Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність вимог тим, що [INFO] помер її рідний брат [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло певне майно, у тому числі фермерське господарство. Позивач, будучи рідною сестрою спадкодавця, отож спадкоємцем другої черги спадкування, за відсутності попередніх черг, спадщину прийняла шляхом своєчасного звернення до нотаріуса із заявою відповідного змісту, утім нотаріусом було відмовлено у видачі на її ім`я нотаріального акту. Відмова мотивована тим, що право спадкодавця на участь в Фермерському господарстві нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, воно належить до прав та обов`язків, які не входять до складу спадщини відповідно до ст. 1218, 1219 Цивільного кодексу України. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, а Фермерське господарство «Березняки», що увійшло до складу спадкової маси є юридичною особою, яка має ознаки цілісного майнового комплексу, який є об`єктом спадкування, утім в нотаріальному порядку позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідачем не було надано до суду відзиву, однак сільський голова надав заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Ухвалою суду від 28.12.2019 було витребувано за клопотанням позивача матеріали спадкової справи до майна померлого [PERSON] . У підготовче судове засідання позивач не з`явилась, утім представник надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, а розгляд справи проводити за їх відсутності. З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку встановив, що [INFO] в м. Вінниця помер [PERSON] , на що вказує свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.7). Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів спадкової справи, що були витребувані судом встановлено, що позивач, будучи рідною сестрою спадкодавця, на підтвердження чому є свідоцтво про народження та свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.3, 4 Спадкової справи), отож спадкоємцем другої черги спадкування, спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини в межах визначеного законодавцем шестимісячного строку. Інші спадкоємці від спадщини відмовились, подавши нотаріусу заяви відповідного змісту, отож позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , яка спадщину прийняла, на частину належного майна [PERSON] на ім`я позивача було видано нотаріальні акти. 11.11.2019 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Башта - Біляєва М.О. було винесено постанову, якою відмовлено [PERSON] у видачі на її ім`я нотаріального акту про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] на майновий комплекс Фермерського господарства «Березняки», мотивуючи тим, що спадкодавцю як засновнику Господарства за життя належало виключно немайнове право засновника на участь (працю) в створеному ним фермерському господарстві, обумовлене актом створення та державної реєстрації Господарства як юридичної особи. У спадкодавця як засновника Господарства за життя не виникло майнового права засновника на створене ним Господарство, його складений капітал, та майновий комплекс Господарства, оскільки виникнення вказаного майнового права обумовлене актом внесення належного засновнику майна до складеного/статутного капіталу Господарства, чого не відбулося, отож оскільки право спадкодавця на участь в Фермерському господарстві нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, воно належить до прав та обов`язків, які не входять до складу спадщини відповідно до ст. 1218, 1219 Цивільного кодексу України. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] був єдиним засновником та керівником Фермерського господарства «Березняки» [PERSON], на що вказує Статут Фермерського господарства. Судом встановлено, що Фермерське господарство «Березняки» [PERSON] було зареєстровано як юридична особа, про що свідчить довідка серія [NUMBER] з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, Свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи, Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб. ФГ «Березняки» [PERSON] є власником 66/100 частки нежитлових будівель, об`єктів нежитлової нерухомості, загальною площею 3429,9 кв.м., що розташовані в [ADDRESS] , на земельній ділянці, площею 2,7123 га, кадастровий номер - 0522285600:02:000:0161, на підставі договору купівлі - продажу від 14.03.2016 укладеного між Публічним акціонерним товариством «Липовецьагротехсервіс» та [PERSON] , що був посвідчений 14.03.2016 приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В. та зареєстрованого в реєстрі за №185 (а.с.25, 26). Право власності на вищевказане майно зареєстроване в установленому законом порядку, на що вказує Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав (а.с.27).. Із Статуту ФГ «Березняки» [PERSON] (а.с.20-24), встановлено, що ФГ створено за рішенням засновника [PERSON] , на невизначений строк, є юридичною особою з моменту його державної реєстрації. ФГ має відокремлене майно від особистого майна Фермера та формується із: майна переданого йому фермером; продукції виробленої в ФГ в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; майна, яка перебуває у користуванні ФГ на законних підставах; іншого майна, набутого на підставах не заборонених законом. ФГ веде господарську діяльність на земельній ділянці наданій фермерові у встановленому законом порядку для ведення селянського (фермерського) господарства. Відповідно до ст.1, 4 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець. Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства). В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України. Статтею 19 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Статтею 22 Закону України «Про фермерське господарство» визначено, що фермерське господарство як цілісний майновий комплекс включає майно, передане до складеного капіталу, нерозподілений прибуток, майнові та інші зобов`язання. У той же час згідно із Постановою КМ України, від 10.09.2003, № 1440 "Про затвердження Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав"", (цілісний майновий комплекс) - об`єкти, сукупність активів яких дає змогу провадити певну господарську діяльність. Цілісними майновими комплексами є підприємства, а також їх структурні підрозділи (цехи, виробництва, дільниці тощо), які можуть бути виділені в установленому порядку в самостійні об`єкти з подальшим складанням відповідного балансу і можуть бути зареєстровані як самостійні суб`єкти господарської діяльності. З аналізу наведеного вище можливо дійти висновку, що Фермерське господарство «Березняки» [PERSON], яке є юридичною особою, має ознаки цілісного майнового комплексу, отож в розумінні вказаних правових норм є майном. Разом з тим, ч.1 ст.23 Закону України «Про фермерське господарство» щодо спадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) містить загальну відсилочну норму, а саме: успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону. Так, згідно норм статті 1216 Цивільного кодексу (далі за текстом ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже, успадковуватись можуть лише права та обов`язки фізичної особи, а не юридичної особи, якою є фермерське господарство. Відповідно до положень ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У той же час ст.1219 ЦК України містить перелік прав та обов`язків, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами. Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що у відповідності до ст. 1218 ЦК України, майнові права засновника фермерського господарства входять до складу спадщини, оскільки, як було встановлено судом, при створенні ФГ «Березняки» [PERSON] та у період його діяльності по день смерті засновника [PERSON] , складений капітал господарства формувався за рахунок майна переданого йому фермером, який є спадкодавцем, та коштів одержаних від доходу ФГ та іншого майна набутого ФГ на підставах не заборонених законом. У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що успадкування майна селянського (фермерського) господарства здійснюється за загальними правилами спадкового права. Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи спір про спадкування частки учасника підприємницького товариства, необхідно враховувати, що це допускається статтями 130, 147, 166 ЦК України, статтями 55,69 Закону України від 19 вересня 1991 року № 1576-XII «Про господарські товариства» і не підпадає під заборону пункту 2 частини першої статті 1219 ЦК України. При цьому спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі. Ураховуючи те, що майнові права (частка учасника підприємницького товариства) засновника ФГ «Березняки» [PERSON] входять до складу спадщини, позивач, будучи єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] спадщину прийняла та виявила бажання продовжити діяльність фермерського господарства, а також з огляду на те, що за вказаних вище обставин вона позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку, суд дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають захисту судом у спосіб, що нею обрано, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім цього, відповідач надав суду заяву про визнання позову. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

Outcome: approved