Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій вказувала, що починаючи з 1989 року вона з своїм чоловіком [PERSON] проживала в будинку [ADDRESS] , наданій їй як працівнику радгоспу "Черняхівський". Будинок складається із двох аналогічних квартир. В 1991 році її чоловік придбав у власність надану радгоспом "Черняхівське" 1/2 частину будинку [ADDRESS] . В іншій частині будинку проживав [PERSON] . В 2000році [PERSON] виселився із своєї частину будинку та не заперечував проти того, щоб позивач користувалась його житлом. [INFO] [PERSON] помер. З часу висилення [PERSON] позивач користувалась житлом [PERSON] , здійснювала догляд за будинком, проводила в ньому поточний ремонт з метою недопущення його руйнування, сплачувала кошти, пов"язані з його утриманням. Вказаним будинком [PERSON] користувалась відкрито, будь-яких претензій з приводу користання нею будинком [PERSON] та керівництво радгоспу "Черняхівське" не пред`являли. На підставі викладеного, позивач просила ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/2 частку будинку, що розташований в [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача - Вільської сільської ради Черняхівського району в судове засідання не з`явився, 16.07.2019 року на адресу суду надійшла заява від Вільської сільської ради про розгляд справи у відсутності їх представника, не заперечували проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє повністю, із слідуючих підстав. [PERSON] та її чоловік [PERSON] починаючи з 1989року проживали в 1/2 частині будинку [ADDRESS] що складає окрему квартиру, що в [ADDRESS] . Вказаний будинок належав радгоспу " Черняхівське ", який надавав житла своїм працівникам. 28.12.1991 року [PERSON] придбав у власність займану ним квартиру, що складалась із двох кімнат, загальною площею 67 кв. м. в томі числі житловою 67кв.м., що стверджується договором купівлі-продажу (а..с15-16). Вподальшому позивач [PERSON] зареєструвала право власності на 1/2 частку вказаного житлового будинку за собою, що стверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] , виданого 14.06.2011 року виконавчим комітетом Зороківської сільської ради Черняхівського району Житомирської області (а.с.19) та витягом про державну реєстрацію прав від 24.06.2011 року (а.с.20). В аналогічній квартирі вказаного житлового будинку [ADDRESS] проживав та був зареєстрований [PERSON] , який в 2000 році залишив дане житло. Судом встановлено, що [PERSON] не проживав в своїй частині будинку близько 20 років, оскільки фактично проживав в будинку [ADDRESS] , разом із своєю тещею, що стверджується довідкою Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області від 20.05.2019 року за №258 (а.с. 11). Згідно довідки виданої Вільською сільською радою Черняхівського району Житомирської області 30.05.2019 року за №301 [PERSON] , який помер [INFO] був зареєстрований в частині будинку по [ADDRESS] , однак право власності житловий будинок за собою не зареєстрував (а.с.13). Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини 1 статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чим спадкоємцем (правонаступником) вона є. Отже, враховуючи, що [PERSON] добросовісно заволоділа чужим майном понад 10 років, продовжує відкрито, безперервно проживати у спірному будинку, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю, оскільки незаконність набуття права власності не випливає із закону та прямо не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved