Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до управління комунального майна Хмельницької міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним розпорядження щодо приватизації квартири недійсною, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, посилаючись на те, що 05 лютого 2001 року відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому на підставі розпорядження управління комунального майна міської Ради №56 від 05.02.2001 р. та відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" видано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідоцтво про право спільної сумісної власності на кв. №41, по вул. Васяніна, 2 що знаходиться в м. Хмельницькому. [PERSON] посилається на те, що приватизація квартири проведена без письмової згоди позивача, що суперечить вимогам п. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Всі питання про приватизацію квартири вирішував батько позивача без його згоди і підпис в заяві про приватизацію квартири позивач не ставив. На даний час [PERSON], разом зі своєю сім'єю не проживає на означеній житловій площі, оскільки вказана площа занадто мала для чотирьох членів сімї. Загальна жила площа квартири становить 42,8\~кв.\~м. 30 серпня 2012 року помер батько, внаслідок чого право власності на квартиру за адресою Васяніна 2, кв. 41 успадкувала матір [PERSON] Передача права власності (приватизація) спірної квартири проведена без письмової згоди позивача з порушенням вимог ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що дає підстави вважати вище названу приватизацію недійсною. [PERSON] посилається на те, що приватизація квартири його батьками та використання його приватизаційних чеків без його згоди (на час приватизації був неповнолітнім), позбавили його в майбутньому можливості скористатись наданим державою права на приватизацію. Позивач просить визнати недійсним розпорядження управління комунального майна міської Ради №56 від 05.02.2001 року. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло кв.№41, в буд. №2 по вул. Васяніна в Хмельницькому, видане управління комунального майна Хмельницької міської Ради 05 лютого 2001 року на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме: квартири №41, яка знаходиться в будинку №2 по вул. Васяніна в Хмельницькому. У судовому засіданні позивач позовні вимоги змінив, просив визнати недійсним розпорядження видане Хмельницькою квартино - експлуатаційною частиною району 05 лютого 2001 року. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло кв.№41, в буд. №2 по вул. Васяніна в Хмельницькому, видане Хмельницькою квартино - експлуатаційною частиною району 05 лютого 2001 року на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме: кв. №41, яка знаходиться в буд. №2 по вул. Васяніна в Хмельницькому. У судовому засіданні представник відповідача - управління комунального майна Хмельницької міської ради позовні вимоги визнала. Відповідачі - [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні позов визнали, вказавши, що позивач заяву про приватизацію означеної кварти не підписував. Представник третьої особи - квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницького при вирішенні даного спору покладається на думку суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Верховний Суд України при аналізі практики застосування судами ст. 16 ЦК України наголосив, що такий спосіб захисту цивільних прав характеризується чітко визначеним суб'єктом - заподіювачем шкоди, якими є відповідні державні органи чи їхні посадові і службові особи. Підставою для подання такого позову є прийняття незаконних рішень, незаконні дії чи бездіяльність зазначених органів, що призвели до заподіяння шкоди особі. Також у таких справах суд повинен встановити, зокрема, чи порушуються суб'єктивні цивільні права й охоронювані законом інтереси фізичної або юридичної особи цим рішенням, дією чи бездіяльністю. Відповідно до абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності може бути заявлена як одною зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушені вчиненням правочину. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Кодексу. Судом встановлено, що 05 лютого 2001 року відділом приватизації Хмельницького міськвиконкому на підставі розпорядження, виданого Хмельницькою квартино-експлуатаційною частиною району 05 лютого 2001 року №56 від 05.02.2001 р. та відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" видано [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідоцтво про право спільної сумісної власності на кв. №41, по вул. Васяніна, 2 що знаходиться в м.\~Хмельницькому. Всі питання про приватизацію квартири вирішував батько позивача без його згоди і підпис в заяві про приватизацію квартири [PERSON] не ставив, що суперечить вимогам п. 2 ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Суд приходить до висновку про те, що визнати недійсним розпорядження видане Хмельницькою квартино-експлуатаційною частиною району 05 лютого 2001 року. Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло [ADDRESS] в Хмельницькому, видане Хмельницькою квартино-експлуатаційною частиною району 05 лютого 2001 року на імя [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме: кв. №41, яка знаходиться в буд. №2 по вул. Васяніна в Хмельницькому.

Outcome: approved