Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

15 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу, відсотків за договором позики та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 13 листопада 2013 року до неї звернувся відповідач з проханням надати йому позику в сумі 9000 доларів США та 45 000 грн. для особистих потреб на розвиток бізнесу. Того ж дня, між сторонами було укладено договір позики, згідно якого позивач передала відповідачу грошові кошти в сумі 6500 доларів США. 16 листопада 2013 року вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 45 000 грн., та 24 листопада 2013 року - грошові кошти в сумі 2500 доларів США. При отриманні зазначених сум, відповідачем складалися розписки, відповідно яких останній, зобов'язався повернути грошові кошти в строк до 13, 16 та 24 листопада 2014 року відповідно. Крім того, однією з умов договору було щомісячна сплата процентів за користування грошовими коштами у розмірі 5 % на місяць. У грудні 2013 року позивач звернулася до відповідача з проханням провести щомісячну сплату відсотків за користування позикою, проте, відповідач провести виплату відмовився, у зв'язку із чим, у лютому 2014 року, вона була вимушена звернутися до суду із позовом про розірвання договору позики, стягнення боргу, відсотків та відшкодування моральної шкоди. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2014 року, заявлені нею позовні вимоги були задоволені частково. З відповідача на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість станом на 15 серпня 2014 року по процентах за договором позики від 13 листопада 2013 року в сумі 29738 грн. 50 коп., по процентах за договором позики від 16 листопада 2013 року в сумі 18 000 грн., по процентах за договором позики від 14 листопада 2013 року в сумі 10206 грн. 25 коп., а всього у сумі 57944 грн. 75 коп. У звязку із викладеним, просила суд винести рішення яким стягнути з відповідача на її користь в рахунок стягнення боргу за договором позики грошові кошти у сумі 255 600 грн. 00 коп., щомісячну виплату відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 5% від суми позики, що складає 178 920 грн. 00 коп. У судовому засіданні, позивач [PERSON] та її представник [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів у суді першої інстанції по цивільній справі від 15 жовтня 2015 року (а.с. 15), а також ордеру серії: ДН №46514 (а.с. 14) позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач [PERSON] у судовому засіданні показала, що розписки є саме договорами позики, і саме в них сторони домовилися щодо істотних умов договорів. При цьому, у договорі позики від 24 листопада 2013 року сторони домовилися про те, що у разі зменшення курсу долара, відповідач поверне борг виходячи з курсу 8 грн. 50 коп. за долар, а у разі підвищення курсу, розмір боргу буде залежати від курсу на день повернення боргу. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідності ст. 224-228 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, в межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) установив такі обставини по справі. Спірні правовідносини між сторонами засновані на договірних засадах та ґрунтуються на договорах позики, укладеними між позивачем [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON] як позичальником, про що свідчать відповідні розписки, складені [PERSON] (а.с. 10,11,12). Так, розпискою від 13 листопада 2013 року посвідчено факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошей в борг у сумі 6 500 доларів США зі сплатою 5 % на місяць, строком на 1 рік. В якості застави, залишено: технічний звіт на землю, договір № 27 від 02 червня 2005 року та право власності на нерухоме майно - номер витягу 3396343, що належать [PERSON] на праві власності. Гроші та відсотки [PERSON] зобов'язався повернути в строк, щомісячної сплати відсотків, кожного тринадцятого числа місяця. У випадку не повернення грошей, заставлене майно переходить у власність [PERSON] У випадку несвоєчасної сплати відсотків, [PERSON] зобов'язується сплачувати 1 % від суми позики на добу (а.с. 11). Згідно із розпискою від 16 листопада 2013 року, [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в борг у сумі 45 000 грн. під 5 % на місяць, строком на 1 рік. В якості застави, залишено: технічний звіт на землю, договір № 27 від 02 червня 2005 року та право власності на нерухоме майно - номер витягу 3396343, що належать [PERSON] на праві власності. Гроші та відсотки [PERSON] зобов'язався повернути в строк, щомісячної сплати відсотків, кожного шістнадцятого числа місяця. У випадку несвоєчасної сплати процентів, [PERSON] зобов'язується сплачувати 1 % від суми позики на добу (а.с. 10). Розпискою від 24 листопада 2013 року посвідчено факт отримання [PERSON] від [PERSON] грошей в борг у сумі 2 500 доларів США зі сплатою 5 % на місяць, строком на 1 рік. В якості застави, залишено: технічний звіт на землю, договір № 27 від 02 червня 2005 року та право власності на нерухоме майно - номер витягу 3396343, які належать [PERSON] на праві власності. Гроші та відсотки [PERSON] зобов'язався повернути в строк, щомісячної сплати відсотків, кожного двадцять четвертого числа місяця в еквіваленті 1 долар США - 8 грн. 50 коп. у випадку зниження курсу, у випадку підвищення - по курсу. У випадку несвоєчасної сплати процентів, [PERSON] зобов'язується сплачувати 1 % від суми позики на добу (а.с. 12). Таким чином, вказаними розписками відповідачем власноруч посвідчено факт передання йому позивачем грошових коштів зі сплатою 5% на місяць. Оригінали Розписок від 13 листопада 2013 року, 16 листопада 2013 року та 24 листопада 2013 року, були представлені позивачем в судове засідання та досліджені судом. У Розписках, чітко зазначені: сторони зобовязання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу та відсотків за користування грошовими коштами, а також особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики, й розписка, свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2014 року, з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість станом на 15 серпня 2014 року по процентах за договором позики від 13 листопада 2013 року в сумі 29738 грн. 50 коп., по процентах за договором позики від 16 листопада 2013 року в сумі 18 000 грн., по процентах за договором позики від 14 листопада 2013 року в сумі 10206 грн. 25 коп., а всього у сумі 57 944 грн. 75 коп. (а.с. 3-5, 5 з.б.). Вказане рішення суду відповідачем не оскаржувалось та набуло законної сили 26 серпня 2014 року (а.с. 5 з.б.). За змістом статей 15,16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Відповідно вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Норми ЦК України не містять жодного винятку щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок одержання встановлюється договором (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Згідно із правовою позицією, викладеною у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13: «Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.». Аналізуючи встановлені у судовому засіданні обставини, докази, які підтверджують обставини, встановлені у судовому засіданні, а також норми чинного законодавства, які регулюють виникли між сторонами спірні правовідносини, судову практику, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини позики, передбачені параграфом 1\~Глави 71 Цивільного кодексу України. Так виходячи із змісту розписок про отримання в борг грошових коштів від 13 листопада 2013 року, 16 листопада 2013 року та 24 листопада 2013 року, наданих суду позивачем в обгрунтування своїх вимог, судом встановлено, що сторонами визначено розмір суми позики, у розписках чітко зазначено та обставина, що відповідач бере у позивача кошти саме у борг, передбачений обовязок відповідача повернути борг, вказаний строк повернення боргу. Сторони самостійно визначили розмір, методику обчислення процентної ставки за договором й порядок одержання процентів, що відповідає положенням ч. 1 ст. 1048 ЦК України, і повністю відповідає принципу цивільного права - свободі договору (ст. 3 ЦК України). Отже вказані спірні розписки є документами, які видані боржником кредитору за договорами позики, підтверджуючи як їх укладення, так і умови договорів, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, а отже, і відповідальності за неналежне виконання його умов. Стаття 1049 ЦК України\~встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті530,\~631 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договорів - один рік, кінцевий строк повернення позики - 13, 16 та 24 листопада 2014 року відповідно, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячної сплати відсотків - 13, 16 та 24 числа кожного місяця відповідно. Таким чином, умовами договору строк сплати суми позики визначено - роком, строки сплати чергових відсотків за користування позикою - місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів по процентах), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України). Проте, у визначені Розписками строки, суму позики та відсотків за користування наданими позивачем грошовими коштами, відповідач не повернув. Відповідно ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Взяте на себе зобов'язання, відповідач до теперішнього часу не виконав, щомісячна сплата відсотків за користування позиками ним не здійснюється, про що, зокрема, свідчать оригінали вказаних розписок, які на даний час перебувають у позивача. Крім того, за виконавчим провадженням №48015190 від 07 липня 2015 року, де боржником є [PERSON], заборгованість складає 57\~944 грн. 00 коп., згідно із довідкою відділу державної виконавчої служби Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області №24021 від 21 серпня 2015 року (а.с. 8). Ст.ст. 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач до судового засідання не з'явився, не скористалися своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. Відповідно ч. 1\~ст. 61 ЦПК України\~обставини, визнані сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно із вимогами \~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. Внаслідок невиконання відповідачем свого зобовязання, за останнім, утворилася заборгованість, яка на день ухвалення судом рішення, становить 154 639 грн. 00 коп., виходячи з такого розрахунку. Суд також зазначає, що предметом договору позики від 13 листопада 2013 року та від 24 листопада 2013 року є іноземна валюта. Відповідно частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. За договором позики від 13 листопада 2013 року сума позики складає 6 500 доларів США, що у перерахунку, виходячи з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют за курсом НБУ, станом на 01 лютого 2016 року складає 166\~075 грн. 00 коп. Щомісячна відсоткова ставка, яка підлягає сплаті за вказаним договором - 5 % від суми позики, дорівнює 325 доларам США. За офіційним курсом гривні щодо іноземних валют за курсом НБУ, заборгованість по відсотках за користування грошовими коштами у розмірі 5% щомісячно від суми позики, яка утворилася за період часу з 15 серпня 2014 року по 15 жовтня 2015 року включно, складає 88 548 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку: станом на 13 вересня 2014 року 12,95 грн. х 325 = 4 209 грн. станом на 13 жовтня 2014 року 12,95 грн. х 325 = 4 209 грн. станом на 13 листопада 2014 року 15,56 грн. х 325 = 5 057 грн. станом на 13 грудня 2014 року 15,71 грн. х 325 = 5 106 грн. станом на 13 січня 2015 року 15,77 грн. х 325 = 5 125 грн. станом на 13 лютого 2015 року 25,92 грн. х 325 = 8 424 грн. станом на 13 березня 2015 року 21,62 грн. х 325 = 7 027 грн. станом на 13 квітня 2015 року 23,44 грн. х 325 = 7 618 грн. станом на 13 травня 2015 року 20,63 грн. х 325 = 6 705 грн. станом на 13 червень 2015 року 21,03 грн. х 325 = 6 835 грн. станом на 13 липня 2015 року 21,92 грн. х 325 = 7 124 грн. станом на 13 серпня 2015 року 21,39 грн. х 325 = 6 952 грн. станом на 13 вересня 2015 року 21,74 грн. х 325 = 7 066 грн. станом на 13 жовтня 2015 року 21,82 грн. х 325 = 7 091 грн. За договором позики від 16 листопада 2013 року сума позики складає 45 000 грн. 00 коп. Щомісячна відсоткова ставка, яка підлягає сплаті за вказаним договором - 5 % від суми позики, що дорівнює 2 250 грн. 00 коп. Заборгованість по відсотках за користування грошовими коштами у розмірі 5% щомісячно від суми позики, яка утворилася за період часу з 15 серпня 2014 року по 15 жовтня 2015 року включно, складає 31 500 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку: 2 250 грн. (5% від 45\~000 грн. 00 коп.) х на 14 місяців, (вересень 2014 року по жовтень 2015 року включно) = 31 500 грн. За договором позики від 24 листопада 2013 року сума позики складає 2 500 доларів США, що у перерахунку, виходячи з офіційного курсу гривні щодо іноземних валют за курсом НБУ, станом на 01 лютого 2016 року складає 63 875 грн. 00 коп. Щомісячна відсоткова ставка, яка підлягає сплаті за вказаним договором - 5 % від суми позики, дорівнює 125 доларам США. За офіційним курсом гривні щодо іноземних валют за курсом НБУ, заборгованість по відсотках за користування грошовими коштами у розмірі 5% щомісячно від суми позики, яка утворилася за період часу з 15 серпня 2014 року по 15 жовтня 2015 року включно, складає 34 591 грн. 00 коп. виходячи з розрахунку: станом на 24 вересня 2014 року 12,95 грн. х 125 = 1 618 грн. станом на 24жовтня 2014 року 12,95 грн. х 125 = 1 619 грн. станом на 24листопада 2014 року 15,06 грн. х 125 = 1 883 грн. станом на 24 грудня 2014 року 15,77 грн. х 125 = 1 971 грн. станом на 24 січня 2015 року 15,79 грн. х 125 = 1 974 грн. станом на 24 лютого 2015 року 28,29 грн. х 125 = 3 536 грн. станом на 24 березня 2015 року 23,28 грн. х 125 = 2 910 грн. станом на 24 квітня 2015 року 22,53 грн. х 125 = 2 816грн. станом на 24 травня 2015 року 20,68 грн. х 125 = 2 585 грн. станом на 24 червень 2015 року 21,53 грн. х 125 = 2 691 грн. станом на 24 липня 2015 року 22,02 грн. х 125 = 2 753 грн. станом на 24 серпня 2015 року 22,03 грн. х 125 = 2 754 грн. станом на 24 вересня 2015 року 21,57 грн. х 125 = 2696 грн. станом на 24 жовтня 2015 року 22,28 грн. х 125 = 2 785 грн. Таким чином, слід дійти висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сума заборгованості за договорами позики, та заборгованість зі сплати відсотків за користування позиками за період з 15 серпня 2014 року по 15 жовтня 2015 року включно, що загалом становить 154 639 грн. 00 коп. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди внаслідок прострочення виконання зобов'язання за розпискою не ґрунтуються на вимогах закону і матеріалах справи. За змістом ст. ст.\~15,\~16\~ч. 2 п. 9,\~23,\~611\~п. 4\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі шляхом відшкодування моральної шкоди. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених статтями 280, 611, 1167, 1168 ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди. Оскільки встановлено, що між сторонами виник спір з приводу невиконання договірних зобов'язань, а договором позики не було передбачено відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що в цій частині у позові слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходив із положень ст.79, 88 ЦПК України та положення ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», положень ЗУ «Про судовий збір». Склад та розмір витрат, повязаних з оплатою судових витрат входить до предмету доказування по справі. Відповідно частини 1 статті 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. За ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах та зазначено, що розмір компенсації витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді. На підтвердження витрат, повязаних з оплатою правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки). Таким чином, для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу, стороною повинен бути наданий акт виконаних робіт із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру та надання консультації. В порушення зазначених вимог закону, на підтвердження таких вимог, позивачем не надано жодного доказу того, що вона дійсно понесла витрати на правову допомогу, як то акту виконаних робіт, з якого видно час витрачений на складання процесуальних документів, надання консультацій та участь представника у судових засіданнях, чи документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку. У звязку із викладеним, суд позбавлений можливості стягнути витрати, пов'язані із наданням правової допомоги, відповідно ст. 88 ЦПК України, згідно вимог якої судом стягуються лише документально підтверджені судові витрати. Відповідно розяснень п. 36 Постанови Пленуму ВССУ України № 10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову(частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Як видно із квитанцій про сплату судового збору, позивачем при зверненні до суду сплачено 487 грн. 20 коп за вимоги немайнового характеру (а.с.1) та 4346 грн. 00 коп за вимоги майнового характеру (а.с.21). У звязку з тим, що у задоволенні позову у частині немайнових вимог про стягнення моральної шкоди судом відмовлено, то судовий збір в цій частині стягненню не підлягає. Щодо стягнення судового збору в частині вимог майнового характеру, то суд вважає, що з відповідача на користь позивача потрібно стягнути судовий збір у розмірі 4 295 грн. 89 коп. оскільки позов задоволено частково, виходячи з таких розрахунків: (4 445 грн. 20 коп. Х( (255 600 грн. 00 коп. + 178 920 грн. 00 коп.)Х100% : (88 548 грн. 00 коп. + 31500 грн. 00 коп. + 34 591 грн. 00 коп.)) : 100%).

Outcome: partial