Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач - товариство з додатковою відповідальністю „Страхова компанія „Гарант і Я" звернувся до суду з позовом до відповідача-1, [PERSON], та відповідача-2, Приватного акціонерного товариства „Українська акціонерна страхова компанія АСКА", про відшкодування шкоди в порядку регресу. Просив стягнути з відповідача-1 суму коштів в розмірі 510,00 грн. та судовий збір в сумі 28,50 грн., з відповідача-2 суму коштів в розмірі 3 538,40 грн. та судовий збір в сумі 200,50 гривень. В правове обґрунтування вимог позивач посилається на статті 993, 1187, статті 9, 25, 27 Закону України „Про страхування", статті 9, 12, 22, 36 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 07.03.2013 року о 20 год. 00 хв. по вул. Хуторівка, 4б, у м. Львові, водій автомобіля Mitsubishi Lancer д.р.н. [NUMBER] [PERSON] здійснив зіткнення із автомобілем Volkswagen Touareg д.н.з. [NUMBER], який належить [PERSON] та застрахований у позивача на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 22.03.2012 року № 03-116.01/12. Постановою Франківського районного суду м. Львова 12.04.2013 року у справі № 465/2549/13-п, що набрала законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу, укладеного з ПрАТ „УАСК АСКА" (поліс страхування № АВ/4386719 від 19.11.2012 року). Відтак, після виплати страхового відшкодування потерпілій в ДТП стороні, позивач, відповідно до закону, набув права вимоги свого страхувальника до особи відповідальної за завдані збитки. Позивач звертався до відповідача-2 із претензією від 04.07.2013 року № 143/01-03 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, проте жодних дій страховою компанією по виплаті страхового відшкодування в розмірі 3 538,40 грн. не вчинено. Таким чином, відповідач-2 повинен сплатити позивачеві суму 3 538,40грн. страхового відшкодування, а відповідач-1 зобов'язаний відшкодувати заподіяну шкоду в межах франшизи в сумі 510 гривень. Також, позивач просить стягнути на його користь пропорційно до заявлених вимог з відповідача-1 та відповідача-2 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 229,41 грн. пропорційно до розміру позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду. У відповідності до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Відповідач-2 ПрАТ „УАСК АСКА" через канцелярію суду надав письмові заперечення від 27.01.2014 року № 153/17 та додаткові заперечення, в яких посилався на відсутність підстав для задоволення позову, а саме: - на відсутність погодження щодо виплати суми страхового відшкодування між потерпілою особою та страховиком; - на необґрунтованість стягнення податку на додану вартість в порушення вимог п.36.2 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"; - на відсутність підтвердження дії договору страхування на момент страхової події, у зв'язку з відсутністю доказів сплати страхувальником страхового платежу; - на відсутність у водія автомобіля Volkswagen Touareg д.н.з. [NUMBER] [PERSON] необхідного стажу водіння; - на відсутність належно оформленої постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності. Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про наступне. Судом встановлено, що 22.03.2012 року між ТДВ „СК „Гарант і Я"(Страховик) та [PERSON] (Страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 03-116.01/12 (надалі - Договір добровільного страхування), за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу Volkswagen Touareg д.н.з. [NUMBER]. Строк дії Договору з 26.03.2012 року по 25.03.2013 року. Відповідно до п.6 договору добровільного страхування передбачено, що страховий захист по всіх ризиках поширюється за умови, коли водійський стаж за категорією „В" особи допущеної до керування становить не менше двох календарних років. 07 березня 2013 року о 20 год. 00 хв. по вул. Хуторівка, 4б, у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода, згідно обставин якої, [PERSON] керуючи автомобілем Mitsubishi Lancer д.р.н. [NUMBER], рухаючись заднім ходом, не переконався в безпечності маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Touareg д.н.з. [NUMBER], яким керував [PERSON]. Згідно посвідчення водія [PERSON] його водійський стаж становить 28 років. З довідки ВДАІ ЛМУ ГУМВС у Львівській області про дорожньо-транспортну пригоду № 9167740 від 12.03.2013 року вбачається, що під час керування застрахованим транспортним засобом [PERSON] мав посвідчення водія і свідоцтво про реєстрацію автомобіля. Таким чином, відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху [PERSON] керував транспортним засобом на законних підставах. Внаслідок вказаної ДТП, [PERSON] завдав технічних пошкоджень автомобілю Volkswagen Touareg д.н.з. [NUMBER], що належить на підставі права власності [PERSON]. Відповідно до висновку від 20.03.2013 року № 73 експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля Volkswagen Touareg д.н.з. [NUMBER], вартість відновлювального ремонту, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу становить 4 319,43 гривень. Згідно рахунків СТО ТОВ „Алекс со" № А021921 від 18.03.2013 року та ТОВ „Арія моторс" №АР00005578 від 18.03.2013 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Touareg д.н.з. [NUMBER] становить 4 048,40 гривень. За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у ДТП має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України „Про страхування", або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у ДТП, за правилами та у порядку, встановленому ЦК України та Законом України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". В даному випадку потерпіла в результаті ДТП особа звернулася за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував її майно (автомобіль). У відповідності до положень ст. 8 Закону України „Про страхування", страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. ДТП, що мала місце 07.03.2013 року, внаслідок якої пошкоджено автомобіль Volkswagen Touareg [NUMBER], ТДВ „СК „ Гарант і Я" визнано страховим випадком на підставі страхового акта від 03.04.2013 року № 055-НТ/13. Статтею 25 Закону України „Про страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Заявою на виплату страхового відшкодування від 02.04.2013 року страхувальник [PERSON] просила сплатити суму страхового відшкодування на рахунки СТО. На підставі договору добровільного страхування та страхового акта, позивачем, згідно заяви страхувальника, проведено виплату страхового відшкодування шляхом перерахування коштів на рахунки СТО (ТОВ „Алекс со" та ТОВ „Арія моторс") в розмірі 4 048,40 грн., що стверджується наявними в матеріалах справи платіжними дорученнями від 10.04.2013 року № 286, № 287. Тобто, доводи відповідача щодо необґрунтованого перерахування позивачем страхувальнику податку на додану вартість в порушення вимог п.36.2 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" спростовані матеріалами справи. Крім того, в підтвердження факту проведення ремонту та сплати ПДВ позивачем надано наряд-замовлення ТОВ „Арія Моторс" № АР00018993 від 12.04.2013 року та накладну на відпуск ТОВ „Алекс со" запчастин №А019213 від 12.04.2013 року. Статус платників податку на додану вартість ТОВ „Алекс со" та ТОВ „Арія моторс" підтверджено свідоцтвами №100236030 від 20.07.2009 року та № 100083026 від 13.12.2007 року, що наявні в матеріалах справи. Відповідно до ст. 29 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Статтею 27 Закону України „Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, до позивача перейшло в межах суми 4 048,40 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відтак, сума страхового відшкодування виплачена позивачем підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України. Відповідні роз'яснення надані в пункті 26 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року № 4. Відповідно до частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Постановою Франківського районного суду м. Львова від 12.04.2013 року у справі № 465/2549/13-п винним у вчиненні ДТП, яке сталося 07.03.2013 року, внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Volkswagen Touareg д.н.з. [NUMBER], визнано [PERSON], якого на підставі статті 124 КУпАП притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mitsubishi Lancer д.р.н. [NUMBER] застрахована у Приватному акціонерному товаристві „УАСК АСКА" на підставі Договору (полісу) №В/4386719 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів укладеного 19.11.2012 року (Страхувальник - [PERSON].), відповідно до якого ПрАТ „УАСК АСКА" взяло на себе обов'язок відшкодувати шкоду заподіяну, зокрема, майну третіх осіб під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу. Вказаним Договором (полісом) №В/4386719 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 50 000 грн. (пункт 4), франшиза - 510 грн. (пункт 5), строк дії до 19.11.2013 року (пункт 3), дата сплати страхового платежу - 19.11.2012 року. Відповідно до статті 21 Закону „Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Таким чином, відповідач-2 є особою відповідальною за завдані збитки власнику автомобіля Volkswagen Touareg д.н.з. [NUMBER], відповідно до положень Закону України „Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс № AВ/4386719), а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно статті 9 Закону України „Про страхування" франшиза, це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. У відповідності до пункту 12.1 статті 12 Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Таким чином, відповідач-1 [PERSON], як особа винна у спричиненні збитків, зобов'язаний відшкодувати завдану ним шкоду в межах розміру франшизи встановленої згідно Договору (полісу) № АВ/4386719, а саме 510,00 гривень. З урахуванням приписів статей Цивільного кодексу України та Закону України „Про страхування", Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", відповідно до полісу №АВ/4358805 у позивача виникло право вимоги до відповідача-2 ПрАТ „УАСК АСКА" в сумі 3 538,40 гривень (4 048,40 грн. - 510 грн. = 3 538,40 грн.). Щодо чинності договору добровільного страхування наземного транспорту від 22.03.2012 року № 03-116.01/12 суд зазначає наступне. Згідно статті 18 Закону України „Про страхування" договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу. Відповідно до договору страхування страховий платіж складає 22 880 гривень. Його сплату розділено на два платежі по 11 440 гривень. Перший страховий платіж сплачений 22.03.2012 року, що підтверджується матеріалами справи. Відтак, договір страхування набрав чинності з дати визначеної у договору, а саме з 26.03.2012 року. Другий страховий платіж сплачений в повному обсязі, що підтверджується прибутковим касовим ордером № 102 від 27.09.2012 року наявним в матеріалах справи. В частині позовних вимог щодо стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що їх слід задовольнити у відповідності до статті 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони, понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем документально підтверджено оплату судового збору в сумі 229,41 грн. (платіжне доручення №1040 від 01.11.2013 року з призначенням платежу - судовий збір). Згідно зі частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до частини 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи вищевикладене, перелічені обставини справи, оцінивши відповідно до статті 212 ЦПК України наявні в матеріалах справи докази та обставини справи за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про те, що позивач довів заявлену до стягнення з відповідачів сум, а доводи відповідача-2, якими він обґрунтовував свої заперечення не знайшли свого підтвердження. З огляду на зазначене, позовні вимоги визнаються судом обґрунтованими та підлягають задоволенню. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підставні, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved