Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач Дергачівська місцева прокуратура Харківської області звернулася до суду з позовом в інтересах держави в особі: Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, Державної екологічної інспекції у Харківській області до [PERSON] про стягнення шкоди, завданої внаслідок самовільного заняття земельної ділянки. Вимоги обґрунтувано тим, що Дергачівською місцевою прокуратурою Харківської області опрацьовані матеріали Державної екологічної інспекції у Харківській області з питань виявлених порушень вимог чинного природоохоронного законодавства України [PERSON] в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами та встановлено наступне. Так, Державною екологічною інспекцією у Харківській області за зверненням [PERSON] проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у частині охорони та раціонального використання земельних ресурсів громадянином [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], по закінченню якої складено акт перевірки від 03.10.2016-04.10.2016 №568/01- 04/02-09. Перевіркою встановлено, що [PERSON] використовується земельна ділянка державної власності із земель сільськогосподарського призначення (рілля), загальною площею 0,95 га, яка розташована на території Пархомівської сільської ради за межами населеного пункту Краснокутського району Харківської області (частина земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER]). Згідно із вищевказаним актом перевірки відповідач використовує самовільно, без оформлення правовстановлюючих документів, земельну ділянку площею 0,95 га, що розташована на території Пархомівської сільської ради за межами населеного пункту Краснокутського району Харківської області та яка останнім засіяна кукурудзою. За результатами вказаної перевірки складено акт перевірки від 03.10.2016-04.10.2016 №568/01- 04/02-09, який рекомендованим листом направлено на адресу відповідача. Також, Державною екологічною інспекцією у Харківській області на адресу [PERSON] рекомендованим листом направлено претензію №196 щодо добровільного відшкодування шкоди, однак на час пред'явлення позову вказана шкода відповідачем не відшкодована. Крім того, відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 р., інспектором було здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки (за межами населеного пункту), розмір якої складає 3494,61 грн. У добровільному порядку збитки у розмірі 3494,61 грн., розраховані на підставі Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої, постановою Кабінету Міністрів України №963 від 25.07.2007 не були відшкодовані. Також, 05.10.2016 державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Харківської області складено припис за №02-25-164 про усунення порушень земельного законодавства стосовно відповідача, шляхом відшкодування шкоди, заподіяної державі у розмірі 3494,61 грн., що на момент подання позову не виконано, в зв'язку з чим Дергачівська місцева прокуратура Харківської області звернулася до суду з даним позовом. Представник прокуратури в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав факту самовільного зайняття земельної ділянки та пояснив, що дозвіл на її обробіток в усній формі надала йому Пархомівська сільська рада. Представник Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не з'явився, однак надав заяву про слухання справи у відсутність представника та про підтримання позовних вимог. Представник Державної екологічної інспекції у Харківській області в судове засідання не з'явився, однак надав письмові пояснення, в яких прохав про слухання справи у відсутність представника та про підтримання позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що Державною екологічною інспекцією у Харківській області в період з 03.10.2016 року по 04.10.2016 року проведено позапланову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства у частині охорони та раціонального використання земельних ресурсів громадянином [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], по закінченню якої складено акт перевірки №568/01- 04/02-09. Перевіркою встановлено, що [PERSON] використовується земельна ділянка державної власності із земель сільськогосподарського призначення (рілля), загальною площею 0,95 га, яка розташована на території Пархомівської сільської ради за межами населеного пункту Краснокутського району Харківської області (частина земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER]). Згідно із вищевказаним актом перевірки відповідач використовує самовільно, без оформлення правовстановлюючих документів, земельну ділянку площею 0,95 га, що розташована на території Пархомівської сільської ради за межами населеного пункту Краснокутського району Харківської області та яка останнім засіяна кукурудзою. Вказаний акт перевірки від 03.10.2016-04.10.2016 №568/01- 04/02-09, рекомендованим листом направлено на адресу [PERSON] Разом із цим, Держекоінспекцією складено протокол про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №02-26-292 від 04.10.2016 року на [PERSON] у вигляді штрафу в розмірі 170,00 грн., який відповідно до платіжної квитанції №59 від 12.10.2016 року [PERSON] сплачено у добровільному порядку в повному обсязі. Також відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 25.07.2007 р., інспектором Держекоінспекції було здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної [PERSON] внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки (за межами населеного пункту), розмір якої складає 3494,61 грн. Також, Державною екологічною інспекцією у Харківській області на адресу [PERSON] рекомендованим листом направлено претензію №196 щодо добровільного відшкодування шкоди, яка залишилася без задоволення. Відповідно до ст.129 Конституції України ст.