Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

Зміст позовних вимог, пояснення сторін. 07 грудня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 26.11.2012 року відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого має заборгованість за кредитом станом на 18.10.2020 року в сумі 48648,47 гривень, яка складається з наступного : -38242,15 грн. - заборгованість за тілом кредиту з яких: -0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 38242,15 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; -0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; -10406,32 грн.- заборгованість за простроченими відсотками; -0,00 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; -0,00 грн. - нарахована пеня; -0,00 грн. - нарахована комісія. Позивач просить стягнути з відповідача на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 48648,47 грн. та покласти на відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи у суді. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. До суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач 13 січня 2021 року через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування зазначає, що дійсно 26.11.2012 року нею було підписано анкету - заяву, зміст якої зводився лише до того, що вона висловила бажання на отримання кредиту, що не може вважатися обопільно досягнутої між сторонами згодою на укладення кредитного договору. Після цього відповідачка отримала картку з кредитним лімітом. Деякий час вона користувалась зазначеною карткою та завжди вносила на неї витрачені кошти. 10 лютого 2019 року невідома особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в розмірі 28700,00 грн, відповідачка одразу ж повідомила про це позивача та звернулась до відділу поліції. Вважає, що не вона повинна сплачувати борг, а особа яка заволоділа грошовими коштами. Також відповідачка вказує на те, що позивач не надав суду доказів щодо невиконання нею взятих на себе зобов`язань. Суд не бере до уваги відповідь на відзив позивача, оскільки вона була подана до суду з порушенням строку встановленого судом на її подачу (позивачем відзив на позов було отримано 14 січня 2021 року, а відповідь на відзив він подав 24 січня 2021 року). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Суд, перевірив матеріали справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до кредитного договору від 26.11.2012 року укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк») та [PERSON] банк надав позичальникові кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту «Універсальна». Розмір щомісячного обов`язкового платежу становить 7% від заборгованості (але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості), з 01.04.2014 року 5% від заборгованості (але не менше 100 грн. та не більше залишку заборгованості). В довідці про умови кредитування встановлено пеню за несвоєчасне погашення заборгованості. Пеня дорівнює 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 50 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн. Також пеня дорівнює 0,24% від суми загальної заборгованості (нараховується за кожний день прострочення кредиту) + 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом або процентами на суму від 100 грн., другий місяць поспіль і більше. Вказана довідка відповідачем не підписана. Згідно із розрахунком заборгованості відповідач станом на 18.10.2020 року має заборгованість в сумі 48648,47 гривень, яка складається з наступного : -38242,15 грн. - заборгованість за тілом кредиту з яких: -0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 38242,15 грн.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; -0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; -10406,32 грн.- заборгованість за простроченими відсотками; -0,00 грн.- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; -0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія( а.с.6-9). Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи. Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статей 525,526ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до положень статей 610, 611, 625ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Умови надання споживчого кредиту фізичним особам з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені у заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Вказаний висновок щодо застосування норм викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Дані обставини щодо отримання та використання кредитних коштів відповідачем у відповідності до ст.81 ЦПК України не спростовано, відповідачка у відзиві на позов підтвердила те, що дійсно 26.11.2012 року нею було підписано анкету - заяву, деякий час вона користувалась зазначеною карткою. Посилання відповідача на те, що 10 лютого 2019 року невідомо особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами в розмірі 28700,00 грн, суд сприймає критично, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Позивачем надано виписку за договором б/н від 19.10.2020р. (а.с. 51-63), зі змісту якої вбачається, що після заволодіння банківською карткою, як стверджує відповідач, невідомі особи здійснювали різноманітні перекази грошових коштів, оплачували послуги, товари, наприклад, поповнювали готівкою в терміналі (27.02.2019р.). При цьому відповідачем жодним чином не обгрунтовано причини неблокування картки у разі заволодіння нею невідомими особами та їх подальше користування цією карткою. Так само і користування карткою та зняття коштів з банкомату передбачає фотографування особи, яка знімає кошти, що дозволяє в подальшому проводити слідчі дії для встановлення винної особи. Відповідач, окрім витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, ніяких інших доказів не надала. Враховуючи, що фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань відповідачем отримано, що свідчить про погодження відповідачем дій Банку щодо умов кредитування в цій частині, суд не вбачає підстав для відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 38242,15 грн. Що стосується позовних вимог в частині стягнення прострочених відсотків, то підстав для стягнення заборгованості в цій частині не вбачається, оскільки даних, що відповідачка була ознайомлена з Умовами та обставинами нарахування процентів за користування кредитними коштами - не надано. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", « Універсальна голд» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг Умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15). Також суд вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", « Універсальна голд» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг,що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14.03.2016 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, враховуючи, що Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у суду не має підстав вважати, що Умови та правила надання банківських послуг є договором приєднання у розумінні ст.634 ЦПК України. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказана правова позиція потверджена постановою Великої палати Верховного Суду №342/180/17 від 03 липня 2019 року. За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з [PERSON] заборгованості за простроченими відсотками в сумі 10406,32 грн. На підставі ст.141 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідачів понесені і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial