. Саме така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі 6-185цс14. Отже під час розгляду справи суд враховує належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та поприходить до висновку, що позивачем не була доведена наявність суб'єктивного права, про захист якого він просить, тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі наведеного, відповідно

Outcome: dismissed