Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки №014/10614/3/20328 від 21 липня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ „ЕрстеБанк", правонаступником якого є ПАТ „Фідобанк", визнання недійсним свідоцтва про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за ВАТ „ЕрстеБанк", правонаступником якого є ПАТ „Фідобанк" та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON]. В позові зазначено, що у відповідності до кредитного договору № 014/10614/3/20328 від 21 липня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ «ЕРСТЕ БАНК». правонаступником якого є ПАТ „Фідобанк", [PERSON] був наданий кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування, в сумі 48 000 (сорок вісім тисяч) доларів США. В свою чергу, [PERSON] зобов'язався повернути кредит до 20 липня 2018 року, сплатити проценти за його користування в розмірі 14, 5 % відсотків річних, комісійну винагороду, неустойку, в розмірі, строки та у випадках, передбачених кредитним договором, а також виконати усі інші умови кредитного договору. В забезпечення вимог ВАТ «ЕРСТЕ БАНК», правонаступником якого є ПАТ „Фідобанк", що витікають з вищевказаного кредитного договору, між банком, як іпотекодержателем та позивачем, як Іпотекодавцем, був укладений договір іпотеки № 014/10614/3/20328 від 21 липня 2008 року. У відповідності до п. 1.2 Договору, предметом іпотеки стало нерухоме майно, а саме: квартира, загальною площею 36, 76 кв. м., житловою площею 20, 8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належала позивачеві на праві власності. Заставна вартість предмету іпотеки були визначена між сторонами в сумі 293 300,00 гривень. Відповідно до п. 5 договору іпотеки, у випадку повного або часткового неповернення у встановлені кредитним договором строки сум кредиту, а також у випадку повного або часткового неповернення у встановлені кредитним договором строки сум відсотків банк, як іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки. Вказаний договір позивачка вважає недійсним, оскільки він був підписаний проти її справжньої волі внаслідок застосування погроз застосування насильства з боку [PERSON], який її племінником. На підставі чого, просила суд задовольнити її позов у повному обсязі. У судовому засіданні представник позивача, який діє за дорученням, копія якого є в матеріалах справи, на позовних вимогах свого довірителя наполягав та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Крім того, представник позивача доводив суду, що у 2009 році у [PERSON] виникла прострочена заборгованість по чергових платежах за кредитом та заборгованість по відсоткам. З цих підстав 17. 03. 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] для задоволення вимог стягувача, де боржником є [PERSON] у розмірі 420 714, 07 гривень. Згідно до акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 22. 11. 2011 року, майно, належне [PERSON] було передано стягувачу ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» в рахунок погашення боргу за оцінкою 166 618, 00 гривень. 01. 12. 2011 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №6353, про те, що ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» (ПАТ «ФІДОБАНК») є власником квартири [ADDRESS], яке в подальшому було зареєстровано в ТОВ «ЗМБТІ». До того ж, представник позивача вважає, що дане свідоцтво також є недійсним право чином, оскільки спірна квартира вибула з володіння [PERSON] не з її волі, а злочинним шляхом, що встановлено вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10. 07. 2013 року. Тому витребувати майно у відповідача та вимагати скасування державної реєстрації за ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» (ПАТ «ФІДОБАНК») позивачка вважає за необхідне. Представник відповідача проти позову заперечує, обґрунтування своїх заперечень він виклав у письмовій формі, а суду додав, що Згідно ч.2 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства. Представник відповідача вважає, що відповідно до частин 3 ст. 258 ЦК України (в редакції закону станом на день укладання спірної угоди на 21.07.2008р.), позовна давність у п'ять років застосовується до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману. Правочин, вчинений під впливом насильства, може визнаватися недійсним внаслідок відсутності волі самої особи на вчинення правочину, а волевиявлення, яке має місце, відображає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи, яка здійснює вплив на учасника правочину. З огляду на те, що вимоги про визнання недійсним спірний договір іпотеки №014/10614/3/20328 заявлені з підстав укладання внаслідок насильства з боку третьої особи [PERSON] (як підтвердження факту насилля посилання позивачем на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2013р.), просимо врахувати правила частини 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» »від 20 грудня 2011 року №4176-УІ, що особа може звернутися до суду лише за умови, якщо строк їх пред'явлення, встановлений положеннями Цивільного кодексу України, що діяли до набрання чинності цим Законом, не сплив на момент набрання чинності цим Законом. Таким чином, представник відповідача вважає, що строк позовної давності до вимог про визнання договору іпотеки №014/10614/3/20328 від 21 липня 2008 року застосовується на підставі ст. 231 ЦК України (в редакції станом на 21.07.2008р.) п'ять років і цей строк сплив 21 липня 2013 року, а позов позивачем заявлено 03 вересня 2013 року, тому вважаємо що позивач пропустив строк позовної давності. Розглянувши матеріали справи вислухав пояснення сторін, дослідивши надані суду письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: 3гідно із ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: визнання права; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. За нормами ст..231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі, внаслідок застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. У судовому засіданні було встановлено, підтверджено письмовими доказами та не спростовано сторонами, що [PERSON] уклала оспорюваний договір іпотеки проти її волі внаслідок погроз застосування насильства з боку [PERSON] Факт погрози застосування насильства [PERSON] під час укладання оспорюваного правочину з боку [PERSON] доведено вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 10 червня 2013 року, яким останнього визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.355 КК України. Зазначеним вироком встановлено, що [PERSON] 21.07.2008 року примусив [PERSON] укласти договір іпотеки предметом якої стала квартира, загальною площею 36, 76 кв. м., житловою площею 20, 8 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належала [PERSON] на праві власності. Згідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законно: сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалене вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Виходячи з приписів даної правової норми, вирок суду є підставою для звільненню від доказування тих фактів, що встановлені ним. Таким чином, висновок суду щодо визнання договору іпотеки №014/10614/3/20328 від 21 липня 2008 року, укладеного між [PERSON] та ВАТ „ЕрстеБанк", правонаступником якого є ПАТ „Фідобанк" недійсним не суперечить нормам Закону. Інші вимоги позивача про визнання недійсним свідоцтва про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за ВАТ „ЕрстеБанк", правонаступником якого є ПАТ „Фідобанк" та визнання права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], суд виходив з наступного: Встановлено, що у 2009 році у [PERSON] виникла прострочена заборгованість по кредиту та заборгованість по відсоткам за вищезгаданим кредитним договором. 17. 03. 2010 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис № 1087 про звернення стягнення на квартиру [ADDRESS] для задоволення вимог стягувача ПАТ «ЕРСТЕ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК». Як вбачається з Постанови Леніського ВДВС про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП № 18437834) від 22. 11. 2011 року, відповідно до постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 22. 11. 2011 року та акта державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 22. 11. 2011 року, майно, належне [PERSON] було передано стягувачу ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» в рахунок погашення боргу за оцінкою 166 618, 00 гривень. 01. 12. 2011 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було видано свідоцтво, зареєстроване в реєстрі за №6353, про те, що ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» (ПАТ «ФІДОБАНК») є власником квартири [ADDRESS], яке і подальшому було зареєстровано в ТОВ «ЗМБТІ». Проте, укладена угода не поширюється на загальне правило про наслідки недійсності правочину (двостороння реституція), якщо сам закон передбачає інші наслідки такого порушення, тому позовні вимоги про витребування квартири з незаконного володіння банку є обгрунтовані. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього. А згідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, враховуючи, що квартира [ADDRESS] вибула з володіння позивача [PERSON] не з її волі, а злочинним шляхом, що встановлено вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10. 07. 2013 року, то витребувати майно у відповідача та вимагати скасування державної реєстрації за ПАТ «ЕРСТЕ БАНК» (ПАТ «ФІДОБАНК») є законним правом позивача. Не підлягає задоволенню посилання представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивачки з огляду на таке. Частиною 3 ст. 258 ЦК України, в редакції станом на 21.07.2008р., передбачалась спеціальна позовна давність у 5 років до вимог про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства або обману, проте Законом України від 20 грудня 2011 року вказана норма була виключена. Разом з тим, згідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень до цього закону встановлено, "що протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом особа має право звернутись до суду з позовом про визнання недійсним; правочину вчиненого під впливом насильства або обману. Таким чином, з огляду на те, що строк позовної давності до вимог про визнаних недійсним вказаного договору поруки на підставі ст.231 ЦК України спливає 20 грудня 2014 року, а позов заявлено 05 вересня 2013 року, суд вважає, що позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав в межах строку позовної давності. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Отже висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства.

Outcome: approved