Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. Просила позбавити відповідачів батьківських прав стосовно малолітньої [PERSON], 2010р.н., призначити її, [PERSON], опікуном малолітньої [PERSON] та стягувати з відповідачів аліменти на утримання дитини. 20.08.2018р. позивач надала суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], 2006 р.н., малолітньої [PERSON], 2010 р.н. та малолітнього [PERSON], 2012 р.н., призначити її, [PERSON], опікуном малолітніх [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та стягувати з відповідачів аліменти на утримання дітей. 09.11.2018р. позивач надала суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], 2010 р.н. та малолітнього [PERSON], 2012 р.н., призначити її, [PERSON], опікуном малолітніх [PERSON] та [PERSON] та стягувати з відповідачів аліменти на утримання дітей. В своєму позові посилалась на те, що вона є рідною бабусею малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] є її сином та з 2009р. перебував в шлюбі з [PERSON] до 2016р. Від даного шлюбу у них народились діти, [PERSON] та [PERSON]. Крім того, [PERSON] є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], маючи статус матері-одиночки відносно цїєї дитини. Спільне подружнє життя відповідачів не склалось, між ними часто виникали сварки після сумісного розпиття алкогольних напоїв і починаючи з грудня 2016р. вони проживають окремо. [PERSON] мешкає разом з бабусею за місцем мешкання позивачки, а [PERSON] мешкає разом з матірю та її співмешканцем. Відповідачі не забезпечують повноцінного харчування, догляду, лікування дітей, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, душевних переживань, навчального процесу та духовного розвитку, при чому робить це свідомо, без причин. Напередодні влаштування [PERSON] до школи, позивачка купувала для онуки всі необхідні речі для навчання у школі. [PERSON] проживає із нею та знаходиться на її повному утриманні. Її онука відвідує школу, ходить на спортивну секцію та в студію англійської мови, забезпечена увагою, завжди охайно одягнена. Батьки [PERSON] жодного разу не відвідували школу, не спілкувались з вчителем. Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 21.02.2018 року, в якій проживає [PERSON]. Перевіркою встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку, а саме: окрема кімната, облаштована меблями, речами першої необхідності, є спальне місце, місце для підготовки домашніх завдань, дитячі речі, одяг, іграшки відповідно віку дитини. Також зазначає, що вона матеріально забезпечена, має задовільний стан здоров'я, є пенсіонером за віком, а також працює молодшою медичною сестрою. Повністю утримує онуку, створюючи для неї всі необхідні умови для всебічного розвитку та відпочинку. Молодша дитина відповідачів, [PERSON], [INFO] проживає разом із матір'ю за адресою [ADDRESS], але орган опіки та піклування зазначає про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] і відносно цієї дитини, оскільки мати зловживає спиртними напоями, не створює умов щодо отримання освіти, лікування дитини та повноцінного харчування, не дає доступу до культурних цінностей, в наслідок власного аморального способу життя. Позивач має бажання та можливості піклуватись і про молодшу дитину. В зв'язку з цим просить позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], 2010 р.н. та малолітнього [PERSON], 2012 р.н., призначити її, [PERSON], опікуном малолітніх [PERSON] та [PERSON] та стягувати з відповідачів аліменти на утримання дітей Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що молодший онук, [PERSON], має в цьому році йти до школи, але він знаходиться вдома, садочок не відвідує, мати не займається його вихованням та підготовкою до школи. Також зазначила, що [PERSON] в 2015 році залишила дітей без нагляду, коли вони гуляли, запалила вогонь, внаслідок чого [PERSON] отримала опіки. Мати навіть не викликала швидку допомогу, в лікарню дівчинку відвезла позивач. Внаслідок залишення дітей без нагляду та недбалості відповідачки, [PERSON] отримала опіки та на даний час має інвалідність. Мати дітей отримує грошові кошти на дитину-інваліда, але витрачає їх на себе. До того ж, [PERSON] вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області була визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень своєму старшому сину, [PERSON], 2006р.н. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради - Михайлова Ж.М. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання 14.02.2019р. не з'явилася, була повідомлена про розгляд справи належним чином, неодноразово надавала заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку з необхідністю укладення договору на надання правової допомоги, а також зазначала, що їй потрібен додатковий час для збору доказів. На дату розгляду справи будь-яких доказів по справі, заяв, клопотань, заперечень відповідачкою не надано. Представник третьої особи Орган опіки та піклування Петриківської райдержадміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилася, але надала суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, про що надала висновок щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідачі по справі перебували у шлюбних відносинах, від даного шлюбу у них народились діти: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] (а.с.14,15). Згідно акту про проживання, затвердженим директором КП КМП «УКОЖФ» 12.02.2018 року, [PERSON] проживає з бабусею за адресою: [ADDRESS] без реєстрації (а.с.18). Дівчинка знаходиться на утриманні бабусі, про що свідчать наступні документи. В характеристиці учня 3-Б класу КЗ «СЗШ №5 ім.Г.Романової» (а.с. 126) зазначено, що [PERSON] проживає в сім'ї бабусі, яка опікується онукою, приводить в школу та забирає дитину після уроків, відвідує батьківські збори. Бабуся постійно цікавиться успіхами дівчинки, консультується з питань навчання та виховання, дитина завжди охайна. Мати дитини мешкає окремо, жодного разу не відвідувала школу, не спілкується з вчителем, дитину не відвідує, матеріально не допомагає. Відповідно до характеристики, наданої тренером-викладачем з тхеквондо, [PERSON] займається в секції тхеквондо, має достатній рівень загальної фізичної підготовки. (а.с.27). Також характеристика, надана [PERSON] від вчителя студії англійської мови дитячого будинку творчості, свідчить про те, що в жовтні 2017 року [PERSON] до студії привела саме бабуся, яка забезпечує її відвідування та сплачує кошти за навчання онуки (а.с.32). Згідно листа від 20.02.2018 року, наданого головним лікарем КЗОЗ КМР «ЦПМСД №3», [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], є інвалідом дитинства з 2015 року. Діагноз: гіпертрофімічні після опікові рубці лівого плеча, передпліччя. Набута дерматогенна привідна контрактура плечового суглобу лівобіч ІІ ст., набута дерматогенна згинальна контрактура лівого ліктьового суглобу ІІІ ст. [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS], на диспансерному обліку не перебуває, діагноз: здоров (а.с.20). Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 21.02.2018 року, умови проживання [PERSON] добрі, квартира обладнана усіма необхідними меблями, побутовою технікою, предметами побуту. У дитини окрема кімната, є спальне місце, місце для підготовки домашніх завдань, дитячі речі, одяг, іграшки відповідно віку дитини (а.с.17). Згідно висновку Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] за № 9-06/137 від 20.10.2018 року вбачається, що [PERSON] з 16.10.20019 року перебував у шлюбі з [PERSON] від шлюбу народились [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Починаючи з 2016 року подружжя проживає окремо. На день надання висновку батько дітей перебуває в реабілітаційному центрі, де проходить курс реабілітації та адаптації. [PERSON] не приділяє дітям належної уваги, зловживає алкогольними та наркотичними речовинами, також власноруч написав заяву про те, що він тривалий час не займався вихованням дітей, не утримував матеріально, не приймав участь у їх вихованні і житті та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Весь час утриманням старшої онуки, [PERSON], займається бабуся [PERSON], піклується про неї та матеріально утримує, так як батьки дітей самоусунулись від виконання своїх батьківських обов'язків, життям дітей не цікавляться, про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток не піклуються. Враховуючи викладене, Адміністрація Заводського району Кам`янської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до його малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Також вважає доцільним призначити опікуном над малолітніми онуками [PERSON] (а.с.121-122). З висновку органу опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] за № 01-18-1728/0/342-18 від 17.08.2018 року вбачається, що [PERSON] є матір`ю дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, була притягнута до адміністративної відповідальності за нанесення легких тілесних ушкоджень своєму старшому синові, [PERSON]. Середня дочка, [PERSON], мешкає з бабусею та не хоче повертатись до матері, оскільки та, з її слів, поводить себе дуже агресивно по відношенні до неї. Молодший син, [PERSON], проживає разом з матір`ю. При обстеженні умов проживання [PERSON] з`ясувалось, що вона зловживає спиртними напоями, до умов проживання виховання старшого сина їй байдуже. На бесіди та профілактично-роз`яснювальні роботи щодо належного виховання та утримання дітей [PERSON] не реагує, рекомендацій працівників служби у справах дітей не дотримується, з 2015 року повністю самоусунулась від виховання двох старших дітей. Не виявляє бажання спілкуватись з двома старшими дітьми, піклуватись про їх фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, а також не забезпечує необхідне харчування, лікування дітей, не створює умов для отримання ними освіти. Враховуючи викладене, орган опіки та піклування Петриківської районної державної адміністрації Дніпропетровської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.94-95). Також судом встановлено, що 29.11.2017р. вироком Петриківського районного суду Дніпропетровської області, [PERSON] було визнано винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за фактом нанесення легких тілесних ушкоджень старшому синові, [PERSON] (а.с. 65). Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідачів відбувається втручання в їх право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно до ст.258 СК України, баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими позивачем та третіми особами доказами, суд приходить до висновку, що відповідачі дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, [PERSON] та [PERSON], нехтують своїми батьківськими обов'язками і не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклуються про стан їх здоров'я, хоча б мали це робити, тобто по своїй вині ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], що повністю відповідає інтересам дітей. Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечував, а відповідач [PERSON] заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків, покладених на неї ст. 150 СК України, відносно їх малолітніх дітей. Крім цього, із висновку Адміністрації Заводського району Кам`янської міської ради № 9-06/137 від 29.10.2018 року вбачається, що [PERSON] може виконувати обов'язки опікуна над малолітніми [PERSON] та [PERSON] та вважають за можливе призначити [PERSON] опікуном над дітьми, що буде відповідати інтересам дітей, оскільки вона є пенсіонером та продовжує працювати, має постійне місце проживання - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], обізнана щодо стану здоров'я дітей, ознайомлена з правовими наслідками встановлення опіки та має бажання виховувати онуків. Відповідно до довідки, наданої диспансерним психоневрологічним відділенням КЗ "Кам`янська міська лікарня №1" ДОР", [PERSON] на обліку у лікаря-психіатра не перебуває (а.с.176). Також, відповідно довідки, наданої диспансерним наркологічним відділенням 1-ї міської лікарні, [PERSON] на обліку у лікаря-нарколога не перебуває (а.с.177). Згідно висновку про стан здоров`я особи, наданого "Центром первинної медико-санітарної допомоги №3", за станом здоров'я [PERSON] може виконувати обов'язки опікуна (піклувальника) неповнолітньої дитини. За місцем проживання відсутні захворювання, які б суперечили перебуванню дитини (а.с.178). Згідно з довідкою, виданою департаментом інформаційних технологій Міністерства внутрішній справ України, за обліками МВС на території України до кримінальної відповідальності заявник [PERSON] не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває (а.с.175). Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування. Вивчивши дані про особу [PERSON], та враховуючи особисті якості особи, її здатність до виховання дітей, ставлення до них, суд вважає за можливе встановити опіку над [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], призначивши її опікуном дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідачі не надали доказів щодо їх непрацездатності, наявності інших утриманців, а тому суд задовольняє позов і стягує з відповідачів аліменти на утримання дітей, у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, до повноліття дітей. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дітей. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів з відповідачів на утримання дітей підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача Відповідно до наданого позивачем договору про надання правової допомоги №358, довідки та актів приймання-передачі виконаних юридичних робіт по договору №358 (а.с.109-112), позивач поніс витрати на правову допомогу в сумі 4151,56грн., перелік та детальна вартість яких зазначена в вищезазначених актах. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також підлягає стягненню сплачений нею судовий збір в розмірі 1762 гривень 00 коп. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Приймаючи до уваги вимоги те, що позивачем також заявлено вимогу про стягнення аліментів та позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову в цій частині, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір у сумі 704 гривень 80 копійок. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved