Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

Позивач, уточнивши позовні вимоги, просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: нежиле приміщення салону краси «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке позначене № 1, 3, 4, 6, 7, 10-16, 20, 22-34, реєстраційний номер об'єкта у електронному Реєстрі права власності на нерухоме майно [NUMBER], загальною площею 356,4 кв.м., яке належить [PERSON] та стягнути судові витрати по справі. В обґрунтування позову покликається на те, що 06 червня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № KF 49804, згідно якого відповідач на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання отримала кредит у розмірі 333 000 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,50% річних з кінцевим терміном повернення до 05.06.2023 року. Відповідач [PERSON] зобов'язалася погашати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору. Однак, своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та нарахованих відсотках згідно умов кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 22.08.2012 року виникла заборгованість на загальну суму 370 074,39 доларів США, яка відповідачем погашена не була. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором із відповідачем 06.06.2008 року було укладено іпотечний договір, посвідчений державним нотаріусом Стрийської ДНК Костур У.Т. та зареєстрований в реєстрі за №4268. Згідно даного договору відповідач надала в забезпечення банку нежиле приміщення салону краси «[INFO]», загальною площею 356,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно умов вказаного іпотечного договору за невиконання або неналежне виконання позичальником умов договору кредиту, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Про невиконання обов'язків по кредиту відповідач попереджалася позивачем листами за вих. № 09-3/3603 від 18.02.2011 року про повернення кредитних коштів, сплати нарахованих відсотків, пені та штрафу у повному обсязі, однак жодного належного реагування з боку відповідача не було. У зв'язку з наведеним, просить позов задоволити та забезпечити ПАТ «ВіЕс Банк» права управителя щодо вільного доступу представників управителя та інших осіб визначених управителем до майна, що передано в управління; укладення договорів оренди майна переданого в управління з третіми особами; розпоряджатися коштами, отриманими за результатами управління майном; укладання договорів відповідального зберігання майна, що передається в управління з третіми особами; представляти інтереси у всіх установах чи підприємствах незалежно від організаційної форми та підпорядкування з питань пов'язаних з замовленням, посвідченням, отриманням необхідних документів з питань, що стосуються належного здійснення управління майном, передачу в оренду, забезпеченням майна електроенергією, водо- та газопостачанням, телефонним зв'язком; здійснювати реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, підписувати і подавати заяви про надання витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про державну реєстрацію припинення іпотеки та про державну реєстрацію припинення обтяження нерухомого майна; володіти, користуватися і розпоряджатися майном у встановленому Законом України та договором порядку. В судовому засіданні представник позивача Очищ Т.М. позов підтримав, дав пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Окрім цього, доповнив, що станом на день розгляду справи відповідачем борг не погашений, розмір заборгованості складає 370 074,39 доларів США. Відповідач та її представник [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явилися, причин своєї неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності не подали, а тому суд вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України, проти чого представник позивача не заперечив. Окрім цього, суд не бере до уваги заяву представника відповідача [PERSON] від 05.03.2015 року про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомлення з матеріалами справи, оскільки така є необґрунтованою, спрямована на штучне та умисне затягування розгляду справи, яка в провадженні суду перебуває з 27.08.2012 року. Окрім цого, як вбачається з копії довіреності, згідно якої [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником /а.с.175/, така укладена 27.02.2015 року, а тому суд вважає, що представник відповідача [PERSON] мав достатньо часу для ознайомлення з матеріалами справи з моменту укладення вказаної довіреності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ст.530 ЦК України зазначено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 06 червня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № KF 49804, згідно умов якого кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 333 000 доларів США строком на 15 років, з кінцевим строком погашення кредиту не пізніше 05.06.2023 року зі сплатою 12,50 % річних. Кредит надано для рефінансування споживчого кредиту, отриманого у ЗАТ «ОТП Банк», згідно кредитного договору СМ SME 602/31/2007 від 28.08.2007 року в сумі 161 365,36 доларів США та 171 637,64 доларів США на споживчі цілі /а.с.9-14/. 06 листопада 2008 року між ВАТ «Фольксбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до договору кредиту № KF 49804 від 06.06.2008 року, згідно якої змінено проценти за користування кредитом в розмірі 12,90 % /а.с.15/. У зв'язку із зміною умов кредитування за договором кредиту № KF 49804 від 06.06.2008 року між сторонами 09 червня 2010 року було укладено додаткову угоду № 4, згідно якої змінено розмір процентів за користування кредитом, а саме: в період з 09.06.2010 року по 31.10.2010 року включно проценти за користування кредитом встановлено в розмірі 11 % річних. З 01.11.2010 року базова ставка встановлена в розмірі 12,9 % річних /а.с.16/. 24 березня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3, згідно якої на період з 01.03.2009 року по 31.03.2010 року включно процент за користування кредитом встановлено в розмірі 10,90 % річних. З 01.04.2010 року базова ставка встановлюється в розмірі 12,90 % річних /а.с.19/. Відповідно до п. 5.2.1 договору кредиту позичальник зобов'язаний повернути банку отриманий кредит в повному обсязі, в строк та у порядок, встановлених кредитним договором. Згідно з п. 5.2.2 позичальник зобов'язаний сплатити банку проценти за користування кредитом у розмірі та порядку, що встановлені кредитним договором. Відповідач [PERSON] не виконала умов договору щодо сплати заборгованості, чим порушила прийняті на себе договірні зобов'язання, а тому станом на 21.08.2012 року у неї виникла заборгованість, а саме: 318 537,17 доларів США- заборгованість за тілом кредиту; 31 652, 40 доларів США - заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам; 19 884,82 доларів США - сума пені за несвоєчасне повернення відсотків /а.с.8/. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється законом, договором або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Нормами ст.ст. 610-612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Незважаючи на отриману вимогу /а.с.38/ щодо погашення заборгованості, відповідачем не повернуто ПАТ «ВіЕс Банк» ні простроченої заборгованості за кредитним договором, ні повної сплати кредиту з процентами. Це свідчить про те, що позичальник [PERSON] недобросовісно ставиться до своїх зобов'язань за кредитним договором та не має наміру добровільно погасити заборгованість перед банком. Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 7 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною третьою цієї статті встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктами 37, 38 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року визначено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. У випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором із [PERSON] 06 червня 2008 року було укладено іпотечний договір, посвідчений державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т. та зареєстрований в реєстрі за №4268 /а.с.20-22/. Згідно даного договору відповідач надала в забезпечення банку нежиле приміщення салону краси «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке позначене № 1, 3, 4, 6, 7, 10-16, 20, 22-34, реєстраційний номер об'єкта у електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно [NUMBER], загальною площею 356,4 кв.м. Окрім цього, 06 червня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та [PERSON] було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудове врегулювання), посвідчений державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори Костур У.Т., згідно якого сторонами досягнуто згоди про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі цього договору /а.с.23-24/. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 28.05.2008 року Моршинською міською радою вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належить нежитлове приміщення салону краси «[INFO]», що розташоване по [ADDRESS] /а.с.36/. Слід зазначити, що відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 07.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким чином, зважаючи на договір іпотеки від 06.06.2008 р., посвідченого державним нотаріусом Стрийської ДНК Костур У.Т. 06.06.2008 р. за реєстровим № 4268, предметом якого є нежитлове приміщення салону краси «[INFO]», загальною площею 356,4 кв.м., яке розташоване по вул. 50- річчя УПА, 10/71, перебуває в іпотеці для забезпечення належного виконання умов кредиту, який надано в іноземній валюті, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється, оскільки предметом договору іпотеки є нежитлове приміщення, а тому суд приходить до висновку про можливість звернення стягнення на спірне нерухоме майно [PERSON] під час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті. Як роз'яснено у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження, надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання, містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. За ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Частиною 6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ст.ст. 62,58 Закону України «Про виконавче провадження» для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з наведеного, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд вважає за необхідне позов задоволити, а саме в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «ВіЕс Банк» звернути стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення салону краси «[INFO]», що знаходиться по [ADDRESS] загальною площею 356,4 кв.м, яка належить іпотекодавцю [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідача слід стягнути на користь позивача 1 180 грн. 30 коп. сплаченого ним судового збору.

Outcome: approved