Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та третьої особи - органу опіки та піклування Заліщицької районної державної адміністрації про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка просить збільшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням Заліщицького районного суду з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], з 1/4 частини місячного доходу відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на 1/4 частину заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивачка покликається на те, що набрали чинності зміни до законодавства, що регулюють мінімальний розмір аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім цього, позивачка посилається на те, що 19.12.2014 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], який розірвано 16.08.2017 року рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області. З часу народження дочки, понад 2 роки, відповідач участі у вихованні та утриманні неповнолітньої дочки не приймає, ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню та матеріальному забезпеченні, розвитком та здоров'ям дитини не цікавиться, по даний час дочка проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні, відповідач повністю самоусунувся від виховання та догляду за дочкою, а тому, виходячи з інтересів дитини, просить суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно дочки [PERSON], [INFO]. Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. У судовому засіданні позивачка та її представник відмовилися від стягнення з відповідача в користь позивачки понесених судових витрат, в решті позовні вимоги підтримали, просять суд задовольнити їх в повному обсязі з мотивів, викладених у позовній заяві, та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті шляхом розміщення судового оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України від 12.11.2018 року, та не надав у встановлений судом строк відзиву до суду. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Згідно ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, та який не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з постановленням заочного рішення, проти чого позивачка, представник позивачки та представник органу опіки та піклування не заперечують. Представник органу опіки та піклування Заліщицької районної державної адміністрації Кузь В.Б. вважає, що позов підлягає до задоволення, так як відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітньої дочки [PERSON]. Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки [PERSON], представника органу опіки та піклування Заліщицької районної державної адміністрації Кузь В.Б., дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Заліщицького районного суду № 597/817/17 від 16.08.2017 року шлюб розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ИД № 242949 від 26.08.2016 року у [PERSON] та [PERSON] 26.07.2016 року народилася дочка [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 133. Рішенням Заліщицького районного суду від 19.09.2016 року у справі № 597/903/16-ц вирішено стягувати з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів щомісячного доходу, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення її повноліття, починаючи з 05.09.2016 року або до зміни матеріального чи сімейного стану сторін. Даний мінімальний розмір аліментів закріплений ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України в редакції, чинній на момент ухвалення вищевказаного рішення суду. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", який набрав чинності 08.07.2017 року, частину другу статті 182 Сімейного кодексу України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України. З урахуванням вищенаведеного даний позов слід задовольнити, оскільки на законодавчому рівні збільшено мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ про батьківство, материнство та стягнення аліментів" у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до довідки № 3258 від 01.09.2018 року, виданої Заліщицькою міською радою Тернопільської області, та акту обстеження житлових умов заявника [PERSON] та її дочка [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS], відповідач [PERSON] не бере участі у вихованні дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до акту обстеження житлового будинку від 08.08.2018 року, складеного депутатами Заліщицької міської ради, в будинковолодінні [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований і не проживає [PERSON], [INFO]. З матеріалів справи вбачається висновок органу опіки і піклування Заліщицької районної державної адміністрації № 01-11/2/1448-29 від 20.08.2018 року, в якому вважається за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 04.10.2018 року, виданого Білоцерківським міським відділом державної виконавчої служби, [PERSON] станом на 01.10.2018 року має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 32141 гривня 50 копійок. Таким чином, суд вважає дані обставини є беззаперечним доказом того, що батько [PERSON] самовільно усунувся від обов'язків по догляду за дочкою. Відповідно до положень ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст.164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для її природніх здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Невиконання вищезазначених батьківських обов'язків одним із батьків є підставою для встановленого законодавством кола осіб звернутися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав щодо дитини, яка не отримує належного батьківського піклування. Відповідно до положень Пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справ, зокрема, ставлення батьків до дітей. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають грунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. У зв'язку з наведеним суд прийшов до висновку, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від своїх батьківських обов'язків, а тому, вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дочки, не піклується про неї, свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками. А тому, захищаючи права та інтереси дитини, слід позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Вирішуючи питання розподілу судових витрат в частині позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, суд враховує те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому, відповідно до ст.141 ЦПК України його слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 704 гривні 80 копійок. Щодо решти судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах, оскільки позивачка відмовилася від стягнення в її користь з відповідача понесених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved