Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про визнання дій дискримінаційними, відновлення положення, що існувало до порушення прав, визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення суми коштів у розмірі заробітної плати за вимушений прогул, відшкодування моральної шкоди (том 1, а.с. 1-10). Ухвалами Ленінського районного суду м. Полтави від 14.08.2017 року згідно заявлених позивачем клопотань залишені без розгляду позовні вимоги в частині стягнення з ПАТ «Полтаваобленерго» моральної шкоди, понесеної у зв'язку з порушенням громадянських та трудових прав і свобод, а також в частині стягнення з відповідача суми коштів за вимушений прогул у розмірі заробітної плати з 30.10.2015 року по момент фактичного відновлення робочих повноважень. Крім того, прийнято відмову позивача від позовних вимог в частині визнання дій ПАТ «Полтаваобленерго» щодо систематичного порушення відповідачем його трудових та громадянських прав дискримінаційними, провадження у справі в цій частині закрито (том 2, а.с. 20-22). 14.08.2017 року позивач подав уточнену позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Полтаваобленерго» про відновлення положення, що існувало до порушення прав, визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, посилаючись на те, що 29 жовтня 2015 року був виданий наказ ПАТ «Полтаваобленерго» № 342-к «Про звільнення з роботи [PERSON]». У цьому наказі вказується, що [PERSON] звільнено за прогули без поважних причин з 30.06.2015 р. по 28.09.2015 р. та за систематичне невиконання службових обов'язків, покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку за п. 3 ст.40 КЗпП України та п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважав, що даний наказ є таким, що суперечить законодавству України про працю, зокрема ст. 149 КЗпП щодо порядку та підстав застосування дисциплінарних стягнень та визначення змісту систематичного невиконання працівником своїх обов'язків та прогулу, у зв'язку з чим він підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Твердження відповідача, що [PERSON] вчинив прогул без поважних причин у період з 30 червня 2015 р. по 28 вересня 2015 р. не ґрунтується на змістові відповідних правових актів, що регулюють дане питання. Так, самовільний вихід працівника у відпустку не може вважатися прогулом, якщо вказана відпустка згідно з законодавством повинна була надаватися працівнику, а її ненадання є наслідком порушення закону з боку роботодавця. Підстави та порядок надання творчої відпустки за заявою [PERSON] та неправомірність дії керівництва ПАТ «Полтаваобленерго» стосовно відмови у її наданні розглядається у справі № 553/2444/15-ц, і до вирішення даного трудового спору роботодавець був не вправі кваліфікувати вказані дії позивача як прогул. Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.12.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2016 року по справі № 553/2444/15-ц та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року визнано незаконною бездіяльність ПАТ «Полтаваобленерго» щодо ненадання творчої відпустки [PERSON] згідно з чинним українським законодавством тривалістю три місяці для написання монографії на здобуття наукового ступеню доктора юридичних наук. Відтак суди України встановили, що він має суб'єктивне право на творчу відпустку, а відповідач має відповідний обов'язок надати таку відпустку. Крім того, ПАТ «Полтаваобленерго» припустилося порушення ст. 148 КЗпП України стосовно строків притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. [PERSON] вийшов на роботу 29.09.2015 року. Отже місячний строк для застосування до нього можливого стягнення у вигляді догани чи звільнення за правопорушення, яке закінчилося 28.09.2015 року, почався 29.09.2015 року і сплив 28.10.2015 року. Навіть, якщо вважати дні відсутності на роботі з 30 червня по 28 вересня 2015 року протиправним діянням з боку працівника, дисциплінарне стягнення могло бути застосоване до нього лише до 28 жовтня включно. Оскаржуваний же наказ ПАТ «Полтаваобленерго» був винесений 29 жовтня 2015 року. Твердження відповідача щодо систематичного порушення трудової дисципліни також не відповідають дійсності. По-перше, систематичним невиконанням службових обов'язків вважається правопорушення, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Між тим, стягнення, застосовані до нього, скасовані в судовому порядку. Так, наказ ПАТ «Полтаваобленерго» № 10-П від 07.10.2015 року, яким йому оголошена догана за порушення трудової дисципліни, що виразилось у недотриманні графіку обідньої перерви 30.09.2015 року та завчасному виході з роботи 02.10.2015 року, визнаний незаконним та скасований (справа № 553/4093/15-ц). Рішення суду в цій справі набрало законної сили 23.11.2016 року. Наказ ПАТ «Полтаваобленерго» № 11-П від 07.10.2015 року за порушення посадових обов'язків, яке виявилося у відмові прийняти участь у засіданнях адміністрації та профкому ПАТ «Полтаваобленерго» 30.09.2015 року, визнаний судом незаконним та скасований ( справа № 553/4133/15-ц). Рішення суду в цій справі набрало законної сили 16.02.2016 року. Оскільки застосовані неправомірно до [PERSON] заходи дисциплінарного стягнення скасовані, не можна вести мову про систематичність порушення. Та й сам зміст порушення трудової дисципліни, зазначений у наказі № 342-к від 29 жовтня 2015 року, є надуманий та такий, що не узгоджується з нормами трудового права України. Так, у оскаржуваному наказі зазначається, що 06.10.2015 року, 08.10.2015 року, 13.10.2015 року, 19.10.2015 року, 20.10.2015 року, 22.10.2015 року та 23.10.2015 року підрозділами з захисту активів були проведені перевірки початку та закінчення робочого часу та дотримання режиму обідньої перерви на посту - вул. Старий Поділ, 5. У результаті було виявлено, що 06.10.2015 року з 08:53 до 10:55, 08.10.2015 року - з 10:25 до 12:27, 13.10.2015 року - з 10:07 до 12:10, 20.10.2015 року - з 10:24 до 11:00, 22.10.2015 року - з 09:30 до 13:30 та 23.10.2015 року з 08:34 до 12:46 [PERSON] був відсутній на території товариства, а 19.10.2015 р. - закінчив роботу о 14:05. Він насправді не перебував у вказані періоди на території бази ПАТ «Полтаваобленерго» з поважних причин. 06 жовтня 2015 року у вказаний в наказі час він перебував на засіданні Ленінського районного у м. Полтаві суду по справі № 553/4130/14-ц за позовом працівника ПАТ «Полтаваобленерго» [PERSON], у якій він є представником позивачки. Участь у даному засіданні підтверджується витягом із протоколу судового засідання по даній справі від 06.10.2015 р. Твердження про намагання повідомити його про якесь засідання, котре проводилося в даний час є невірним. У ПАТ «Полтаваобленерго» розпорядчі документи керівництва доводяться до відома персоналу або у вигляді письмового документу, або через систему корпоративного зв'язку «Мотив». Він вже вказував про повну технічну блокаду його діяльності керівництвом компанії з 29 вересня 2015 року, що є порушенням ст. 141 КЗпП з боку адміністрації ПАТ «Полтаваобленерго» щодо її обов'язку організувати умови праці для працівників. Тож єдиною формою комунікації між ним і керівництвом була письмова. Власне, така форма відносин була ними обрана від 29 вересня 2015 року і вона дотримувалася упродовж цілого місяця, про що свідчать понад два десятки різних письмових запитів та повідомлень, що надходили йому майже щодня від адміністрації. Тож посилання відповідача на якісь телефонні запрошення є повністю безпідставними. 07 жовтня 2015 року о 13:57 він отримав листа ПАТ «Полтаваобленерго» № 08-66/12478 від 07.10.2015 р., у якому йому пропонувалося надати письмове пояснення щодо відсутності на території товариства 6.10.2015 року з 8:55 до 10:35. Письмова відповідь на даний лист ним була складена та направлена керівництву ПАТ «Полтаваобленерго» 08.10.2015 р. Оскільки на виконання наказу № 334 від 29 вересня 2015 р. канцелярія відмовлялася приймати кореспонденцію від нього, він був змушений добиратися до поштового відділення по вул. Пролетарській та відправляти відповідь на ПАТ «Полтаваобленерго» поштою рекомендованим листом (копія квитанції від 08.10.2015 року про відправлення листа додається). Разом з тим керівництво підприємства в оскаржуваному наказі вважає це порушенням трудової дисципліни, хоча у цьому ж наказі і відмічає, що він надіслав пояснення на запит від 7.10.2015 року № 08-66/12478. Побачивши необ'єктивне відношення, аби запобігти новим фабрикаціям та з метою збереження здоров'я (бо йому дуже важко пересуватися) він в подальшому не міг надавати відповіді на подібного типу запити, тим більше, що вони оцінювалися керівництвом ПАТ «Полтаваобленерго» завідомо упереджено. 13 жовтня 2015 р. в указаний в оскаржуваному наказі час він перебував у лікарні в зв'язку з хворобою. Це може бути підтверджено медичною довідкою. 19 жовтня 2015 р. в указаний у оскаржуваному наказі час він перебував на двох засіданнях у Ленінському районному суді м. Полтави. Це може бути підтверджено витягом із протоколів судових засідань по справі № 553/3755/16-ц та справі № 553/3599/15-ц. При цьому сам позивач був стороною зазначених справ, отримав повістки на засідання в указаний строк і прекрасно знав, що він перебуває в судовому засіданні, де відповідачем є ПАТ «Полтаваобленерго». 20 жовтня 2015 року о 10 годині йому з прохідної передзвонила фізична особа - споживач [PERSON], який хотів проконсультуватися щодо правомірності дій ПАТ «Полтаваобленерго» з виконання договору електропостачання з ним. Надання консультацій, інформації та роз'яснень споживачам є обов'язком енергопостачальника, передбаченим чинним законодавством України та входило до його посадових обов'язків. Через деякий час [PERSON] знову зателефонував та повідомив, що в бюро перепусток йому сказали, що до [PERSON] наказано нікого не пускати, та що це наказ директора з безпеки [PERSON] Вважав, що це було спробою керівництва познущатися з нього, завдати йому фізичних та моральних страждань, позаяк дистанція від мого кабінету до прохідної близько сотні метрів, та ще й слід спуститися з верхнього поверху, а потім пройти цей шлях назад, що інваліду зробити досить важко. Він був вимушений вийти з прохідної і, знаходячись на самій прохідній поза межами території близько півгодини спілкуватись з абонентом. Працівники служби охорони його весь час бачили, але, тим не менше, виконуючи очевидне замовлення адміністрації, кваліфікували цей факт як відсутність на робочому місці. 22 жовтня 2015 року в указаний в оскаржуваному наказі час він лікувався в лікарні, що може бути підтверджене медичною довідкою. 23 жовтня 2015 року перебував в судовому засіданні в Октябрському районному суді в м. Полтаві по справі № 554/8629/15-а, де він був позивачем, що підтверджується копією судової повістки. Таким чином, упродовж всіх періодів, зазначених у оскаржуваному наказі № 342-к від 29 жовтня 2015 року, він був відсутній на робочому місці з поважних причин. Крім того, 8.10.2015 року, 13.10.2015 року, 19.10.2015 року, 20.10.2015 року, 22.10.2015 року та 23.10.2015 року він лікувався, що підтверджується медичними документами. Також він перебував на лікарняному в день звільнення 29.10.2015 року. З наведених підстав просив суд відновити положення, що існувало до порушення його прав як директора з правових питань ПАТ «Полтаваобленерго», визнати незаконним та скасувати наказ «ПАТ «Полтаваобленерго» № 342-к від 29.10.2015 року, поновити [PERSON] на роботі на посаді директора з правових питань ПАТ «Полтаваобленерго» з 30.10.2015 року (том 2, а.с. 23-29). В судовому засіданні позивач [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримав з викладених в уточненій позовній заяві підстав (том 2, а.с. 23-29). Представник відповідача в судовому засіданні уточнену позовну заяву не визнав з викладених в письмових запереченнях підстав (том 2, а.с. 104-105). Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду пояснив, що 20.10.2015 року біля 9-00 години він зателефонував на особистий мобільний телефон [PERSON], з яким вони є знайомими. Йому була потрібна консультація з приводу заміни лічильника на дачі та заміни проводки. Біля 10-11 години він під'їхав до [PERSON] на роботу, але його не пропустили через бюро перепусток, повідомивши про заборону пропуску відвідувачів до [PERSON] У зв'язку з цим [PERSON] вийшов до нього за межі підприємства та надав йому необхідну консультацію, яка тривала біля 20-30 хвилин, на стоянці біля автомобілю. Допитана в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює в ПАТ «Полтаваобленерго», в 2015 році вона домовилась з [PERSON] про те щоб він представляв в суді її інтереси на підставі довіреності. 06.10.2015 року вона як позивач та [PERSON] були присутні в судовому засіданні у справі за її позовом про визнання права власності на гараж. Після закінчення судового засідання вона пішла пішки на роботу, а [PERSON], якому за станом здоров'я було важко пересуватись пішки, залишився в суді очікувати її сина, що мав його підвезти на автомобілі. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду пояснив, що він, проживаючи в п.м.п. Санжари Полтавської області здійснює торгівлю молочною продукцією в м. Полтаві. Влітку 2015 року його познайомили з [PERSON], як з особою, що може допомогти працевлаштувати його сина. В кінці жовтня 2015 року йому зателефонував [PERSON] та попросив наступного дня зранку приїхати до м. Полтави та відвезти його до лікарні. Зранку він забрав [PERSON] на вулиці збоку перехрестя неподалік Південного вокзалу та відвіз його до центрального входу Першої міської лікарні. Через годину чи дві [PERSON] вийшов з лікарні та він відвіз його до того міста, звідки забирав зранку. На запитання свідок пояснив, що не може згадати конкретну дату, коли відбувались ці події. По [PERSON] було видно, що він хворіє, а саме: йому важко пересуватись, він кульгав, а може в нього було ОРВІ чи він кашляв, точно повідомити суду не зміг. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду повідомила, що вона є медичною сестрою в Першій міській лікарні. Вона знає [PERSON], оскільки раніше він надавав їй юридичну консультацію. Підтвердила той факт, що в жовтні 2015 року [PERSON] звертався за медичною допомогою до Першої міської лікарні до офтальмолога. Наскільки вона пам'ятає це було в ранковий час, точно вона не пам'ятає. Вона перевірила йому зір, записала його дані. Потім його мав оглядати лікар, чи говорив щось лікар під час огляду вона не пам'ятає, який саме йому був встановлений діагноз також не пам'ятає. Пам'ятає, що він приходив підписувати лікарняний лист, зміст якого вона особисто на той час не оглядала. Коли закривали лікарняний лист, вона вже [PERSON] не бачила, можливо знаходилась під час прийому в іншому кабінеті. На запитання свідок пояснила, що не може згадати конкретну дату, коли відбувались ці події. Допитані в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони працюють в ПАТ «Полтаваобленерго». 29.10.2015 року вони входили до складу комісії, яка ознайомлювала [PERSON] з наказом про звільнення. 29.10.2015 року в першій половині дня біля 11-00 години вони ознайомили [PERSON], що знаходився в своєму робочому кабінеті, з наказом про звільнення, вручили йому трудову книжку, про отримання якої він поставив підписи в особовій картці та книзі обліку, а також на прохання працівника надали йому копію наказу про звільнення. При цьому [PERSON] нічого не говорив комісії про те, що нібито перебуває на лікарняному, що він хворіє або, що йому потрібна якась медична допомога. Допитаний в судовому засіданні за клопотанням представника відповідача свідок [PERSON] суду пояснив, що в 2015 році за дорученням керівництва він здійснював контроль за дотриманням графіку приходу та уходу з роботи працівників ПАТ «Полтаваобленерго», у тому числі [PERSON] Оскільки директори не користуються пропускними картками, час їх приходу та уходу він фіксував роблячи відповідні чернові записи. На підставі цих записів він готував службові записки. Після огляду долучених до справи копій службових записок пояснив суду, що дійсно ці документи готував він, частину він підписував особисто, решта підготованих ним службових записок надавалась на підпис [PERSON] Також підтвердив достовірність відомостей, зазначених в службовій записці від 30.10.2015 року про те, що 29.10.2015 року [PERSON] зайшов на підприємство о 7-34 годині, а вийшов о 17-20 годині. Суд, заслухавши показання сторін, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом № 342-к від 29.10.2015 року [PERSON], директора з правової роботи за прогули без поважних причин з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року та систематичне невиконання службових обов'язків, покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку, звільнено з роботи 29.10.2015 року за п.3 ст. 40 КЗпП України (систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, або Правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення) та п.4 ст. 40 КЗпП України (прогулу, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин). Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд виходить з наступного. Перебування на лікарняному. В обґрунтування заявлених позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу № 342-к від 29.10.2015 року позивач [PERSON] в уточненій позовній заяві, поданій до суду 14.08.2017 року послався на те, що 29.10.2015 року йому був відкритий листок непрацездатності. Крім того, до уточненої позовної заяви позивач [PERSON] додав копії перших сторінок листків непрацездатності виданих у жовтні 2015 року різними лікувальними закладами м. Полтави, а саме: 1) серії АГЧ № 004212, виданий лікарем 3-ї міської клінічної поліклініки м. Полтави 7.10.2015 року, із заключним діагнозом лівобічний середній отит, амбулаторним режимом лікування, зазначенням періодів звільнення від роботи у зв'язку з непрацездатністю з 07.10.2015 року до 09.10.2015 року, з 10.10.2015 року до 13.10.2015 року, з 14.10.2015 року до 16.10.2015 року, та відміткою про необхідність стати до роботи з 17.10.2015 року (том 2, а.с. 35); 2) серії АГЦ № 195617, виданий 19.10.2015 року лікарем Комунального закладу Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3 м. Полтави, із заключним діагнозом ГРВІ, диф.бронхіт, пост./амбулаторним режимом лікування, зазначенням періодів звільнення від роботи з 19.10.2015 року до 23.10.2015 року, з 24.10.2015 року до 28.10.2015 року, та відміткою про необхідність стати до роботи 29.10.2015 року (том 2, а.с. 34); 3) серії АГЧ № 001054, виданий лікарем 1-ї міської клінічної лікарні 29.10.2015 року, із заключним діагнозом гострий кон`юктивіт обох очей, амбулаторним режимом лікування, зазначенням періодів звільнення від роботи з 29.10.2015 року до 2.11.2015 року, та відміткою про необхідність стати до роботи 3.11.2015 року (том 2, а.с. 36). Судом встановлено, що жодний із зазначених листків непрацездатності, виданих в жовтні 2015 року, не переданий працівником [PERSON] роботодавцю ПАТ «Полтаваобленерго», а навпаки їх оригінали зберігаються у позивача, який не бажає їх передати відповідачу і до теперішнього часу. Згідно п.1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого Наказом МОЗ України від 09.04.2008 року № 189, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 липня 2008 р. за N 589/15280: Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності. Здатність до трудової діяльності (працездатність) - сукупність фізичних, розумових та емоційних можливостей, яка дає змогу працівникові виконувати роботу визначеного обсягу, характеру та якості. Експертиза тимчасової непрацездатності - це комплексна оцінка порушень функціонального стану організму та інших причин, якими вона обумовлена, що визначають факт тимчасової втрати працездатності, установлення строку непрацездатності, визначення клінічного та трудового прогнозу відповідно до встановленого діагнозу Згідно п.п. 5.1.1. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, лікуючий лікар проводить перший рівень експертизи тимчасової непрацездатності та вирішує питання про видачу документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян у разі захворювання на підставі даних всебічного медичного обстеження пацієнта, ураховуючи ступінь функціональних порушень органів та систем, характер та перебіг патологічного процесу, умови праці. За таких обставин, судом встановлено, що обов'язковою умовою для оформлення та видачі листка тимчасової непрацездатності є встановлення лікарем тимчасової непрацездатності пацієнта тобто непрацездатності особи внаслідок захворювання, яка триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності. В той же час, в період хвороби в жовтні 2015 року, засвідченої листками непрацездатності із амбулаторним режимом лікування від хвороби, працівник [PERSON] за станом здоров'я фактично був працездатним, оскільки кожного робочого дня виходив на роботу, не повідомляв роботодавця про своє перебування на лікарняному до 14.08.2017 року, вперше зазначивши про їх існування в уточненій позовній заяві 14.08.2017 року, що підтверджується змістом заперечень представника відповідача на уточнену позовну заяву, даними табелю обліку робочого часу, довідками ПАТ «Полтаваобленерго» (том 2, а.с. 104-110). Вказаний факт не оспорювався позивачем [PERSON], який на запитання суду пред'явив для огляду в судовому засіданні оригінали листків непрацездатності та пояснив, що не вбачає необхідності та не бажає їх передати роботодавцю ПАТ «Полтаваобленерго» для оброблення бухгалтерією та відділом кадрів у встановленому законодавством порядку, оскільки це є його правом, а не обов'язком. Також позивачем не оспорювався той факт, що весь період звільнення від роботи на підставі вказаних лікарняних листів у жовтні 2015 року, він фактично перебував на робочому місці та виконував посадові обов'язки, за винятком нетривалого залишення території підприємства, зокрема у періоди часу, вказані в наказі про звільнення. В тому числі позивач перебував на роботі протягом робочого дня в день звільнення 29.10.2015 року. При цьому позивач вважав, що листки непрацездатності, оригінали яких він зберігає в себе до теперішнього часу, мають підтверджувати поважність причин його відсутності до 28.10.2015 року, а також незаконність наказу № 342-к від 29.10.2015 року про звільнення, оскільки в цей день йому був відкритий листок непрацездатності, незважаючи на те, що він не повідомляв роботодавцю про його існування. Згідно ч.3 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність. Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Згідно п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, днем звільнення вважається останній день роботи, тобто, останній робочий день. Робочий день, це встановлена законодавством тривалість (у годинах) роботи протягом доби (Наказ Міністерства охорони здоров'я "Про затвердження Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу" від 27.12.2001 № 528). Тривалість робочого дня визначено законом. Тобто, робочий день, це встановлена державою кількість годин на добу, протягом яких робітники й службовці виконують свої службові обов'язки на підприємстві, в установі, організації. Таким чином, днем звільнення працівника є його останній робочий день (робочий час) протягом якого він виконує посадові обов'язки, а не календарний день. З урахуванням викладеного, судом встановлено, що трудові відносини між сторонами [PERSON] та ПАТ «Полтаваобленерго» закінчились 29.10.2015 року по закінченні робочого часу, а саме: 29.10.2015 року о 16-45 годині (том 1, а.с. 157). З урахуванням того, що позивач ані в день звільнення 29.10.2015 року, ані в період з 29.10.2015 року по 14.08.2017 року не повідомляв роботодавця про існування листка непрацездатності, який був відкритий 29.10.2015 року, до теперішнього часу не передав його роботодавцю, з огляду на позицію представника відповідача, який наполягав на тому, що лікарняний лист міг бути відкритий позивачу лише після закінчення робочого часу, оскільки протягом всього останнього робочого дня він перебував на роботі, судом запропоновано позивачу підтвердити доказами, згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України, свої твердження в частині відкриття листка тимчасової непрацездатності 29.10.2015 року до закінчення останнього робочого дня (дня звільнення), тобто до припинення трудових відносин з позивачем. Позивач, відмовляючись передати оригінали листків непрацездатності, зокрема від 29.10.2015 року, роботодавцю, на пропозицію суду надати докази щодо конкретного часу відвідування лікаря, а також часу відкриття лікарняного листка 29.10.2015 року, послався на те, що він звернувся до лікарні 29.10.2015 року близько 10-00 години. В той же час свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не змогли підтвердити той факт, що [PERSON] прибув до Першої міської лікарні саме 29.10.2015 року, зазначивши що пам'ятають лише, що бачили його в жовтні 2015 року, без визначення конкретної дати. Свідок [PERSON] в своїх поясненнях робив декілька припущень щодо причин прибуття [PERSON] до лікарні, а також наводив суперечливі доводи щодо ознак захворювання, які він бачив у [PERSON], не пам'ятаючи конкретну дату цих подій. Суду також не надано доказів того, що свідок [PERSON] є медичним працівником, працювала станом на жовтень 2015 року в Першій міській клінічній лікарні на посаді медичної сестри, перебувала в день видачі листка непрацездатності 29.10.2015 року в кабінеті під час здійснення прийому лікарем Гайдар, а також оформлення листка непрацездатності. У зв'язку з цим суд вважає, що показання свідків [PERSON] та [PERSON] не доводять того факту, що [PERSON] був в приміщенні лікарні 29.10.2015 року саме о 10-00 годині та що лікарняний лист був йому відкритий в цей день в першій половині дня. Будь-яких належних та допустимих письмових доказів на підтвердження того, що лікарняний лист був відкритий 29.10.2015 року до припинення трудових відносин [PERSON] з ПАТ «Полтаваобленерго», тобто до закінчення останнього робочого дня (дня звільнення) позивачем на неодноразові пропозиції суду не надано, а також не заявлено будь-яких клопотань щодо витребування таких доказів, незважаючи на роз'яснення судом в порядку ч.4 ст. 10 ЦПК України наслідків не вчинення відповідних процесуальних дій. В той же час, представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень та на спростування доводів позивача та свідків [PERSON] та [PERSON] надав суду у якості доказів перебування [PERSON] на роботі протягом всього робочого часу 29.10.2015 року табель обліку робочого часу за жовтень 2015 року (том 2, а.с. 107), копію службової записки начальника охорони [PERSON] про те, що [PERSON] 29.10.2015 року зайшов на підприємство о 7-34 години, а вийшов о 17-20 годині (том 2, а.с. 1). Твердження представника відповідача підтверджуються окрім письмових доказів показаннями допитаних в судовому засіданні свідка [PERSON], а також допитаних у якості свідків членів комісії [PERSON] та [PERSON], які 29.10.2015 року приблизно з 11-00 години до 12-00 години в робочому кабінеті ознайомлювали [PERSON] з наказом № 342-к від 29.10.2015 року про звільнення, вручали йому копію трудової книжки під підпис в журналі та особовій картці, будь-яких ознак хворобливого самопочуття в [PERSON] не було, він перебував на робочому місці в своєму кабінеті. За таких обставин, на підставі наданих суду сторонами доказів, досліджених в судовому засіданні, суд визнає обґрунтованими твердження представника відповідача про те, що протягом всього останнього робочого дня(дня звільнення) 29.10.2015 року, тобто до моменту припинення трудових відносин між сторонами, [PERSON] перебував на роботі, оскільки ці твердження підтверджуються наданими представником відповідача суду належними та допустимими доказами, які не спростовані в судовому засіданні позивачем. Правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду України у справі № 6-33цс14 від 21.05.2014 року, не можуть бути враховані судом при розгляді даної справи, оскільки вони стосуються правовідносин, в яких встановлений факт реальної тимчасової непрацездатності працівника, а також його перебування на лікарняному, а по справі, яка є предметом даного судового розгляду, судом встановлено, що позивач в період дії листків непрацездатності виходив на роботу, виконував посадові обов'язки, листки непрацездатності роботодавцю до теперішнього часу умисно не здав, за весь час дії листків тимчасової непрацездатності у жовтні 2015 року, у тому числі в день звільнення, отримав заробітну плату за повний робочий день, не можуть бути враховані судом при розгляді даної справи. Крім того, згідно Технічного опису листа непрацездатності, затвердженого наказом від 03.11.2004 № 532/274/136-ос/1406 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2004 р. за № 1455/10054, Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом від 3 листопада 2004 р. N 532/274/136-ос/1406, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2004 р. за N 1456/10055 бланки листків непрацездатності є бланками суворої звітності, які засвідчують тимчасову непрацездатність застрахованої особи. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» одним з основних завдань Фонду соціального страхування України» та його робочих органів є: здійснення перевірки обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованим особам, у тому числі на підставі інформації з електронного реєстру листків непрацездатності. Згідно ч.2 ст. 16 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застраховані особи зобов'язані: 3) знати та виконувати вимоги законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці, що стосуються застрахованого, а також додержуватися зобов'язань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором, контрактом) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації; 5) дотримуватися режиму, визначеного лікарем на період тимчасової непрацездатності. Відповідно до ч.7 ст. 54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд та страхувальники зобов'язані подавати органам державного нагляду або їх уповноваженим усі документи та довідки, необхідні для виконання ними функцій контролю у сфері соціального страхування. Таким чином, аналіз вказаних норм законодавства, які регулюють видачу та облік листків тимчасової непрацездатності, свідчить про те, що обов'язку роботодавця прийняти, обробити листки тимчасової непрацездатності та здійснити на їх підставі відповідні виплати, а також врахувати їх при видачі наказів з кадрових питань, кореспондує обов'язок працівника виконувати вимоги законодавчих та інших нормативно-правових актів про охорону праці, що стосуються застрахованого, зокрема, своєчасно надати отриманий оригінал листка непрацездатності роботодавцю для заповнення всіх належних розділів, а також для забезпечення перевірки Фондом соціального страхування України та його робочими органами обґрунтованості видачі та продовження листків непрацездатності застрахованій особи. Лише у такому разі, листок непрацездатності зі всіма заповненими розділами, включаючи розділи, що підлягають обов'язковому заповненню роботодавцем, після перевірки обґрунтованості його видачі та продовження, може бути визнаний документом, неврахування якого тягне за собою правові наслідки для роботодавця. Таким чином, наявні у [PERSON] листки непрацездатності по суті є неповністю заповненими бланками листків непрацездатності, та можуть набути статус документу оформленого належним чином, лише після їх оброблення табельщиком роботодавця, заповнення відповідальними особами роботодавця всіх розділів зворотного боку листка із завіренням їх підписів печаткою підприємства. З урахуванням викладеного, суд не може визнати долучені до справи ксерокопії листків непрацездатності доказами неправомірності дій відповідача ПАТ «Полтаваобленерго», зокрема в частині видачі 29.10.2015 року наказу № 342-к. Разом з тим, судом встановлено, що 21.08.2017 року відповідачем самостійно виданий наказ № 555-к «Про внесення змін до наказу від 29.10.2015 року № 342», яким у зв'язку з оглядом оригіналу лікарняного листа в судовому засіданні Ленінського районного суду м. Полтави 21.08.2017 року, внесено зміни до наказу від 29.10.2015 року № 342-к, а саме в резолютивній частині наказу слова і цифри «звільнити з роботи з 29.10.2015 року» замінено словами і цифрами «звільнити з роботи з 3.11.2015 року», що підтверджується копією відповідного наказу, долученого до справи за клопотання представника відповідача (том 2, а.с. 118). Ці дії Товариства свідчать про наміри відповідача привести наказ у відповідність з вимогами чинного законодавства, але не спростовують висновки суду щодо умисного приховування позивачем та ненадання листка непрацездатності підприємству, та не є доказом незаконності винесення ПАТ «Полтаваобленерго» 29.10.2015 року наказу № 342-к про звільнення [PERSON] Згода органу профспілки. Відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України та п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 року розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП України. Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник. Судом встановлено, що згідно витягу з протоколу № 74-А засідання президії профкому ПАТ «Полтаваобленерго» від 07.10.2015 року, на якому був присутній [PERSON], за наслідками розгляду подання адміністрації ПАТ «Полтаваобленерго» про звільнення [PERSON], після заслуховування пояснень [PERSON], погоджено звільнення з роботи директора з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго» [PERSON] згідно п.4 ст. 40 КЗпП України, за прогули, що підтверджується копією відповідного витягу з протоколу (том 2, а.с. 137). Факт своєї присутності на цьому засіданні позивач [PERSON] в судовому засіданні не оспорював, що підтверджується технічним записом судового засідання за 21.08.2017 року. Згідно протоколу № 2-Б засідання президії профспілкового комітету ПАТ «Полтаваобленерго» від 29.10.2015 року, яке відбулось у відсутність [PERSON] запрошеного на повторне засідання, за наслідками розгляду подання Голові профкому від адміністрації на звільнення директора з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго» [PERSON], погоджено звільнення з роботи директора з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго» [PERSON] згідно п.3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, що підтверджується копією вказаного протоколу (том 1, а.с. 136). Відмітки про наявність цих протоколів засідань профкому щодо погодження звільнення [PERSON] наявні в тексті наказу про звільнення № 342-к від 29.10.2015 року, вказані відомості також засвідчені підписом голови профкому Абрамовим В.І., що підтверджується копією наказу (том 1, а.с. 11-12, 134-135) Таким чином, судом встановлено, що при вирішенні питання про звільнення працівника ПАТ «Полтаваобленерго» [PERSON], директора з правової роботи, роботодавцем ПАТ «Полтаваобленерго» дотримані вимоги трудового законодавства в частині отримання попередньої згоди профспілкового органу на звільнення. Перша підстава звільнення: Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 року у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 року за передбаченими п.3 ст.40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Зі змісту наказу № 342-к від 29.10.2015 року судом встановлено, що підставою для звільнення позивача [PERSON] за п.3 ст. 40 КЗпП України стало систематичне невиконання службових обов'язків, покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку (систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, або Правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення), зокрема: 1) порушення посадових обов'язків у зв'язку з невиконанням розпорядження голови Правління Товариства щодо участі в засіданні адміністрації та президії профкому ПАТ «Полтаваобленерго», на якому 30.09.2015 року мали розглядатись ряд питань, у тому числі, впорядкування оплати праці персоналу Товариства; 2) порушення 30.09.2015 року графіку обідньої перерви та відмова надати письмові пояснення з цього приводу; 3) недотримання початку та закінчення робочого часу, що виразилось в завчасному виході з роботи 2.10.2015 року о 14-05 годині, відмова в наданні письмових пояснень з цього приводу, у зв'язку з чим в подальшому працівнику був вручений лист з пропозицією надати письмові пояснення; 4) відсутність на території Товариства 6.10.2015 року з 8-53 години до 10-35 години, 8.10.2015 року з 10-25 години до 12-27 години, 13.10.2015 року з 10-07 години до 12-10 години, 20.10.2015 року з 10-24 години до 11-00 години, 22.10.2015 року з 9-30 години до13-30 години та 23.10.2015 року з 8-34 години до 12-46 годин, а також закінчення роботи 19.10.2015 року о 14-05 годині. За невиконання розпорядження керівництва Товариства та порушення посадових обов'язків, зокрема, відмову взяти участь у засіданні адміністрації та Президії профкому ПАТ «Полтаваобленерго» 30.09.2015 року [PERSON], директору з правової роботи було оголошено догану (наказ від 07.10.2015 року № 11-П). За порушення трудової дисципліни, а саме: недотримання графіку обідньої перерви 30.09.2015 року (з 12-41 години до 13-51 години) та завчасний вихід з роботи 02.10.2015 року о 14-05 годині директору з правової роботи [PERSON] було оголошено догану (наказ від 07.10.2015 року № 10-П). Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30.12.2015 року у цивільній справі № 553/4133/15-ц (провадження № 2/553/1603/2015) визнані незаконними дії ПАТ "Полтаваобленерго" щодо винесення наказу № 11-П від 07.10.2015 року. Наказ № 11-П від 07.10.2015 року "Про порушення посадових обов'язків", на підставі якого [PERSON], директору з правової роботи, оголошено догану, - скасований (том 1, а.с. 62-67, 185-190). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2016 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30.12.2015 року залишено без змін (том 1, а.с. 80-84, 191-195). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22.06.2016 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30.12.2015 року та ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2016 року залишені без змін (том 1, а.с. 196-197). Таким чином, судовими рішеннями у справі № 553/4133/15-ц скасований наказ № 11-П від 07.10.2015 року "Про порушення посадових обов'язків", на підставі якого [PERSON], директору з правової роботи, оголошено догану, за невиконання розпорядження керівництва Товариства та порушення посадових обов'язків, зокрема, відмову взяти участь у засіданні адміністрації та Президії профкому ПАТ «Полтаваобленерго» 30.09.2015 року (копія наказу № 11-П, том 1, а.с. 170, 198). Крім того, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 30.12.2015 року у цивільній справі № 553/4093/15-ц (провадження № 2/553/1575/2015) визнані незаконними дії та скасований наказ ПАТ "Полтаваобленерго" № 10-П від 07.10.2015 року "Про порушення трудової дисципліни" в частині оголошення догани [PERSON], директору з правової роботи, за порушення трудової дисципліни, яке проявилось у недотриманні графіку обідньої перерви 30.09.2015 року з 12-41 год. по 12-59 год. включно та завчасному виході з роботи 02.10.2015 року о 14-05 год. В іншій частині в задоволенні позову [PERSON] відмовлено (том 1, а.с. 58-61, 200-201). Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 11.01.2016 року виправлено описку в рішенні Ленінського районного суду м. Полтави від 30.12.2015 року по справі № 553/4093/15-ц (провадження № 2/553/1575/2015) за позовом [PERSON] до ПАТ «Полтаваобленерго» про визнання дій незаконними та скасування наказу про накладення дисциплінарного стягнення. В абзаці другому резолютивної частини рішення замінено час з «12-41 год. по 12-59 год.» на «13-00 год. по 13-51 год.» (том 2, а.с. 55-56). Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04.02.2016 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30.12.2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Полтаваобленерго» про визнання дій незаконними та скасування наказу ПАТ «Полтаваобленерго» № 10-П від 7.10.2015 року відмовлено. Крім того, скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Полтави від 11.01.2016 року про виправлення описки (том 1, а.с. 85-93, 202-210). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.11.2016 року рішення Апеляційного суду Полтавської області від 04.02.2016 року скасовано, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 30.12.2015 року залишено без змін (том 1, а.с. 211-213). Згідно мотивувальної частини вказаного судового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що [PERSON] порушив графік робочого часу, а саме: до початку обідньої перерви 30.09.2015 року покинув територію ПАТ «Полтаваобленерго» о 12-41 годині, тобто за 19 хвилин до початку обідньої перерви, яка згідно з наказом підприємства розпочалась у нього о 13-00 годині, у зв'язку з чим правомірним є висновок про наявність у діях позивача порушення трудової дисципліни та обґрунтованим накладення на нього дисциплінарного стягнення (том 1, а.с.212, оберт, передостанній абзац). Крім того, згідно мотивувальної частини вказаного судового рішення, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, дійшов обґрунтованого висновку щодо обґрунтованості позову про визнання незаконними дій та скасування наказу від 7.10.2015 року № 10-П "Про порушення трудової дисципліни" в частині оголошення догани [PERSON], директору з правової роботи, за порушення трудової дисципліни, яке проявилось у недотриманні графіку обідньої перерви 30.09.2015 року з 13-00 години по 13-51 годину включно та завчасному виході з роботи 02.10.2015 року о 14-05 год. (том 1, а.с.213, п'ятий абзац). Таким чином, ухвалою суду касаційної інстанції від 23.11.2016 року визнані обґрунтованими висновку суду першої інстанції, викладені в рішенні суду від 30.12.2015 року з урахуванням ухвали суду від 11.01.2016 року про виправлення описки (виправлено описку з «12 години 41 хвилини по 12 годину 59 хвилину» на «13 годину 00 хвилин по 13 годину 51 хвилину»), щодо часткового скасування наказу № 10-П від 7.10.2015 року, що підтверджується змістом мотивувальної частини ухвали суду (том 1, а.с. 211, оберт, 8 абзац, а.с. 213, 1 абзац). У зв'язку з цим, твердження позивача [PERSON] про скасування ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 11.01.2016 року про виправлення описки, а також про те, що наказ № 10-П від 7.10.2015 року скасований повністю, з урахуванням часу зазначеного в рішенні суду від 30.12.2015 року без врахування допущеної описки, а саме: з «12 години 41 хвилини по 12 годину 59 хвилину» суд визнає неспроможними (копія наказу № 10-П, том 1, а.с. 165, 199). Судом встановлено, що 6.10.2015 року [PERSON] був відсутній на території ПАТ «Полтаваобленерго» з 8-53 години до 10-35 години, що підтверджується копією службової записки (том 1, а.с. 177, том 2, а.с. 102), а також показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] Твердження позивача [PERSON] щодо поважності причини відсутності в зазначений час на робочому місці у зв'язку з перебуванням в судовому засіданні підтверджуються, окрім пояснень самого позивача, копією журналу судового засідання, а також показаннями допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] Оскільки вказані твердження не спростовані представником відповідача, суд враховує надані позивачем докази та визнає поважною причину відсутності [PERSON] на території ПАТ «Полтаваобленерго» 06.10.2015 року з 8-53 години до 10-35 години. Також судом встановлено, що 8.10.2015 року [PERSON] був відсутній на території ПАТ «Полтаваобленерго» з 10-25 години до 12-27 години, що підтверджується копією службової записки (том 1, а.с. 174), а також показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] В обґрунтування поважності відсутності в зазначений час на робочому місці позивач послався на те, що був вимушений пішки йти на поштове відділення по вул. Пролетарській з метою направлення обґрунтованої відповіді на запит ПАТ «Полтаваобленерго» щодо поважності причин відсутності на робочому місці, оскільки канцелярія відмовлялась приймати в нього кореспонденцію. У якості доказу додав до первісного позову копію фіскального чеку (а.