Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

Заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 Миколаївської області 06.12.2016 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом. Свої вимоги позивач мотивує тим, що СВ Березанського РВ УМВС України в Миколаївській області 16.03.2015р. до ЄРДР внесено відомості за №12015150150000109 за фактом ДТП у с. Федорівка, Березанського району Миколаївської області, внаслідок якої заподіяно тілесні ушкодження [PERSON]. У ході досудового розслідування встановлено, що відповідачка 15.03.2015р. приблизно о 21.00 год., у темний час доби, керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по сухій асфальтованій дорозі по [ADDRESS] в напрямку м. Миколаєва на 69км+900м. автодороги М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ" зі швидкістю 50 км/год., наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що позначений дорожньою розміткою 1.14.1 "Зебра" та дорожніми знаками 5.24.1-5.35.2 "Пішохідний перехід", у порушення вимог п.12.3 ПДР України, маючи об'єктивну можливість завчасно бачити пішохода [PERSON], який переходив дорогу в двох метрах від вказаного пішохідного переходу, не вжила заходів до зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до повної зупинки, внаслідок чого передньою частиною автомобіля допустила наїзд на пішохода [PERSON]. У результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості та перебував на стаціонарному лікуванні у торакальному відділенні Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру з 19.03.2015р. по 07.04.2015р.. Згідно з довідкою диспансеру вартість стаціонарного лікування потерпілого [PERSON] становить 10206,24 грн.. Крім того, у період з 07.04.2015р. по 14.04.2015р. [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні травматології міської лікарні №3 м. Миколаєва та вартіть його перебування у лікувальному закладі за 7 ліжко-днів складає 2554,03 грн.. Ухвалою Березанського районного суду від 21.07.2015р. кримінальне провадження стосовно відповідачки [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України закрито та відповідачку звільнено від кримінальної відповідальності у зв'язку з дійовим каяттям. Факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень внаслідок вчинення кримінального правопорушення відповідачкою підтверджується також і висновком експерта №639 від 11.06.2015р.. Оскільки відповідачка добровільно витрати на лікування потерпілого не відшкодовувала, посилаючись на ст.ст.1166, 1206 ЦК України, "Порядок обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затверджений постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року, ст.ст.284,128 КПК України, прокурор просить стягнути з [PERSON] на користь Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру вартість стаціонарного лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 10206,24 грн. та на користь міської лікарні № 3 міста Миколаєва вартість стаціонарного лікування потерпілого від злочину [PERSON] в сумі 2554,03 грн.. Сторони в судове засідання не з'явились, прокурор надав заяву про підтримання позовної заяви та згоду на винесення заочного рішення по справі; представники позивачів - Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру та міської лікарні №3 м. Миколаєва надали суду заяву та клопотання про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направила до суду заяву про неможливість явки у зв'язку з від'їздом, позовні вимоги визнала частково. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступного. Судом встановлено, що ухвалою Березанського районного суду Миколаївської області від 21.07.2015р. (а.с.7-8) [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченного ч.1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 45 КК України у зв'язку з дійовим каяттям. Кримінальне провадження №12015150150000109, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 березня 2015 року, закрито у зв'язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Як вбачається з ухвали, 15.03.2015 року приблизно о 21:00 год., у темний час доби, [PERSON], керуючи технічно справним автомобілем "BMW", реєстраційний номер [NUMBER], власником якого є [PERSON], рухаючись по сухій асфальтованій проїжджій частині вулиці Одеській у с.Федорівка Березанського району Миколаївської області в напрямку м.Миколаєва, на 69км+900 м. автодороги М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ" зі швидкістю 50 км/год. наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що позначений дорожньою розміткою 1.14.1 "Зебра"\ та дорожніми знаками 5.35.1-5.35.2 "Пішохідний перехід", у порушення вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, маючи об'єктивну можливість завчасно бачити пішохода [PERSON], який переходив дорогу в двох метрах від вказаного пішоходного переходу, не вжила заходів до зменшення швидкості транспортного засобу аж до повної його зупинки, хоча об'єктивно могла і зобов'язана була це зробити, внаслідок чого передньою частиною автомобіля допустила наїзд на пішохода [PERSON]. У результаті дорожньо транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у вигляді численних саден обличчя, тіла та кінцівок, забою головного мозку легкого ступеню, закритого перелому правого плеча в середній третині, закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці, що відносяться до категорії середніх тілесних ушкоджень. Згідно висновку експерта Миколаївського обласного бюро СМЕ №639 від 12.05.2015 року у потерпілого [PERSON] мають місце чисельні садна в області обличчя, тулубу та кінцівок, забій головного мозку легкого ступеню, закритий перелом правого плеча в середній третині, закритого перелому правої променевої кістки в типовому місці, які могли утворитися від дії тупих твердих предметів та могли виникнути при ДТП, не виключено незадовго до надходження до лікарні та відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров'я (а.с.9-11). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат" № 11 від 07.07.1995 року (далі Постанова), питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року Зокрема, як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Довідкою Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру підтверджено, що хворий [PERSON] знаходився на лікуванні в торакальному відділенні диспансеру з 19.03.2015р. по 07.04.2015р. , хворим проведено в диспансері 20 ліжко-днів, сума витрат за які складає 4430,15 грн., вартість ліків, витрачених з фонду лікарні на лікування [PERSON] складає 5776,09 грн., загальна сума витрат становить 10206,24 грн. (а.с.12-15). З довідки міської лікарні №3 м. Миколаєва вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в відділенні травматології з 07.04.2015р. по 14.04.2015р. і затрати на лікування хворого складають 2554,03 грн. (а.с.16). Згідно з вищезазначеною Постановою, в разі коли при постановлені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом закладу охорони здоров'я, органу Мінфіну або прокуратури. Відповідно до ч.1 ст.1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету (ч.3 ст.1206 ЦК України). Тобто, виходячи з положень даної статті особа, яка вчинила злочин, крім загального обов'язку відшкодувати шкоду потерпілому від цього злочину, зобов'язана відшкодувати закладу охорони здоров'я витрати на лікування потерпілого. За такого, заявлені позовні вимоги до відповідачки [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Заяву відповідачки щодо невірного обрахування суми витрат на лікування, зазначеної позивачем Миколаївським обласним протитуберкульозним диспансером та стягнення з неї в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілого 5776,09 грн. суд не бере до уваги, оскільки витрати підтверджуються Додатком №1 (список медикаментів, витрачених з фонду Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру на лікування хворого [PERSON]). Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь прокуратури. На підставі викладеного,

Outcome: approved