ст. 10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено факт самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки державної власності із земель сільськогосподарського призначення (рілля), загальною площею 0,95 га, яка розташована на території Пархомівської сільської ради за межами населеного пункту Краснокутеького району Харківської області (частина земельної ділянки з кадастровим номером [NUMBER]), що підтверджується актом позапланової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства у частині охорони та раціонального використання земельних ресурсів громадянином [PERSON], постановою про накладення адміністративного стягнення №02-26-292 від 04.10.2016 року таплатіжною квитанцією №59 від 12.10.2016 року. Так, згідно із ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Таким законом є Закон України від 01.07.2004 р. № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в ч. 3 ст. 3 якого передбачено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. У відповідності до ч. 1 ст. 4 вказаного Закону обов'язковій державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, в тому числі, право власності, право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право оренди земельної ділянки; інші речові права відповідно до закону. Таким чином, будь-яке відповідне закону право користування земельною ділянкою, виникає з моменту державної реєстрації такого права в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, суд відзначає, що документи, які посвідчують право власності чи право користування [PERSON] на частину земельної ділянки за кадастровим номером: [NUMBER] площею 0,95 га відсутні. Будь - яких належних та допустимих доказів того, що вказану земельну ділянку відповідач використовує не самовільно, ним не надано. Стаття 41 Конституції України передбачає непорушність права приватної власності. Відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. п.8.9. ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч. 3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" № 7 від 16 квітня 2004 року (зі змінами) передбачено, що у випадках самовільного зайняття земельних ділянок шкода відшкодовується відповідно до ст. ст.211,21З Земельного кодексу України ст.ст. 22,623,1166,1172,1192 Цивільного кодексу України особами, які її заподіяли. За змістом п. "б" ч. 1 ст. 211 ЗК України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідальність, у тому числі цивільну відповідальність, відповідно до законодавства. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду встановлено ст. 1166 ЦК України, згідно з якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідальність за завдану шкоду може настати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача, причинний зв'язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди, слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення. При цьому для наявності такого елементу цивільно-правової відповідальності, як протиправна поведінка, достатньо лише факту такої без притягнення винної особи до адміністративної або кримінальної відповідальності. Статтею 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" установлено, що самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно зі ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частинами 2, 3 ст.152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відшкодування заподіяних збитків. Відповідно до положень частини третьої статті 157 ЗК порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Спеціальними підзаконними актами, які регулюють відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є: Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 284 від 19.04.1993 р. та Методика визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963. Розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, Державна екологічна інспекція у Харківській області визначила самостійно відповідно до «Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву (родучого шару грунту) без спеціального дозволу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року №963, за формулою: Шс=Пс х Нп х Кф х Кі. Де: Шс- розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, гривень; Пс - площа самовільно зайнятої земельної ділянки, гектарів; Нп - середньорічний дохід, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням, визначений у додатку 1.,з урахуванням переліків, наведених у додатках 2 і 3; Кф - коефіцієнт функціонального використання земель, визначений у додатку 4; Кі - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, який дорівнює добутку коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель за 2007 рік та наступні роки. Відповідно до п. 7 вказаної Методики, розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держгеокадастром та його територіальними органами. Разом з цим, при прийнятті судом розрахунку шкоди, проведеному Держекоінспекцією, суд приймає до уваги правову позицію, викладену Верховним судом України в постанові від 14.06.2017 у справі № 3-463гс17, в якій роз'яснено, що незважаючи на те, що відповідно до положень частини третьої статті 157 ЗК порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України, норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлюють обов'язку позивача підтвердити свої вимоги виключно розрахунками, зробленими відповідно до Методики. За розрахунками Держекоінспекції, розмір завданої державі матеріальної шкоди склав 3494 грн. 61 коп. Правильність розрахунку відповідачем в судовому засіданні не оспорювалась, тому його може бути покладено в основу судового рішення, враховуючи те, що розмір шкоди Держекоінспекцією визначено з розумним ступенем достовірності. Відтак, суд дійшов висновку щодо необхідності стягнення з відповідача на користь держави матеріальної шкоди, заподіяної самовільним зайняттям [PERSON] земельної ділянки, у заявленому розмірі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За подання даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1600 грн. 00 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями. Таким чином, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати в сумі 1600 грн. 00 коп. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved