Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

В липні 2018 року Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі за текстом АТ «УкрСиббанк» або позивач) звернулося із позовом уточненим в процесі розгляду справи, в якому зазначає, що 19.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11271868000, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 103000 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 12,9 річних за користування грошовими коштами та кінцевим строком повернення кредиту 18.12.2037 року. В забезпечення виконання зобов*язань позичальника [PERSON] за кредитним договором № 11271868000 від 19.12.2007 року укладено договір іпотеки № 11271868000-З-1 від 19.12.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2647. Відповідно до умов договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку АТ «УкрСиббанк» квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 68,81 кв.м., яка належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. 16.05.2011 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 142015,24 доларів США, у тому числі 100138,80 дол.США заборгованості за кредитом,36372,69 дол.США заборгованості по сплаті відсотків,1015,18 дол.США -пені за несвоєчасне повернення кредиту , 4533,57 дол.США -пені за несвоєчасну сплату процентів та судові витрати. Вказане рішення набрало законної сили 27.05.2011 року. Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитного договору зобов`язання позичальником [PERSON] щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами не виконані, що констатується у рішеннях суду, просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 68,81 кв.м., яка належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , застосувавши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межаї процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку». Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2018 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. В провадження судді Галущенко Ю.А. справа надійшла у відповідності з п.п. 15.2 Перехідних положень ЦПК України,на підставі Розпорядження від 08.04.2019 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку з тимчасовим переведенням судді Марко Я.Р. , шляхом відрядження на роботу на посаді судді Святошинського районного суду м. Київа для здійснення провосуддя строком на один рік з 08.04.2019 р. по 28.03.2020 р., на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2019 №751/0/15-19. Ухвалою суду від 09.04.2021 р. суддею Галущенко Ю.А. прийнято справу до свого провадження. Ухвалою від 16.06.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання представник позивача не з*явився, подав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] про розгляд справи повідомлялися шляхом направлення судових повісток, в судове засідання не з*явились, хоча і отримували під час розгляду справи судові повістки, направляли представника. Про зміну свого місця проживання(перебування)під час судового провадження,причини неявки у судове засідання відповідачі суд не повідомляли. Клопотань від учасників справи не надходило. Враховуючи,що відповідачі належним чином повідомлені про дату,час і місце судового засідання,не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин,не подали відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України, суд розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. ч. 1 та 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Судом встановлено, що 19.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11271868000, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит в розмірі 103000 доларів США, зі сплатою відсотків в розмірі 12,9 річних за користування грошовими коштами та кінцевим строком повернення кредиту 18.12.2037 року (а.с. 17-22). Відповідно до додатку до Договору про надання споживчого кредиту № 11271868000 сторонами погоджено графік погашення кредиту. Як вбачається з п. 2.1 вказаного договору з метою забезпечення виконання зобов*язань позичальника за цим договором забезпечується наступним чином: Застава нерухомості а саме: Трикімнатна квартира загальною площею 85.1 кв.м. , що знаходиться за адресою [ADDRESS] та є власністю [PERSON] ; Трикімнатна квартира, загальною площею 68,81 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] та є власністю [PERSON] , [PERSON] . Порука [PERSON] . В забезпечення виконання зобов*язань позичальника [PERSON] за кредитним договором № 11271868000 від 19.12.2007 року укладено договір іпотеки № 11271868000-З-1 від 19.12.2007 року посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Кухтіною В.В., зареєстрований в реєстрі за № 2647. Відповідно до умов договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] передали в іпотеку АТ «УкрСиббанк» квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 68,81 кв.м., яка належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Згідно умов п. 1.1. Договору іпотеки [PERSON] та [PERSON] передали АКІБ «Укрсиббанк» в іпотеку наступне майно: - квартиру за адресою [ADDRESS] , загальною площею 68,81 кв.м., яка належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] , порушуючи виконання умов Договору кредиту в односторонньому порядку, всупереч ст. 526, 530, 629 ЦКУ, припинив повертати основну суму кредиту, сплачувати відсотки за користування кредитом та неустойку. 16.05.2011 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість у розмірі 142015,24 доларів США, у тому числі 100138,80 дол.США заборгованості за кредитом,36372,69 дол.США заборгованості по сплаті відсотків,1015,18 дол.США -пені за несвоєчасне повернення кредиту , 4533,57 дол.США -пені за несвоєчасну сплату процентів та судові витрати. Вказане рішення набрало законної сили 27.05.2011 року (а.с.39-43). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це різновид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Положеннями ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Розділом 4 Договору встановлено, що у разі порушення Іпотекодавцем будь-якого зобов*язання за цим договором або будь-якого зобов*язання, що забезпечено іпотекою за цим Договором. Визначено підстави та спосіб звернення стягнення, право визначення якого належить Іпотекодержателю. П. 6.1 Договору визначено, що він діє з моменту його нотаріального посвідчення до повного виконання зобов`язань за договором(и), що обумовлюють основне зобов`язання. Встановивши, що основним позичальником умови кредитного договору не виконані, суд дійшов до висновку, що позивач обґрунтовано звернувся до суду за захистом свого порушеного права, в спосіб визначений законом. Згідно із п 1.1 Іпотечного договору вартість предмета іпотеки за згодою сторін становила 354823,00 грн. Відповідно до ст.1054ЦКУкраїни за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055ЦКУкраїни кредитний договір укладається у письмовій формі. Сторони зобов`язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов`язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст. 526, 530 ЦК України. Банк свої зобов`язання за Кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачу [PERSON] кредит, в розмірі та строки передбачені Кредитним договором. Відповідач порушив умови укладеного кредитного договору, оскільки, відповідно до ст.610 ЦКУкраїни порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦКУкраїни боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст.611 ЦКУкраїни у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 11 Закону України "Про іпотеку", майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Згідно частини 1статті 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч. 1ст. 33 Закону України "Про іпотеку"у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини 3статті 33 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно статті 33 Закону України "Про іпотеку", є невиконання або неналежне виконання боржником основного зобов`язання, внаслідок чого, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, дійшов висновку, щодо задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Банком. Як суд встановив з матеріалів справи [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Ухвалою суду витребувано інформацію щодо наявності спадкової справи після померлої [PERSON] , відповідно до якої повідомлено, що спадкова справа після останьої заведена не була. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таки, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно, але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов*язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що на момент відкриття спадщини зі спадкодавцем [PERSON] , був зареєстрований [PERSON] та до нього перейшли всі права та обов*язки спадкодавця. Доказів, що відповідач [PERSON] прийняв спадщину після померлої [PERSON] матеріали справи не містять. Відповідно до Закон України № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", яким запроваджено мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4Закону України"Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його неможна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент;міра,до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення,може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Задовольняючи позов в повному обсязі суд стягує з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати

Outcome: approved