с. том 1, а.с. 13), виданого 08.10.2015 року про направлення поштової кореспонденції на адресу ПАТ «Полтаваобленерго» з зовсім іншого поштового відділення № 20, розташованого за адресою: м. Полтава, вул. Жовтнева, 6. Крім того, надана копія фіскального чеку не містить прізвище відправника, у зв'язку з чим неможливо встановити, яка конкретно кореспонденція та ким була направлена 08.10.2015 року на адресу ПАТ «Полтаваобленерго». У звязку з цим судом не може бути визнана поважною причина відсутності [PERSON] на роботі в цей день. 19.10.2015 року [PERSON] був відсутній на території ПАТ «Полтаваобленерго» з 14-05 години, що підтверджується копією службової записки (том 1, а.с. 178), а також показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] В обґрунтування поважності причин відсутності на робочому місці в зазначений час позивач надав суду копію журналу судового засідання від 19.10.2015 року у справі № 2/553/1421/2015, згідно якого він перебував в судовому засіданні з 14-32 години до 15-44 години, та копію ухвали суду про відкриття провадження у справі № 553/3599/15-ц (провадження № 2/553/1355/2015) та призначення судового засідання у справі на 19.10.2015 року на 15-30 годину (том 2 а.с.33, 93, 101). Оскільки вказані твердження не спростовані представником відповідача, суд враховує надані позивачем докази та визнає поважною причину відсутності [PERSON] на території ПАТ «Полтаваобленерго» 19.10.2015 року, починаючи з 14-05 години. 20.10.2015 року [PERSON] був відсутній на території ПАТ «Полтаваобленерго» з 10-24 години до 11-00 години, що підтверджується копією службової записки (том 1, а.с. 179), а також показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] Позивач в судовому засіданні пояснив, що зазначений час він знаходився поза межами пропускного пункту ПАТ «Полтаваобленерго» за територією підприємства, оскільки надавав консультацію свідку [PERSON], який звернувся до нього з приводу консультації щодо енергопостачання, але його не пропустили на територію підприємства. У зв'язку з цим [PERSON] вимушений був вийти за межі території та на вулиці надати свідку консультацію, яка тривала близько 30 хвилин. Вказані обставини були підтверджені показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] Вирішуючи питання про поважність причини залишення [PERSON] робочого місця суд враховує пояснення свідка [PERSON] про те, що йому була необхідна консультація особистого характеру з приводу порядку заміни лічильника на дачі та заміни проводки, що він звернувся до [PERSON], директора з правової роботи ПАТ «Полтаваобленерго», як до свого знайомого, зателефонувавши йому на особистий мобільний телефон. Також суд враховує, що згідно наказу № 249 від 19.06.2015 року зменшено трудові (посадові) обов'язки, покладені на директора з правової роботи [PERSON] виключно до надання за завданням керівників товариства консультацій, роз'яснень, участі у виробничих нарадах та інших заходах за завданням керівників товариства, без права представництва інтересів товариства перед третіми особами (том 1, а.с. 145-147), а згідно наказу № 334 від 29.09.2015 року до закінчення службового розслідування у відношенні [PERSON] серед іншого зупинено користування [PERSON] корпоративним зв'язком (том 1, а.с. 16-17, 138-139). Враховуючи викладене станом на 20.10.2015 року [PERSON] міг надавати консультації виключно за завданням керівництва Товариства. Оскільки наявність такого завдання з боку керівництва не підтверджена позивачем будь-яким доказом та не визнається представником відповідача, в суду немає підстав для визнання обґрунтованими позовних вимог в частині поважності причин відсутності позивача на території ПАТ «Полтаваобленерго» 20.10.2015 року з 10-24 години до 11-00 години. 23.10.2015 року [PERSON] був відсутній на території ПАТ «Полтаваобленерго» з 8-34 години до 12-46 годин, що підтверджується копією службової записки (том 1, а.с. 181), а також показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] В обґрунтування поважності причин відсутності на робочому місці в зазначений час позивач надав суду копію повістки Октябрського районного суду м. Полтави із відміткою про те, що він перебував в судовому засіданні у справі № 554/8629/15-а якості позивача у період з 9-00 години до 10-40 години. Оскільки вказані твердження не спростовані представником відповідача, суд враховує надані позивачем докази та визнає поважною причину відсутності [PERSON] на території ПАТ «Полтаваобленерго» 23.10.2015 року, з врахуванням часу необхідного на прибуття до суду та повернення до робочого місця. 13.10.2015 року з 10-07 години до 12-10 години, 22.10.2015 року з 9-30 години до 13-30 години [PERSON] був відсутній на території ПАТ «Полтаваобленерго», що підтверджується копіями службових записок (том 1, а.с. 175, 180), а також показаннями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] На пропозицію суду надати для огляду медичні довідки про перебування позивача в зазначені дні та час в лікарні, на наявність яких позивач посилається в уточненій позовній заяві, [PERSON] суду пояснив, що вказаний факт на його переконання підтверджується наявними в нього на руках оригіналами листків непрацездатності, в той час медичних довідок із зазначенням конкретного часу перебування у лікаря 13.10.2015 року та 22.10.2015 року суду не надав. У зв'язку з чим суд визнає, що дії позивача свідомо спрямовані на недотримання вимог законодавства про необхідність повідомлення роботодавця про поважність причин відсутності на роботі, а також про перебування на лікарняному, у зв'язку з чим відсутність позивача в зазначений час на роботі не може бути визнана судом поважною. Також судом встановлено, що згідно копії листа голови правління та фінансового директора ПАТ «Полтаваобленерго» від 07.10.2015 року, отриманого позивачем 07.10.2015 року, [PERSON] запропоновано надати письмове пояснення щодо відсутності на території Товариства 06.10.2015 року з 8-53 години до 10-35 години та відсутності на засіданні наради ПАТ «Полтаваобленерго» 06.10.2015 року (том 1, а.с. 15). Згідно копії наказу № 12-П від 21.10.2015 року, з яким позивач був ознайомлений 21.10.2015 року [PERSON] підготував письмове пояснення про причини порушення ним правил трудового розпорядку 06.10.2015 року, але не вказав у ньому конкретної причини своєї відсутності на робочому місці в цей день. Письмового пояснення про самовільне залишення ним робочого місця 08.10.2015 року(з 10-25 години по 12-27 годину) та 13.10.2015 року (з 10-07 години до 12-10 години) не надав взагалі, у зв'язку з чим наказано начальнику відділу кадрів після отримання письмового пояснення від [PERSON] про причини відсутності 8.10.2015 року та 13.10.2015 року, надати пропозиції щодо вжиття заходів за порушення трудової дисципліни згідно КЗпП України та Правил внутрішнього трудового розпорядку (том 1, а.с. 176) Згідно копії листа голови правління та фінансового директора ПАТ «Полтаваобленерго» від 15.10.2015 року, отриманого позивачем 15.10.2015 року, йому запропоновано надати письмове пояснення щодо відсутності на території Товариства 08.10.2015 року з 10-25 години 12-27 години (том 2, а.с. 74). Згідно копії листа заступника голови правління та заступника фінансового директора ПАТ «Полтаваобленерго» від 16.10.2015 року, врученого [PERSON] 16.10.2015 рокуо 12-00 годині, [PERSON] запропоновано надати письмове пояснення щодо запізнення на роботу 13.10.2015 року (7-37 година), а також відсутності на території Товариства 13.10.2015 року з 10-07 години до 12-10 години (том 2, а.с. 75). Таким чином, на підставі вищезазначених листів, наданих суду у якості доказів, судом встановлено, що ПАТ «Полтаваобленерго» дотримано вимоги ч.1 ст. 149 КЗпП України щодо витребовування у працівника [PERSON] письмових пояснень в частині недотримання трудової дисципліни 06.10.2015 року, 08.10.2015 року та 13.10.2015 року. В той же час відповідачем не надано суду будь-яких доказів дотримання вимог ч.1 ст. 149 КЗпП України щодо витребовування у працівника [PERSON] письмових пояснень в частині недотримання трудової дисципліни 19.10.2015 року, 20.10.2015 року, 22.10.2015 року та 23.10.2015 року. Аналіз наданих суду документів, якими відповідач ПАТ «Полтаваобленерго» обґрунтував звільнення позивача [PERSON] на підставі п.3 ст. 40 КЗпП України, а саме: службових записок, листів на адресу працівника з пропозицією надати пояснення, наказів про проведення перевірки про наявність підстав для застосування дисциплінарного стягнення свідчить про те, що лише дії, які виразились в невиконанні розпорядження керівництва Товариства та порушення посадових обов'язків, зокрема, відмові взяти участь у засіданні адміністрації та Президії профкому ПАТ «Полтаваобленерго» 30.09.2015 року та стали підставою для оголошення [PERSON] догани наказом № 11-П від 07.10.2015 року "Про порушення посадових обов'язків" стосувались невиконання ним службових обов'язків. Решта дій [PERSON], які були включені в мотивувальну частину наказу № 342-к від 29.10.2015 року, стосувалась порушення ним трудової дисципліни в частині недотримання розпорядку робочого дня та часу обідньої перерви, а не систематичного невиконання службових обов'язків. В той же час, в резолютивній частині наказу № 342-к від 29.10.2015 року зазначено, що підставою для звільнення позивача [PERSON] за п.3 ст. 40 КЗпП України стало систематичне невиконання службових обов'язків, покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку (систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, або Правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення). У зв'язку із скасуванням судовим рішенням в цивільній справі № 553/4133/15-ц наказу № 11-П від 07.10.2015 року "Про порушення посадових обов'язків", яким було оголошено догану [PERSON] за невиконання розпорядження керівництва Товариства та порушення посадових обов'язків, наявністю наказу № 249 від 19.06.2015 року, яким зменшено трудові (посадові) обов'язки, покладені на директора з правової роботи [PERSON] виключно до надання за завданням керівників товариства консультацій, роз'яснень, участі у виробничих нарадах та інших заходах за завданням керівників товариства, без права представництва інтересів товариства перед третіми особами (том 1, а.с. 146-147), відсутні підстави для визнання законним наказу № 342-к від 29.10.2015 року в частині зазначення у якості підстави звільнення п. 3 ст. 40 КЗпП України на систематичне невиконання [PERSON] службових обов'язків, покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку (систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, або Правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення). У зв'язку з чим суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу № 342-к від 29.10.2015 року в частині зазначення у якості підстави звільнення [PERSON] за п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання службових обов'язків, покладених на нього Правилами внутрішнього трудового розпорядку (систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, або Правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення). Друга підстава звільнення Відповідно до п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 року при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки). Зі змісту наказу № 342-к від 29.10.2015 року судом встановлено, що підставою для звільнення позивача [PERSON] за п.4 ст. 40 КЗпП України став прогул без поважних причин з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 04.12.2015 року у цивільній справі № 553/2444/15-ц (провадження № 2/553/920/2015) за позовом [PERSON] до ПАТ «Полтаваобленерго» про визнання бездіяльності незаконною, зобов'язання винести наказ про надання творчої відпустки, відшкодування моральної шкоди позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Визнано незаконною бездіяльність ПАТ «Полтаваобленерго» щодо ненадання творчої відпустки директору з правових питань [PERSON] для написання монографії за його заявою з 29.05.2015 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено (том 1, а.с. 54-57, том 2, а.с. 1-4). Згідно мотивувальної частини вказаного судового рішення встановлено, що в період з 19.02.2015 року по 26.06.2015 року [PERSON] був відсутній на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до змісту листка непрацездатності АГЦ № 190948 останнім днем звільнення від роботи є 26.06.2015 року, приступити до роботи він мав 27.06.2015 року та з урахуванням вихідних та святкових днів мав вийти на роботу 30.06.2015 року, проте не вийшов. Позивач [PERSON] пояснив суду, що з 29.06.2015 року по 28.09.2015 року включно не з'являвся на роботу, оскільки звернувся до суду з вимогою про винесення наказу про надання йому відпустки з 29.06.2015 року строком на 3 місяця, а оскільки відповідач безпідставно та незаконно відмовив йому у наданні творчої відпустки, він самовільно розпочав її, приступивши до роботи через 3 місяця з 29.09.2015 року. Враховуючи те, що позивач [PERSON] з 17.06.2015 року був достовірно обізнаний про те, що наказ про надання йому відпустки керівництвом ПАТ "Полтаваобленерго" виданий не був, в задоволенні його відповідної заяви від 29.05.2015 року було відмовлено, по закінченню тимчасової непрацездатності він зобов'язаний був приступити до роботи. Самовільно пішовши у творчу відпустку, він тим самим порушив правила внутрішнього трудового розпорядку. Крім того, при розгляді вказаної справи судом встановлено, що позивач [PERSON] з заявою про надання йому творчої відпустки з 29.06.2015 року до ПАТ "Полтаваобленерго" не звертався, питання про надання йому відпустки з вказаної дати роботодавцем не вирішувалось, жодне рішення з цього приводу не приймалось та не могло бути прийняте, відповідно, підстави стверджувати про порушення відповідачем права позивача на відпустку відсутні (том 2, а.с. 3, абзаци 11-12, а.с. 4, абзац 3). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2016 року апеляційні скарги [PERSON] та ПАТ «Полтаваобленерго» відхилені. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 04.12.2015 року залишено без змін (том 1, а.с. 75-79, том 2, а.с. 5-9). При цьому суд визнає неспроможними твердження позивача [PERSON] про те, що ухвалою Апеляційного суду Полтавської області зроблено висновки про те, що суд першої інстанції не мав права робити висновки про його самовільний невихід на роботу в період з червня-вересня 2015 року, оскільки згідно мотивувальної частини вказаного судового рішення, в частині відмови в задоволенні позовних вимог [PERSON] про зобов'язання відповідача надати йому творчу відпустку з 29.06.2015 року рішення суду також є правильним, оскільки достовірно встановлено, що позивач не звертався до відповідача із заявою про надання йому відпустки з 29.06.2015 року, у зв'язку з чим дане питання роботодавцем не вирішувалось. Таким чином рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування (том 2, а.с. 8, абзаци 1,2). Тобто всі висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному судовому рішенні, визнані судом апеляційної інстанції законними та обґрунтованими. Після цього в ухвалі апеляційного суду наведені мотиви для відхилення апеляційних скарг [PERSON] (том 2, а.с. 8, абзац 3) та ПАТ «Полтаваобленерго» (том 2, а.с. 8, абзаци 4,5), зокрема, із зазначенням того, що суд апеляційної інстанції відхиляє посилання апеляційної скарги ПАТ «Полтаваобленерго» на самовільних невихід [PERSON] на роботу в період з червня-вересня 2015 року, оскільки даний факт мав місце після 17.06.2015 року (тобто не може свідчити про правомірність дій ПАТ «Полтаваобленерго» станом на 17.06.2015 року). Разом з тим, не висновки суду першої інстанції про те, що мав місце самовільний невихід [PERSON] на роботу судом апеляційної інстанції не скасовані. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року касаційні скарги ПАТ «Полтаваобленерго» та [PERSON] відхилені. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 4.12.2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 16.02.2016 року залишено без змін (том 2, а.с. 10-11). Згідно мотивувальної частини вказаного судового рішення, колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що відповідач після отримання заяви від позивача про надання творчої відпустки повинен був вирішити питання про винесення відповідного наказу. Також судом було встановлено, що позивач не звертався до товариства із заявою про надання йому творчої відпустки з 29.06.2015 року. Таким чином відповідачем не вирішувалося питання про надання відпустки з вищевказаної дати. Отже, судами правомірно відмовлено у частині зобов'язання відповідача надати творчу відпустку із зазначеної дати (том 2, а.с. 10, оберт, абзаци 7,8). Таким чином, в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України судом встановлено, що відповідачем ПАТ «Полтаваобленерго» не видавався наказ про надання позивачу [PERSON] творчої відпустки тривалістю три місяці з 17 червня 2015 року (період вказаний в заяві [PERSON] від 29.05.2015 року (том 2, а.с. 1, передостанній абзац)), із заявою про надання йому творчої відпустки з 29.06.2015 року тривалістю три місяці [PERSON] не звертався, по закінченню тимчасової непрацездатності він зобов'язаний був приступити до роботи 30.06.2015 року. Самовільно пішовши у творчу відпустку, він тим самим порушив правила внутрішнього трудового розпорядку. Факт самовільного виходу [PERSON] у творчу відпустку у період з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України також підтверджується судовими рішеннями в інших цивільних справах, а саме: 1) рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13.10.2016 року у справі № 553/3161/16-ц (провадження № 2/553/1121/2016) відмовлено за безпідставністю в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Полтаваобленерго» про визнання права на творчу відпустку строком на три місяці з 17.06.2015 року із збереженням середньої заробітної плати для написання монографії (том 2, а.с. 215-217 копія рішення, а.с. 214 копія додаткового рішення). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26.01.2017 року апеляційні скарги [PERSON] відхилені. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13.10.2016 року та додаткове рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 27.12.2016 року залишені без змін (том 2, а.с. 218-219); 2) рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12.07.2016 року в справі № 553/2390/16-ц (провадження № 2/553/846/2016) відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Полтаваобленерго» про стягнення заробітної плати за період, коли він самовільно перебував у творчій відпустці (том 2, а.с. 229-230). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 30.08.2016 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12.07.2016 року залишено без змін (том 2, а.с. 231-233). Згідно мотивувальної частини вказаного судового рішення, доводи позивача про те, що якщо відмова відповідача надати йому творчу відпустку визнана незаконною, то законною буде інша дія, передбачена чинним законодавством - надання творчої відпустки, не заслуговують на увагу, оскільки є особистим тлумаченням позивача. Доводи позивача про те, що відповідач незаконно не надав йому творчу відпустку та не виплатив йому заробітну плату за час цієї відпустки , не ґрунтуються на ухвалених судових рішеннях у спорі між сторонами (том 2, а.с. 233, абзаци 3,4). 3) рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24.03.2016 року у справі № 553/1028/16-ц (провадження № 2/553/428/2016) відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до ПАТ «Полтаваобленерго» про відшкодування шкоди (том 2, а.с. 220-223). Згідно мотивувальної частини рішення суду, судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] до 26.06.2015 року перебував на лікарняному, в період з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року не виходив на роботу з власної ініціативи, достовірно знаючи про відсутність відповідного наказу про надання йому творчої відпустки. Відповідно саме дії позивача призвели до неможливості нарахування у цей період йому середнього заробітку (том 2, а.с. 222, абзац 6). Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27.04.2016 року апеляційна скарга [PERSON] відхилена. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24.03.2016 року залишено без змін (том 2, а.с. 224-226). Згідно мотивувальної частини вказаного судового рішення, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач звернувшись до адміністрації з заявою про надання йому творчої відпустки та не отримавши належної згоди, самовільно, порушивши правила внутрішнього трудового розпорядку, з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року (після закінчення перебування на лікарняному з 19.02.2015 року по 26.06.2015 року) не вийшов на роботу. Таким чином період, за який позивач просить відшкодувати йому середній заробіток в якості нібито завданої матеріальної шкоди охоплюється днями допущеного прогулу (том 2, а.с. 225, абзаци 12,13). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.07.2016 року касаційна скарга [PERSON] відхилена. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24.03.2016 року та ухвала Апеляційного суду Полтавської області від 27.04.2016 року залишені без змін (том 2, а.с. 227-228). Таким чином, на підставі вищенаведених судових рішень, які набрали законної сили, в порядку ч.3 ст. 61 ЦПК України судом встановлено, що у період з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року [PERSON] був відсутній на роботі в ПАТ «Полтаваобленерго» без поважних причин, чим порушив правила внутрішнього трудового розпорядку та вчинив прогул без поважних причин, за який був звільнений наказом № 342-к від 29.10.2015 року. У зв'язку з цим, оскаржуваний позивачем [PERSON] наказ ПАТ «Полтаваобленерго» № 342-к від 29.10.2015 року в частині зазначення у якості причини звільнення [PERSON], директора з правової роботи, за прогул без поважних причин з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України (прогулу, в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, без поважних причин), суд визнає законним та обґрунтованим. Строки накладення дисциплінарного стягнення, попереднє витребування письмових пояснень. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог в частині закінчення строків притягнення до дисциплінарної відповідальності суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Згідно ч.1 ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Судом встановлено, що ПАТ «Полтаваобленерго» дотримано вимоги ч.1 ст. 149 КЗпП України щодо витребування у працівника [PERSON] письмових пояснень від порушника трудової дисципліни. Так, 29.09.2015 року в перший день виходу на [PERSON] на роботу після самовільної відсутності з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року, листом № 08-66/12105 від 29.09.2015 року об 11-00 годині [PERSON] було вручено лист із пропозицією письмово повідомити про причини його відсутності на робочому місці стосовно кожного робочого дня включно та запропоновано надати підтверджуючи документи про причини відсутності на роботі, що підтверджується відомостями вказаними самим позивачем [PERSON] в листі від 29.09.2015 року, копія якого долучена до справи (том 2, а.с. 69), та не оспорювалось сторонами в судовому засіданні. Письмові пояснення були надані працівником [PERSON] роботодавцю ПАТ «Полтаваобленерго» 30.09.2015 року, що підтверджується даними штампу реєстрації вхідної кореспонденції та копією долучених до справи письмових пояснень (том 2, а.с. 70-72). У зв'язку з цим, суд вважає доведеним той факт, що про відсутність [PERSON] на роботі без поважних причин у період з 30.06.2015 року по 28.09.2015 року та вчинення ним дисциплінарного проступку роботодавцю ПАТ «Полтаваоленерго» стало відомо лише після отримання письмових пояснень [PERSON] тобто 30.09.2015 року. Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Відповідно до ч.3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. Аналогічний порядок обчислення строків, передбачений ч.3 ст. 241-1 КЗпП України, згідно якої строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо кінець строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, то строк закінчується в останній день цього місяця. Таким чином, судом встановлено, що строк застосування дисциплінарного стягнення за вчинений [PERSON] проступок - прогул тривалістю в один місяць, початком якого є 30.09.2015 року закінчувався 30.10.2015 року (тобто у відповідне число наступного (останнього) місяця строку). При цьому наказ про звільнення [PERSON] № 342-к від 29.10.2015 року, виданий в межах строку застосування до порушника дисциплінарного стягнення у виді звільнення, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо скасування наказу через закінчення строку притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності задоволенню не підлягають у зв'язку з їх необґрунтованістю. У зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим скасуванням наказу про звільнення в частині зазначення в наказі у якості підстави для звільнення на п.3 ст. 40 КЗпП України, та визнанням судом наказу № 342-к від 29.10.2015 року в решті формулювання законним та обґрунтованим, а також таким, що був винесений із дотриманням вимог законодавства, судом встановлено, що відсутні підстави для задоволення решти позовних вимог, а саме: поновлення [PERSON] на роботі та відновлення положення, що існувало до порушення прав позивача. У зв'язку із частковим задоволенням однієї з трьох заявлених позивачем позовних вимог немайнового характеру, суд відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст. 40, 43, 139, 147, 147-1, 148, 241-1 КЗпП України, ст. 254 ЦК України, ст..ст. 9, 16, 54 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого Наказом МОЗ України від 09.04.2008 року № 189, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 4 липня 2008 р. за N 589/15280, п. 2.26 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, Технічного опису листа непрацездатності, затвердженого наказом від 03.11.2004 № 532/274/136-ос/1406 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2004 р. за № 1455/10054, Інструкції про порядок заповнення листка непрацездатності, затвердженої наказом від 3 листопада 2004 р. N 532/274/136-ос/1406, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2004 р. за N 1456/10055, Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» N 9 від 06.11.1992 року,

Outcome: partial