Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі по тексту - відповідач) про відшкодування шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.09.2018 року об 10:15 год. на вулиці Січових Стрільців, 10 в місті Києві сталась дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), за участю транспортних засобів «Деу», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , «Сузукі», д/н [NUMBER] під керуванням позивача та «Мерседес», д/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 22.10.2018 року у справі № 761/38061/18, водія транспортного засобу «Деу», д/н [NUMBER] , [PERSON] було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, що спричинило пошкодження транспортного засобу, належного позивачу. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника транспортного засобу «Деу», д/н [NUMBER] на момент ДТП була застрахована в ПАТ «СК «КРАЇНА». 26.09.2018 року позивач звернулась до відповідача із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду. В подальшому, 02.10.2018 року експертом відповідача було здійснено огляд належного позивачу транспортного засобу. Разом із тим, огляд було здійснено поверхово без огляду можливих прихованих дефектів, а тому позивач в акті зафіксував свої зауваження та наполягала на додатковому огляді. 03.10.2018 під час огляду незалежним експертом належного позивачу транспортного засобу було складено акт, в якому були зафіксовані всі пошкодження в результаті ДТП яка сталась 26.09.2018 року та зроблено висновок про те, що вартість матеріального збитку в розмірі 104130,93 грн. 25.10.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. 17.12.2018 року відповідач здійснив виплату страхового відшкодування в сумі 69378,81 грн. Разом із тим, позивач вважала, що відповідач зобовязаний був здійснити виплату в розмірі 86775,76 грн. (за вирахуванням 20 % ПДВ із суми 104130,93 грн.), а тому фактично не доплатив 17396,95 грн. Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 17396,95 грн. та 768,40 грн. судового збору. Ухвалою суду від 05.04.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 17.05.2019 року. 02.05.2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він позов не визнав та заперечував проти його задоволення та зазначав, що згідно із висновком № 05-D/45/8/1018, складеного на замовлення відповідача, вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 80015,36 грн., а тому, за вирахуванням ПДВ сума страхового відшкодування склала 69378,81 грн., яку і було сплачено позивачу. Представник відповідача зазначав, що висновок не оскаржений, а тому, за недостатністю страхової виплати, позивач має звернутись із позовом до особи, винуватої у скоєнні ДТП. На підставі ч. 4 ст. 279 ЦПК України, судове засідання 17.05.2019 року було відкладено на 14.06.2019 року для надання можливості представнику позивача ознайомитись із відзивом на позовну заяву. 04.06.2019 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначав, що акт огляду транспортного засобу, який був складений експертом на замовлення позивача, був підписаний позивачем із зауваженням. А тому, позивач правомірно вимагав провести незалежну експертизу на підставі ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В судовому засіданні 14.06.2019 року представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення. Представник відповідача в судове засідання 14.06.2019 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що позов підлягає задоволенню з наступник підстав. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортних засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.09.2018 року о 10 год. 15 хв. в м. Києві по вул. Січових Стрільців, 10, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Daewoo Matiz» державний номерний знак [NUMBER] не вибрала безпечної швидкості руху, не дотрималася безпечної дистанції та скоїла зіткнення з автомобілем «Сузукі» державний номерний знак [NUMBER] , який рухався попереду, після чого в некерованому стані здійснив зіткнення з автомобілем «Мерседес Бенз» державний номерний знак [NUMBER] , який стояв попереду. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року [PERSON] було визнано винною у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 20 (двадцяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340,00 грн. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/8233687, відповідач застрахував цивільно-правову відповідальність осіб, які на законних підставах експлуатують транспортний засіб «Деу», д/н [NUMBER] . Даним полісом встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000 грн. Розмір франшизи - 0,00 (нуль) грн. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). При цьому, згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. 25.10.2018 року позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування та додала до заяви висновок експертизи про визначенню матеріального збитку від 17.10.2018 року. Згідно із вказаним висновком № 02/10 від 17.10.2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Сузукі», д/н [NUMBER] , внаслідок його пошкодження при ДТП, на момент пошкодження, з урахуванням зносу, складає 104130,93 грн. Відповідно до платіжного доручення № 16087 від 17.12.2018 року відповідач перерахував на рахунок позивача суму страхового відшкодування у розмірі 69378,81 грн. Як встановлено в судовому засіданні, позивачем було вчасно повідомлено та надано відповідачу всі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування по ДТП, а, відповідач, в свою чергу, посилаючись на висновок експертного дослідження від 06.11.2018 року, 17.12.2018 року перерахував на рахунок позивача розмір страхового відшкодування в розмірі 69378,81 грн. Відповідно п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Відповідач посилався на те, що висновок експерта, складений на його замовлення не оскаржений позивачем. Разом із тим, на замовлення позивача було складено висновок експертизи по визначенню матеріального збитку № 02/10 від 17.10.2018 року, за яким вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Сузукі», д/н [NUMBER] , внаслідок його пошкодження при ДТП, на момент пошкодження, з урахуванням зносу, складає 104130,93 грн. Закон не забороняє потерпілій особі у випадку незгоди з висновком страховика про визнанням його автомобіля фізично знищеним, довести протилежне, у тому числі і шляхом замовленні іншого дослідження (аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 285/4485/15-ц). Таким чином, позивач, не погоджуючись із актом огляду транспортного засобу, проведеного експертом на замовлення відповідача, скористалась своїм правом на замовлення незалежного експертного дослідження. І таке дослідження суд приймає до уваги, оскільки відповідачем жодним чином не спростовано його висновків на не доведено того, що його висновки не ґрунтуються на вимогах закону. Окрім того, відповідно до п.п. 72-74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження N 14-176цс18): Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За таких обставин, відповідач зобов`язаний був сплатити позивачу суму страхового відшкодування в сумі 86775,76 грн. (за вирахуванням 20 % ПДВ із суми 104130,93 грн.), а тому фактично не доплатив 17396,95 грн., в зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 768,40 грн. судового збору.

Outcome: approved