Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якого діє адвокат Поршик М.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що відповідно до архівного витягу № В-61/02-13 від 10.02.2017 року, [PERSON] 16.10.1989 року була надана квартира [ADDRESS]. Згідно з особовим рахунком № [NUMBER] квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є позивач, оскільки його батько [PERSON] [INFO] року помер. У квартирі зареєстровані позивач та його колишня дружина [PERSON] Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.03.2017 року шлюб між ними було розірвано. В зазначеному рішенні встановлено факт не проживання відповідача [PERSON] з ним, [PERSON], однією сім'єю, відсутність спільного господарства та загального бюджету ще з жовтня 2015 року. Відповідач 08.02.2017 року зібрала свої речі та виїхала із квартири, однак із реєстраційного обліку не знялась та не сплачує комунальні послуги, які на неї нараховуються. Реєстрація відповідача створює перешкоди для отримання пільг та субсидій. Представник позивача [PERSON] - адвокат Поршик М.В. в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з клопотанням про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином відповідно до вимог ст.ст.74-76 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з чим суд, з урахуванням згоди представника позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є відповідальним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] що підтверджується копією особового рахунку № [NUMBER] (а.с.7). Як вбачається з матеріалів справи, у квартирі [ADDRESS], зареєстровані позивач - [PERSON], та його дружина - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад сім'ї № 001032270 від 09.08.2017 року, що видана ТОВ "Абонент XIX" (а.с.8). Проте, відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації, що підтверджується актом про не проживання від 11.08.2017 року, що затверджений головою ОСББ ТОВ «Моноліт-2016» і згідно якого відповідач в спірній квартирі не проживає з 08 лютого 2017 року по теперішній час (а.с.9). Відповідно до рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 16.03.2017 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідно до ст.71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст.72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Визнання відповідача таким, що втратив право користування житловою площею (квартирою), є достатньою підставою для зняття його з реєстрації місця проживання в такому жилому приміщенні в порядку ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Таким чином, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON], дійсно відсутня в квартирі [ADDRESS] понад шість місяців без поважних причин. Відсутність у відповідача інтересу до спірної квартири, як до приміщення, що потрібне їй для проживання, відсутність фактів створення відповідачу з боку позивача перешкод у проживанні в цій квартирі, достовірно встановлені судом у судовому засіданні. Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно ст. 11, 88 ЦПК України, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved