Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до територіальної громади с.Мартинівка в особі Мартинівської сільської ради про перебіг позовної давності та виділення земельної частки (пай). В обґрунтування позову вказав, що з 1963 року він працював на посаді бухгалтера в колгоспі ім. Кірова с. Мартинівка Канівського району Черкаської області. Весь період роботи був членом колгоспу. 31.03.1995 року був переведений з колгоспу ім. Кірова на посаду головного бухгалтера Мартинівського цукрового комбінату. Із членів колгоспу не вибував, не виключався. Колгосп ім. Кірова с. Мартинівка Канівського району припинив свою діяльність в листопаді 1992 року, на його базі КСП імені Кірова с. Мартинівка, яке в 2000 році було реорганізовано в ТОВ «Агрофірма «Мир-Сем і К В 1996 році було проведено розпаювання земель і він помилково не був внесений в списки на отримання сертифікату на земельну частку (пай). Строк для поновлення порушеного права він пропустив з поважних причин, так як хворів, періодично знаходився на лікуванні як амбулаторно, так і стаціонарно. Просить постановити рішення, котрим виділити йому земельну частку (пай), розміром, встановленим для членів КСП імені Кірова с. Мартинівка Канівського району Черкаської області, „у кадастрових гектарах із земель запасу, розташованих на території Мартинівської сільської ради Канівського району Черкаської області та зобовязати Управління Держгеокадастру у Канівському районі надати йому Державний акт на право власності на земельну ділянку та проведення його державної реєстрації відповідно до законодавства. В судовому засіданні позивач пояснив, що з 1963 року він розпочав свою трудову діяльність на посаді бухгалтера колгоспу ім..Кірова с.Мартинівка Канівського району черкаської області, В 1968 р. був прийнятий на посаду головного бухгалтера на якій пропрацював до березня 1995 р., після чого звільнився по переводу на посаду головного бухгалтера Мартинівського цукрового комбінату. З 1963 р. по 1995 р. працював у колгоспі ім. Кірова та був членом цього ж колгоспу. Позивач вважає, що після переводу до Мартинівського цукрового комбінату, він членство в колгоспі не втратив. В 1996 р. КСП ім. Кірова провело розпаювання своїх земель, однак його не включили в списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). На думку позивача, він не був включений в списки таких осіб тому, що у нього склалися неприязні стосунки на той час із керівництвом колгоспу. У послідуючому, він неодноразово звертався в державні органи, щоб його включили до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай). На його звернення він отримував відписки, суть яких зводилася до того, що його не включили в списки таких осіб, поскільки він був переведений до цукрового заводу і на момент розпаювання не працював у КСП, яке було правонаступником колгоспу. Про порушення свого права знав з 1996 року, але надіявся, що його включать в додаткові списки, багаторазово звертався до різних державних органів, від яких отримав лише відписки. Своєчасно до суду не звернувся тому, що є людиною похилого віку, часто хворів, а тому просить поновити строк позовної давності. А також просить суд задовольнити позов та зобовязати Мартинівську сільську раду виділити йому земельний пай із земель запасу сільської ради, а органи Держгеокадасту надати йому відповідний державний акт на землю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Третя особа представник управління Держгеокадасту у Канівському району Черкаської області - [PERSON] позов не визнала, вважає, що позивач не має права на отримання державного акту на землю тому, що втратив трудові звязки на час розпаювання та пропустив строки позовної давності. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити за безпідставністю, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки колгоспника (а.с. 25) [PERSON] вступив в члени колгоспу ім..Кірова в 1963 р. та працював у цьому господарстві до 01.04.1995 р. Згідно наказу Мартинівського цукрокомбінату (а.с. 28) вбачається, що [PERSON] назначений на посаду головного бухгалтера цукрового заводу по переводу із колгоспу ім.Кірова з 31.03.1995 та звільнений з роботи 18.03.1997 р. у звязку з виходом на пенсію. Згідно архівної довідки (а.с.26) 14.11.1992 р. колгосп ім. Кірова припинив свою діяльність як фондоутворювач та на його базі створено КСП ім.Кірова, яке було реорганізовано в ТОВ „Агрофірма «Мир-сем і К 22.02.2000 р. Згідно повідомлення Департаменту агропромислового розвитку (а.с.30) рішенням виконкому Мартинівської сільської ради №4 ХХІІ від 31.08.1995 р., 12.01.1996 р. було видано державний акт на право колективної власності на землю КСП ім.. Кірова. До вказаного державного акту було додано списки осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю). [PERSON]Я не було включено до вказаного списку, у звязку з тим, що на період паювання землі він був переведений на посаду головного бухгалтера Мартинівського цукрозаводу. Згідно медичної картки [PERSON] (а.с.64-67) він звертався за медичною допомогою до ЦРЛ в 2007-2010 р.р. Відповідно до ч .1 ст. 1 ЗУ "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку, а частина 3 ст.1 Закону передбачає, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до пункту 1 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08.08.1995 720/95 (далі - Указ) паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств мало здійснюватися після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю (пункт 2 Указу). Відповідно до пункту 5 Указу видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація здійснюються відповідною районною державною адміністрацією. Отже, право на земельну частку (пай) виникає з моменту передачі державного акта на право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарську акціонерному товариству, членом якого є особа, яка претендує на пай, в тому числі і пенсіонер, що раніше працював у цьому сільськогосподарському підприємстві. Виходячи зі змісту вказаних вимог закону, особа набуває права на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП, включення до списку осіб, долучених до Державного акту на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акту. Це положення Указу Президента повністю відповідає вимогам ч.1 ст. 125 ЗК України. В матеріалах справи відсутні відсутні докази того, що позивач був членом КСП ім. Кірова с.Мартинівка Канівського району Черкаської області на час отримання КСП Державного акту на право колективної власності на землю. Паювання земель КСП ім. Кірова відбувалося в 1996 році, коли вже позивач працював на іншому підприємстві та не був його членом. Із наданої трудової книжки вбачається, що позивач був ьчленом колгоспуім.кірова і не був членом КСП ім.Кірова. В списки осіб, які мають право на земельну частку(пай) до вказаного державного акту на право колективної власності на землю по КСП ім. Кірова, включений він не був, сертифікат, який посвідчує право на земельну частку(пай) на його імя не видавався. Крім того, відповідно до п.11.Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 18.12.2009 р "Про судове рішення у цивільній справі" у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК). Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач на період розпаювання земель КСП ім..Кірова у 1996 р. не працював у вказаному господарстві та не був членом КСП, а тому не був включений в списки осіб, які мають право на земельну частку пай. Із вказаним рішенням був ознайомлений, а тому оскаржував до різних державних органів, що підтверджується відповідями органів Держкомзему (а.с.11, 30, 47-48). Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про відсутність у позивача права на земельну частку (пай), в зв'язку з чим позов є необгрунтований, безпідставний, недоведений і в його задоволені необхідно відмовити. Крім цього, позивач звернувся до суду з даним позовом з тривалим пропуском трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, але враховуючи те, що суд прийшов до висновку про необхідність відмови в позові по суті, суд даного питання не вирішує. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed