Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, який уточнювався. Як зазначив позивач, 21.09.2015 р. під час перебування на дачі він отримав удар рогами в пахову ділянку від цапа. В результаті йому була спричинена інфікована рана верхньої ділянки ноги з гематомою. 24.09.2015 року позивачу була проведена операція Після 14 днів лікування в Міській клінічній лікарні № 2 м. Запоріжжя позивач був переведений на амбулаторне лікування, проведено зняття швів та призначено спостереження. 08.10.2015 року відповідач був сповіщений позивачем про настання страхового випадку за договором страхування № ZPS2NS129J23N від 19.10.2012 р. Але у сплаті страхового відшкодування позивачу було відмовлено. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 24 000 грн., витрати по оплаті судової медичної експертизи у сумі 240 грн., а також моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що підстави для задоволення позову відсутні. При цьому пояснив, що отримане позивачем ушкодження не входить до переліку страхових ризиків, які застраховані, а тому страхова компанія правомірно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування. В задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні не інакше як на підставі доказів сторін. Як було встановлено судом, вимагаючи виплати страхового відшкодування позивач не надав страховій компанії необхідних документальних доказів на підтвердження того, що отримане ним ушкодження входить до переліку травмувань, за якими здійснюється страхове відшкодування. Відповідно до п.12.2 Договору страхування, договір страхування між позивачвем та відповідачем заключено на підставі усної заяви Страхувальника, який був ознайомлений з "Правилами добровільного страхування від нещасних випадків" та умовами страхування. Умови страхування є невід'ємно.ю частиною цього договору. Відповідно до п.1.1.3 Умов страхування, страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у строки та в порядку, предбаченими Правилами страхування та розділом 3 умов страхування. Як було зазначено в листі ПрАТ "СК"ІНГОССТРАХ" від 08.10.2015 року, направленому позивачу, підставою відмови у виплаті страхового відшкодування стало те, що отримане позивачем тілесне ушкодження не входить до переліку травматичних ушкоджень, за якими здійснюється страхове відшкодування. Надані позивачем медичні документи та виписки з історії хвороби не містять інформації про те, що отримані позивачем тілесні ушкодження відповідають тим ушкодженням, які зазначені в таблиці №1 "Ушкодження здоров'я внаслідок нещасного випадку та розмір страхових виплат по страховим випадкам" Додатку №1 до Правил добровільного страхування від нещасних випадків, згідно яким страховик відшкодовує пошкодження, які мають відношення до пошкоджень стегна або м'яких тканин. Під час судового розгляду позивач пояснив, що після лікування в нього утворились рубці. В цьому випадку він має право на отримання страхового відшкодування, відповідно до ст. 58 Таблиці №1, на яку посилався представник страхової компанії. Представник відповідача в суді пояснив, що позивач не надавав страховій компанії ніяких доказів про утворення у нього рубців після лікування. Судом робилася спроба вирішити спір мирним шляхом. Для цього неодноразово відкладався розгляд справи, позивачу було запропоновано повторно звернутися до страхової компанії та надати відповідні медичні документи, які підтверджували б отримання ним рубців після лікування. Клопотань про проведення судово-медичної експертизи позивач не заявляв, оскільки не бажав оплачувати її, посилався на висновок спеціаліста. На останньому судовому засіданні позивач пояснив, що надав страховій компанії медичну довідку, яка підтверджує той факт, що у нього після лікування утворилися рубці. Страхова компанія переглянула своє рішення про відмову в виплаті страхового відшкодування та прийняла рішення про його виплату. Кошти були перераховані на рахунок позивача, але він їх ще не отримував, бо не має в цьому потреби. Вважає, що перерахованих коштів ( приблизно 350 грн.) замало, тому вимагає задоволення свого позову в повному обсязі. На думку суду, позивачем не доведено, що відповідач діяв неправомірно та порушив усмови договору страхування. Доказів того, що відповідач не виконав свої обов'язки за умовами договору страхування позивач не надав. Обгрунтування розміру своїх вимог в частині стягнення страхового відшкодування позивачем також не було надано. Ніякого розрахунку з чого складається сума 24 000 грн. позовна заява та матеріали справи не містять. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення страхового відшкодування. При вирішенні питання про стягнення морального відшкодування суд керується наступним. У наданому позивачем висновку спеціаліста №1 КУ "Запорізьке обласне бюро судово-медичної екпертизи" зазначено, що тривале лікування [PERSON] в міській лікарні обумовлено несвоєчасним зверненнямза медичною допомогою. За даними наданої спеціалісту історії хвороби з міської клінічної лікарні №2 , позивач за медичною допомогою не звертався, не лікувався. Звернувся до поліклініки тільки тоді, коли почалося загноювання рани та піднялася температура. Після цього йому була зроблена операція, загноювання було відкрито, вичищено та оброблено. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. В Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки порушень прав позивача з боку відповідача та неправомірності в діях страхової компанії судом не встановлено, підстави для стягнення морального відшкодування відсутні.

Outcome: dismissed