Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач [PERSON] в червні 2016 р. звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із зазначеним позовом до відповідача, в якому просив: стягнути з Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» банківський вклад та проценти за ним в сумі 96584,12 дол. США, що еквівалентно 2423295,57 грн. та 30918,08 Євро, що еквівалентно 866942,96 грн.; 3% річних в сумі 6453,94 дол. США, що еквівалентно 161929,35 грн. та 2066,01 Євро, що еквівалентно 57930,92 грн.; пеню в сумі 9658,4 дол. США, що еквівалентно 242329,26 грн. та 3091,8 Євро, що еквівалентно 86694,07 грн., що в загальній сумі становить 3839122,14 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, як зазначає позивач, у 2011-2013 р.р. між ним та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено наступні договори банківських вкладів та внесено кошти: 1. на суму 96584,12 дол. США, відповідно до договору банківського вкладу №SAMDN25000716342527 (4) від 10 травня 2011 р.; 2. на суму 30918,08 Євро, відповідно до договору банківського вкладу №SAMDN2500073305073 від 22 лютого 2013 р. 13.03.2014 р. позивач звернувся до Банку з проханням про розірвання вищезазначених договорів та повернення йому банківських вкладів. За його заявою договори було розірвано, однак кошти повернуто не було. Як вказує позивач, він неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення вкладу, але отримати свій вклад йому так і не вдалося. У відділенні відповідача йому пояснили, що рахунок заблоковано. Після цього, він письмово звертався до відповідача з наступними вимогами про повернення вкладу, а саме: заява про повернення вкладів за договорами про надання банківських послуг від 02.04.2014 р.; вимога від 09.09.2014 р. про повернення вкладу за договором про надання банківських послуг №SAMDN2500073305073 від 22 лютого 2013 р.; вимога від 09.09.2014 р. про повернення вкладу за договором про надання банківських послуг №SAMDN25000716342527 від 10 травня 2011 р. У всіх вищевказаних вимогах, він просив ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повернути вклади (депозити) та сплатити нараховані проценти відповідно до вищезазначених договорів у безготівковій формі, перерахувавши їх на рахунок № [NUMBER] у ПАО «Альфа-Банк» (м. Київ, МФО 300346, код ЄДРПОУ 23494714, адреса банку: 01001, вул. Десятинна, 4/6). На вищезазначені вимоги позивачу були надіслані відповіді № 20.1.0.0.0/7-20140407/441 від 16.04.2014 р., № 20.1.0.0.0/7-20140918/1951 від 19.09.2014 р., № 20.1.0.0.0/7-20140918/1962 від 19.09.2014 р., № 20.1.0.0.0/7-20140918/1956 від 19.09.2014 р., № 20.1.0.0.0./7-20140918/1940 від 19.09.2014 р. та № 20.1.0.0.0/7-20140918/1915 від 19.09.2014 р., у яких Банк відмовляє у поверненні вкладу без посилань на причини такого неповернення та просить зачекати певний період часу. Позивач посилається на те, що на даний час його вклад та проценти в загальній сумі 96584,12 дол. США (за договором №SAMDN25000716342527 (4) від 10 травня 2011 р.) та 30918,08 Євро (за договором №SAMDN2500073305073 від 22 лютого 2013 р.) не повернуті, що стало підставою для звернення до суду з позовом за захистом своїх прав. Як вказує позивач, загальний розмір внесених коштів підтверджується довідкою № 6558528 від 22 червня 2014 р. та виписками з банківських рахунків №№ [NUMBER] , [NUMBER] . У зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання, позивач вважає за необхідне вимагати стягнення з Банку 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, починаючи з 13.03.2014 р. (день розірвання депозитних договорів) по 02.06.2016 р. (812 днів). 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, позивач розрахував наступним чином: 96584,12 дол. США х 3% / 365 х 812 днів = 6453,94 дол. США; 30918,08 Євро х 3% /365 х 812 днів = 2066,01 Євро. Крім того, позивач вважає за необхідне, окрім повернення вкладу та процентів за ним, стягнути з Банку 0,1% пені від суми депозиту за кожен день прострочення виплати вкладу, починаючи з 13.03.2014 р. (день розірвання депозитних договорів) по 02.06.2016 р. (812 днів). Оскільки максимальний розмір пені не може перевищувати 10% суми, вона становить: 96584,12 дол. США х 10% = 9658,4 дол. США; 30918,08 Євро х 10% = 3091,8 Євро. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 30.06.2016 р., відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до Приватного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів, та призначено справу до судового розгляду. 03.08.2018 р. до суду від представника відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшли письмові пояснення по справі, відповідно до яких представник просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість, безпідставність та недоведеність позовних вимог. Також представником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано заяву про застосування строку позовної давності. Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані письмові докази. Представник відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав, викладених у письмових поясненнях, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Вказав суду на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог. Так, позивачем не надані оригінали документів, що підтверджують наявність між сторонами укладених договорів банківського вкладу, внесення позивачем коштів на рахунок. Також відповідач вважає, що позивач не надав доказів на підтвердження існування невиконаних грошових зобов`язань з боку банку та знаходження грошових коштів на рахунку на момент розгляду справи судом. Заслухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, врахувавши доводи сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 22.02.2013 р. між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» був укладений договір №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) (Вклад «Мультивалютний на 12 міс.»). Відсоткова ставка за даним договором становила 8 % річних. На виконання договору, позивач вніс у касу банку 28564,10 Євро, на строк з 22.02.2013 р. по 22.02.2014 р. (12 міс.). Депозитний вклад було внесено на рахунок № [NUMBER] . Укладення договору підтверджується його копією, наданою позивачем до суду. На виконання умов наведеного договору банківського вкладу позивач вніс на депозитний рахунок відповідача грошові кошти в Євро в сумі, зазначеній у такому договорі, а відповідач зобов`язався виплатити позивачеві суму вкладу та проценти за ним на умовах та у порядку, встановленому договором. Згідно з пунктом 2 договору, нарахування процентів на суму вкладу починається з першого робочого дня після надходження грошей в банк та здійснюється за кожен календарний день. За день, коли вклад повертається вкладникові, проценти не нараховуються. Пунктом 3 договору передбачено, що після закінчення кожного строку вкладу, який минув з моменту укладення договору, в перший робочий день, наступний за датою оформлення договору, після 15:00 можна отримати нараховані проценти за вкладом. Пунктом 6 договору встановлено, що якщо після закінчення строку вкладу вкладник не заявив банку про бажання забрати свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк, зазначений у розділі «Дані по вкладу» цього договору. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки вкладника в банк. Новий строк вкладу починається із дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. Пунктом 7 договорів передбачено, що у вкладника і у банка є право достроково розірвати даний договір, повідомивши про це один одного за два банківські дні до дати розірвання договору. Відповідно до п. 25 договору, в разі порушення вкладником або Банком умов договору порушник несе відповідальність, передбачену діючим законодавством України. Згідно п. 27 договору, повернення вкладу гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі, визначеному діючим законодавством України на дату недоступності вкладу. Судом встановлено, що позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення йому депозитного вкладу та нарахованих відсотків, однак йому в цьому було відмовлено в зв`язку з тим, що рахунки позивачем було відкрито в АР Крим, а Банком було призупинено обслуговування клієнтів та подальшу діяльність українських банківських установ та їх відокремлених підрозділів ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на зазначеній території, відповідно до Постанови НБУ «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 06.05.2014 р. № 260. Зазначене підтверджується копіями заяви про повернення вкладів за договорами про надання банківських послуг від 02.04.2014 р.; вимоги від 09.09.2014 р. про повернення вкладу за договором про надання банківських послуг №SAMDN2500073305073 від 22 лютого 2013 р.; вимоги від 09.09.2014 р. про повернення вкладу за договором про надання банківських послуг №SAMDN25000716342527 від 10 травня 2011 р. Так, у всіх вищевказаних вимогах, позивач просив ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повернути вклади (депозити) та сплатити нараховані проценти відповідно до вищезазначених договорів у безготівковій формі, перерахувавши їх на рахунок № [NUMBER] у ПАО «Альфа-Банк» (м. Київ, МФО 300346, код ЄДРПОУ 23494714, адреса банку: 01001, вул. Десятинна, 4/6). На вищезазначені вимоги позивачу були надіслані відповіді № 20.1.0.0.0/7-20140407/441 від 16.04.2014 р., № 20.1.0.0.0/7-20140918/1951 від 19.09.2014 р., № 20.1.0.0.0/7-20140918/1962 від 19.09.2014 р., № 20.1.0.0.0/7-20140918/1956 від 19.09.2014 р., № 20.1.0.0.0./7-20140918/1940 від 19.09.2014 р. та № 20.1.0.0.0/7-20140918/1915 від 19.09.2014 р., у яких Банк відмовляє у поверненні вкладу. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства, що передбачає ч.ч. 2,3 ст. 11 ЦК України. Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з пункту 1 статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Положення статті 1059 ЦК України, врегульовують питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Відповідно до частини першої статті 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Діяльність відокремленого підрозділу відповідача на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя було припинено постановою Правління Національного банку України «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя» від 6 травня 2014 року № 260. Згідно з пунктом 5 цієї постанови банкам, серед яких зазначено й ПАТ КБ «ПриватБанк», визначено припинити діяльність відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до пункту 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення №516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. Пунктом 2.9 Положення №516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів. Відповідно до пункту 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30 грудня 1998 року №566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів. Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Пунктом 3.3 глави 3 Положення №516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. У разі невиконання (неналежного виконання) банком вимоги фізичної особи про повернення вкладу (депозиту) або його частини (документ на переказ/заява про повернення коштів тощо) (далі - вимога) банк зобов`язаний: прийняти вимогу шляхом проставлення на ній: дати отримання, підпису уповноваженої особи, відбитка штампа банку та видачі фізичній особі письмового повідомлення про невиконання (неналежне виконання) цієї вимоги із зазначенням причини, дати взяття вимоги на облік, дати видачі повідомлення, прізвища, ім`я та по батькові уповноважених осіб і відбитка печатки банку; взяти вимогу на облік за відповідним позабалансовим рахунком. Банк зобов`язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492),банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського вкладу укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов`язаний надати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибутковою касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі у вигляді паперового або електрнного документа відповідно до законодавства, умов договору та згідно з внутрішньобанківськими правилами, правилами платіжної системи. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Підпунктами 1.1, 1.3, 1.17 глави 1 «Загальних вимог до оформлення касових документів» розділу IV «Касові операції банків (філій, відділень) з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, передбачено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема - квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію. За операціями з видачі готівки або приймання її для зарахування на відповідний рахунок із застосуванням платіжних пристроїв формується та роздруковується відповідний касовий документ (квитанція/чек банкомата, сліп) на паперовому носії, який видається клієнту. За операціями з видачі готівки із застосуванням банкомата формується і роздруковується чек банкомата на вимогу клієнта. На підтвердження укладання договору №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) (Вклад «Мультивалютний на 12 міс.») від 22.02.2013 р., [PERSON] надав копію платіжного доручення № 2464133790 від 22.02.2013 р., згідно якого позивачем було внесено на депозитний рахунок 28564,10 Євро. Вказане платіжне жоручення містить усі необхідні реквізити, а саме відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку; електронний цифровий підпис. Таким чином, судом встановлено, що позивач неодноразово направляв на адресу банку заяву про видачу належних йому коштів, однак до цього часу кошти позивачу не повернуті. Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що у зв`язку з окупацією території Автономної Республіки Крим він не може перевірити інформацію щодо спірних банківських договорів не є переконливими, оскільки договір банківського вкладу був укладений безпосередньо з ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичною особою, а не його філією АР Крим. Відтак у відповідача повинна бути наявна вся необхідна інформація за вказаними договорами. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Таким чином, оскільки стороною укладеного з позивачем договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов`язання за договорам має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов`язків по укладених і дійсних договорів. Відповідно до ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила і діють на підставі затвердженого нею положення. Згідно ст. 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном. Кримське відділення лише прийняло грошові кошти, проте діяло не у власних інтересах, а в інтересах ПАТ «КБ «Приватбанк», яке і має нести відповідальність за своєчасне виконання зобов`язань перед позивачем. Таким чином, припинення діяльності відділення банку на окупованій території АР Крим, не є підставою для відмови у поверненні відповідачем банківського вкладу за вимогою позивача. Безпідставними є також заперечення відповідача з посиланням на те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог. Укладення договору №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2013 р. про розміщення грошових коштів на депозитному рахунку за програмою «Вклад «Мультивалютний на 12 міс., та внесення коштів в сумі 28564,10 Євро на рахунок банку за цим договором підтверджується платіжним дорученням № 2464133790 від 22.02.2013 р. про внесення коштів на рахунок. Представником позивача на підтвердження позовних вимог в судовому засіданні було надано суду для огляду оригінал укладеного між сторонами договору №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2013 р. про розміщення грошових коштів на депозитному рахунку за програмою «Вклад «Мультивалютний на 12 міс., та оригінал платіжного доручення № 2464133790 від 22.02.2013 р. про внесення коштів в сумі 28564,10 Євро на рахунок банку. У рішенні у справі «Zolotas проти Греції (№ 2)» Європейський суд з прав людини вказав наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунка може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави». Доказів виплати банком депозитних коштів та нарахованих процентів вкладнику суду не надано. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми вкладу в розмірі 28564,10 Євро за договором №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2013 р., оскільки між сторонами був укладений вказаний договір, факт внесення грошових коштів підтверджується платіжним дорученням, позивач звертався до відповідача з вимогами розірвати договір і повернути вклад, проте ці вимоги виконані не були. Щодо суми процентів, які підлягають до стягнення слід виходити з наступного. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За умовою ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ч. 1 ст. 598 ЦК України вказано, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до частини п`ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Закінчення строку дії договору банківського вкладу в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні. При цьому, згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором. Згідно договору №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2013 р. Умови розміщення: вклад «Мультивалютний на 12 мес.», сума вкладу 28564,10 Євро, рахунок для зарахування вкладу № [NUMBER] , відсоткова ставка - 8% річних. Таким чином, сума відсотків за договором №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2013 р. становить 2285,12 Євро. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення суми вкладу в розмірі 28564,10 Євро та відсотків за договором №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2013 р. в розмірі 2285,12 Євро, що еквівалентно 865012,13 грн. (згідно курсу НБУ станом на день звернення позивача до суду, а саме на 02.06.2016 р.) Щодо вимог про стягнення 3% згідно ст. 625 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді нарахування трьох процентів річних не є санкціями (неустойкою, штрафом, пенею), а є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Три проценти, передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, нараховуються незалежно від вини боржника. Проценти, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, за своєю правовою природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування чужими грошовими коштами. Тому під час вирішення спорів про стягнення процентів річних суд повинен визначити, чи позивач вимагає сплати процентів за користування грошовими коштами, що були надані як позика, кредит, банківський вклад, чи зміст вимоги полягає в застосуванні відповідальності за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК). Оскільки акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» не було виконано грошове зобов`язання по виплаті суми вкладу після звернення з відповідною заявою, останній, в силу положень ст. 625 ЦК України, має право на стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за Договором №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2013 р., яка судом розрахована наступним чином: 3% річних за ст. 625 ЦК України за період з 13.03.2014 р. по 02.06.2016 р. складає - 30849,22 Євро х 3% х 812 днів / 365 днів = 2058,87 Євро, що еквівалентно 57730,71 грн. (згідно курсу НБУ станом на 02.06.2016 р.) Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. За змістом ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Таким чином, пеня є особливим видом відповідальності (санкцією) за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Закону України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Статтею 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3). Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 закону України "Про захист прав споживачів", а саме: сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення. Такий же правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16. При цьому тлумачення статей 549, 625 ЦК України та частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" свідчить, що пеня та 3 % річних є різними правовими категоріями. Пеня та 3 % річних є подібними за способом обчислення та виражаються в певному відсотковому співвідношенні, проте 3 % річних не є видом забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно не виключається одночасне стягнення пені, передбаченої у частині п`ятій статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", та 3 % річних, встановлених у частині другій статті 625 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 607/10080/16-ц. Разом з тим, реалізація права позивача щодо стягнення пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" не є безмежною та обмежується позовною давністю. Європейський суд з прав людини, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" в разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Враховуючи те, що порядок розрахунку пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" аналогічний порядку розрахунку пені у формі неустойки згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України, то суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування позовної давності до спірних правовідносин на підставі заяви відповідача. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 260 ЦК України). Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно вимог ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені); Відповідач просить застосувати строк позовної давності, про що надав суду відповідну заяву. Судом встановлено той факт, що обов`язок відповідача з повернення суми вкладу та нарахованих відсотків по Договору №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2013 р., виник з 13.03.2014 р. Однак, як вбачається із матеріалів справи, позивач звернувся до суду з відповідною вимогою 02.06.2016 р. З урахуванням положень ст.ст. 256, 258 ЦК України, суд звертає увагу на те, що стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненнями позивача до суду. Будь-яких причин спливу строку позовної давності позивачем не наведено. Висновки суду стосовно необхідності обчислення спеціальної позовної давності щодо стягнення пені з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, відповідають правовому висновку Верховного Суду, що викладений в Постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18). На підставі вищевикладеного, враховуючи той факт, що позовна давність до основної вимоги не спливла, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача пені в межах строку позовної давності. Відповідно до п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. У разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов`язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем. Судом встановлено порушення прав позивача щодо розпорядження грошовими коштами, а саме неповернення депозитного вкладу та нарахованих відсотків за договором №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2013 р., тому до відповідача мають бути застосовані санкції, передбачені п. 32.2. ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» шляхом стягнення пені в розмірі розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше 10 відсотків суми переказу за останні 12 місяців, що складає 365 днів. Пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням лише в національній валюті України - гривня. Розмір пені судом розраховано наступним чином: Сума вкладу за №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2013 р. становить 28564,10 Євро, що еквівалентно 800937,36 грн. 800937,36 х 10% = 80093,74 грн. Таким чином, сума пені, що підлягає стягненню, становить 80093,74 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача коштів за Договором банківського вкладу №SAMDN25000716342527 (4) від 10 травня 2011 р., то в цій частині позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України, а саме доказів на підтвердження наявності правовідносин між позивачем та відповідачем, про укладення зазначеного договору та доказів про внесення на відповідний депозитний рахунок відповідача грошових коштів в сумі 96584,12 дол. США, а тому не підтверджено факт внесення на рахунок відповідача суми вкладу у зазначеному розмірі. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суму коштів за Договором №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2013 р. в розмірі 28564,10 Євро та відсотків за договором №SAMDN2500073305073 банківського вкладу (депозиту) від 22.02.2013 р. в розмірі 2285,12 Євро, що еквівалентно 865012,13 грн., 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України в розмірі 57730,71 грн. та пеню в розмірі 80093,74 грн. Судовий збір в сумі 6890,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви звільнений від його сплати на підставі закону.

Outcome: partial