Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ПАТ „Універсал Банк" про визнання кредитного договору та договору поруки недійсними, виходячи з наступного. 08.09.2008 року між ТОВ „Компанія „Візард" та ВАТ „Універсал Банк" було укладено кредитний договір №184/08, відповідно до якого ТОВ „Компанія Візард" було надано грошові кошти у розмірі 1 150 000 доларів США. 08.09.2008 року між ВАТ „Універсал Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки №SU-03/184/08, згідно якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ТОВ „Компанія „Візард" усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №184/08 від 08.09.2008р. Зазначений кредитний договір, на думку позивача, повинен бути визнаний недійсними на підставі наступного: - кредитний договір не був затверджений рішенням загальних зборів учасників ТОВ „Компаня „Візард" та рішенням дирекції товариства, тому були порушені вимоги ч. 2 ст. 203 ЦК України; - ТОВ „Компанія „Візард", відповідно до умов кредитного договору, було надано кредит у доларах США, платежі по погашенню кредиту та сплати відсотків за користування кредиту передбачені також у доларах США, що на думку позивача є порушенням Конституції та ст. 524 ЦК України; - умови кредитного договору викладені з порушенням принципу справедливості, передбаченого ст. 3 ЦПК України, оскільки його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду ТОВ „Компанія „Візард", як споживача кредитних послуг. Оскільки договір поруки має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсним до припинення основного зобов'язання позивач просить визнати недійсним також договір поруки. В судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON], яка діє за договором, підтримала позовні вимоги. Представник відповідача, ПАТ „Універсал Банк" в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, просив суд залишити позовні вимоги без задоволення, вважає що кредитний договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. З'ясувавши обставини справи, оцінивши в докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 08.09.2008 року між ВАТ „Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ „Універсал Банк" та ТОВ „Компанія „Візард", було укладено кредитний договір №184/08, згідно якого ВАТ „Універсал Банк" надало ТОВ „Компанія „Візард" грошові кошти у сумі 1 150 000 доларів США. З моменту укладення договору до кредитного договору між сторонами було укладено 31 додаткову угоду. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 08.09.2008 року між ВАТ „Універсал Банк" та [PERSON] було укладено договір поруки. Щодо підстав недійсності правочину (кредитного договору), зазначених позивачем, суд виходить з наступного. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені ст. 203, 215, 1054-1055 ЦК України. Позивач, [PERSON] в позовній заяві стверджує що при укладенні кредитного договору сторонами було порушено вимоги ст. 203 ЦК, а саме: кредитний договір не був затверджений рішенням загальних зборів учасників ТОВ „Компанія „Візард" та рішенням дирекції товариства, однак жодних доказів на обґрунтування цього твердження, а також затвердженого статутними документами ТОВ „Компанія „Візард" порядку прийняття рішень від імені підприємства позивач не надав. Натомість представником відповідача було надано копії протоколу №02/08 засідання дирекції ТОВ „Компанія „Візард" від 17.06.2008 року, на якому членами дирекції було прийнято рішення про укладення кредитного договору з ВАТ „Універсал Банк" на суму 1150000 доларів США, з валютою кредиту у доларах США та гривні. Також було надано протоколи №01/11 загальних зборів учасників ТОВ „Компанія „Візард" від 21.03.2011 року, №01/11 загальних зборів учасників ТОВ „Компанія „Візард" від 22.03.2011 року, №01/11 загальних зборів учасників ТОВ „Компанія „Візард" від 14.10.2011 року, протокол №03/12 загальних зборів учасників ТОВ „Компанія „Візард" від 22.03.2012 року, на яких вирішувалось питання про продовження строку дії кредитного договору та укладення додаткових угод до кредитного договору №184/08 від 08.09.2008р. між товариством та ПАТ „Універсал Банк". Таким чином, посилання позивача на те, що кредитний договір був укладений з порушенням вимог ст. 203 ЦПК України не відповідає дійсності та спростовується доказами у справі. Щодо валюти грошового зобов'язання суд дійшов до наступних висновків. Згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету „Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 цього Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії Національного банку України на здійснення операцій щодо надання та одержання резидентами кредитів у іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то, оскільки на цей час законодавством України не встановлено термінів і сум кредитів у іноземній валюті як критеріїв їх віднесення до сфери дії режиму індивідуального ліцензування, ця норма не може застосовуватись судами. При вирішенні спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд виходить з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями). 07.12.2007 року ВАТ „Універсал Банк" отримано Банківську ліцензію №92 на здійснення операцій, визначених ч. 1 та п. 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність". 07.12.2007 року ВАТ „Універсал Банк" отримано Дозвіл НБУ №92-1 на право здійснювати операцій, визначених п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України „Про банки і банківську діяльність". У зв'язку з наведеним, та з урахуванням положень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин, суд виходить з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Також суд бере до уваги той факт, що договір було укладено у 2008 році і лише в 2014 році позивач звернувся з позовом до суду з вимогами про визнання його недійсним, що свідчить про звернення позивача з позовними вимогами за спливом строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Твердження позивача, що кредитний договір укладений з порушенням вимог справедливості, добросовісності є безпідставними та необґрунтованими, носять загальний, неконкретний характер, та не доведені позивачем. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку що позивачем не доведено підстав, передбачених ст. 203, 215, 1054-1055 ЦК України, які б були підставою для визнання недійсним кредитного договору №184/08, укладеного 08.09.2008 року між ВАТ „Універсал Банк" та ТОВ „Компанія „Візард". Також суду не надано жодних доказів на підтвердження підстав недійсності договору поруки, укладеного між [PERSON] та ВАТ „Універсал Банк" оскільки, як зазначено в позові, позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки є похідними від позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним та окремому обґрунтуванню причин відмови у задоволенні зазначених вимог не потребують. Таким чином суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст. 192, 203, 215, 1054-1055 ЦК України,

Outcome: dismissed