Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 422291,23 грн., посилаючись на те, що [PERSON] 22.02.2007 року уклав з ПАТ "Сведбанк" кредитний договір № 0101/0207/88-008, відповідно до якого йому було надано кредит в сумі 44000,00 дол. США. В зв'язку з укладенням договору факторингу позивач просив стягнути з відповідача суму заборгованості. Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2014 року позов задоволено повністю, стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" заборгованість за кредитним договором № 0101/0207/88-008 від 22.02.2007 року на загальну суму 46957 дол. США 77 центів, що за офіційним курсом НБУ, станом на дату розрахунку складає 422291 гривня 23 копійки та судовий збір у розмірі 3441 гривня 00 копійок. Ухвалою Вінницького міського суду вінницької області від 17 березня 2014 року заочне рішення суду від 05 лютого 2014 року скасовано, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог, про що надав суду письмові заперечення. Пояснив, що ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" не мало права пред"явлення даного позову, так як не надсилало відповідачу письмового повідомлення про відступлення права грошової вимоги, із зазначенням суми грошової вимоги, а тому даний позов є безпідставним та необгрунтованим. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, в звязку з чим суд розглянув справу у його відсутність. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що 22.02.2007 року АКБ "ТАС-Комерцбанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0101/0207/88-008, відповідно до якого йому було надано кредит в сумі 44000,00 дол. США на строк по 20 лютого 2014 року (а.с. 6-8). 28.11.2012 року ПАТ "Сведбанк", яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», відступило ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" відповідно до Договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобов"язаннями відповідача по кредитному договору (а.с. 11-14, 74-87). Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язувалась в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування ним, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 1080 ЦК України визначено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. Положеннями ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Проте суду не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, які б свідчили проте, що на виконання умов договору факторингу та ч. 1 ст. 1077 ЦК України клієнт передав у власність фактору, а фактор - прийняв права вимоги та в їх оплату надав грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Крім того, доказів на підтвердження того, що відступлення права грошової вимоги факторові мало місце та документи, які містять відомості про те, що вимоги за кредитом відповідача увійшли до пакету передачі активів суду надано не було. В ході судового розгляду представник відповідача просив надати акт прийому-передачі Реєстру заборгованості, однак його надано не було. Судом критично оцінюється витяг з Реєстру заборгованості боржників № 1-Б від 28 листопада 2012 року (а.с. 15), оскільки він не є належним чином посвідчений, а містить лише підпис невідомої особи [PERSON] та печатку позивача, який є зацікавленою особою. Судом встановлено, що будь-яких листів, повідомлень чи вимог про відступлення ПАТ "Сведбанк" права вимоги за кредитним договором №0101/0207/88-008 від 22.02.2007 року на користь "Факторингової компанії "Вектор плюс" [PERSON] не отримував. Судом критично оцінюються надані позивачем докази. Так, позивачем надано повідомлення ПАТ "Сведбанк" на адресу [PERSON] про відступлення права грошової вимоги вихідний № 0029321 від 14 грудня 2012 року. Разом з тим на підтвердження відправлення надано список № 039150907702 згрупованих рекомендованих відправлень від 23 грудня 2012 року (а.с. 97), з якого лише вбачається, що ТОВ «Франко Пак», яке немає відношення до виниклих правовідносин, направило на адресу [PERSON] рекомендований лист. При цьому відсутня поштова квитанція. В ході судового розгляду представник відповідача заперечив проти розміру та порядку нарахування заборгованості, в тому числі наполягав на скорочених строках давності по нарахуванню пені, яка становить майже половину заборгованості згідно наданих позивачем вимог, при цьому просив надати детальний та обґрунтований розрахунок сум заборгованості [PERSON] Однак представником позивача не надано розрахунку заборгованості [PERSON], хоча судом пропонувалось надати такий розрахунок. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Декрету про валютне регулювання, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Відповідно до вимог підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання, індивідуальної ліцензії потребує, зокрема, така операція: використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Відповідно до п. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу 14.10.2004 N 483, «використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється: якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій); якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є іноземний інвестор (ця норма стосується лише операцій, що здійснюються через інвестиційний рахунок іноземного інвестора в уповноваженому банку з метою проведення іноземних інвестицій в Україну і повернення іноземних інвестицій, доходів, прибутків та інших коштів, одержаних іноземним інвестором від здійснення іноземних інвестицій в Україну, у тому числі від спільної інвестиційної діяльності без створення юридичної особи); у випадках, передбачених законами України. У всіх інших випадках використання іноземної валюти як засобу платежу можливе лише за наявності ліцензії». Також до позову не було надано документів, які б підтверджували право позивача на здійснення валютних операцій (генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл НБУ на здійснення операцій із валютними цінностями або індивідуальну ліцензію на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу). При цьому представник відповідача в письмових запереченнях посилався на відсутність у позивача свідоцтва про реєстрацію фінансової установи та ліцензії, а також доказів внесення ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до Державного реєстру фінансових установ. Однак представником позивача надано лише Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи ТОВ «ФК «Вектор плюс» від 16 листопада 2012 року. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, як такі, що не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи. У зв"язку із відмовою в задоволенні позовних вимог судові витрати слід залишити за позивачем. Виниклі правовідносини регулюються ст. ст. 16, 512, 1077, 1078, 1080, 1082 ЦК України. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed