Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

10 серпня 2015 року позивач [PERSON] звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ «Дніпрометробуд» про стягнення матеріальних втрат і стягнення моральної шкоди в звязку з затримкою виконання рішення суду по боргу заробітної плати. В обґрунтування позову посилався на те, що рішенням Бабушкінського районного суду від 14.07.2014 р. у справі №200/1214/14-ц, (провадження №2/200/1384/14) задоволено його вимоги до ПАТ «Дніпрометробуду» в сумі 20400 грн. Керівництвом «Дніпрометробуду» вказана сума добровільно не виплачувалась на протязі семи місяців, а тільки 18.02.2015 року в примусовому порядку вказана сума була виплачена через органи юстиції. За вказаний термін відбулися критичні зміни по знеціненню гривні, а отже позивач отримав обезцінену в 2,25 рази гривневу суму 20400 грн., а відтак його втрати позивача становлять 25\~500 грн. Крім того, позивач зазначає, що йому заподіяна моральна шкода, яку він оцінює у розмірі 10\~000 грн. Враховуючи викладене, просив суд стягнути з ПАТ «Дніпрометробуду» на його користь компенсацію в сумі 25\~500 грн., у звязку з семимісячною затримкою виплат по рішенню районного суду; стягнути з ПАТ «Дніпрометробуду» на його користь моральну шкоду 10\~000 грн. В подальшому позивачем надано суду письмове клопотання про збільшення суми матеріальних витрат по позову з 25500 грн.+5100=30600 грн. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позові, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судове засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову та посилалася на письмові заперечення, які були залучені до матеріалів справи. В письмових запереченнях, зазначила наступне. 02.12.2013 р. позивача було звільнено з ПАТ «Дніпрометробуд» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням штату. У звязку з відсутністю бюджетного фінансування будівництва метрополітену, підприємство не мало можливості в день звільнення провести повний розрахунок по виплаті заробітної плати. Повний розрахунок перед позивачем із заборгованості по заробітній платі в розмірі 11 486, 24 грн. було проведено 22.05.2014 р. Внаслідок такої затримки позивачем було подано позов до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з ПАТ «Дніпрометробуд» середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати в сумі 18900,00 грн., компенсації з урахуванням індексу споживчих цін в сумі 6424, 00 грн. та моральної шкоди в сумі 20000,00 грн. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2014 р. по справі № 200/1214/14-ц було стягнуто з ПАТ «Дніпрометробуд» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 18900,00 грн. та компенсацію за заподіяну моральну шкоду в сумі 1500,00 грн.За заявою [PERSON], 13.08.2014 р. державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження № 44365301 про стягнення з ПАТ «Дніпрометробуд» грошових коштів в сумі 20400,00 грн. Постановою Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 30.09.2014р. було передано матеріали виконавчого провадження № 44365301 до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. Постановами старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 01.10.2014р. виконавчий лист було прийнято до виконання виконавчого провадження, виведено виконавче провадження № 44365301 із зведеного виконавчого провадження та приєднано виконавче провадження № 44365301 до зведеного виконавчого провадження № 36472506, яке веде Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області від 19.09.2013р. в межах зведеного виконавчого провадження № 36472506 накладено арешт на кошти на всі рахунки ПАТ «Дніпрометробуд». На момент розгляду даної судового справи вказана постанова про накладення арешту є чинною. 09.02.2015р. на рахунок ПАТ «Дніпрометробуд» в ПАТ «ОТП Банк» надійшли грошові кошти в розмірі 71560,44 грн. 09.02.2015р ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області шляхом безспірного списання було списано з рахунку ПАТ «Дніпрометробуд» в ПАТ «ОТП Банк» грошові кошти в розмірі 71560,44 грн. Розпорядженням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області № 44365301/В-5 від 10.02.2015р. зазначено про необхідність перерахування грошових коштів в сумі 20400,00 грн. на користь [PERSON] Отже, ПАТ «Дніпрометробуд» не мало змоги самостійно сплатити грошові кошти за рішенням суду внаслідок наявного арешту на коштах підприємства. Самостійне розпорядження підприємством грошовими коштами в період дії арешту - є неможливим. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області від 14.02.2015 р. виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №200/1214/14-ц від 05.08.2014р. було закінчено у звязку з фактичним виконанням рішення суду. Крім того, у позивача відсутні докази, які підтверджують факт заподіяння ПАТ «Дніпрометробуд» позивачу моральної шкоди у розмірі 10 000.00 грн. що вказує на безпідставну обгрунтованість зазначених вимог та відсутність заподіяння самої моральної шкоди. А тому просила в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запереченні сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлене наступне. Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2014 р. позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд», на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 18900, 00 грн., моральну шкоду у сумі 1500, 00 грн.. а всього 20\~400, 00 грн. В задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації з урахуванням індексу інфляції споживчих цін позивачу [PERSON] відмовлено. Рішення набрало законної сили 05.08.2014 р. (а.с.2). Вищезазначеним рішенням встановлено, що повний розрахунок та виплату позивачеві заробітної палати ПАТ «Дніпрометробуд» здійснено 22.05.2014 р., що підтверджено під час розгляду даної справи довідкою підприємства від 07.07.2014 р. №33. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до листа Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області надане платіжне доручення на суму 20400,00 грн. щодо перерахування коштів на користь [PERSON], яке виконане в повному обсязі 18.02.2015 р. (а.с.3), про що не заперечували, а ні позивач, а ні сторона відповідача. Відповідно до постанови начальника Управління державної виконавчої служби Головне управління юстиції у Дніпропетровській області від 29.09.2014 р. зведене виконавче провадження №42577848 до складу якого входить виконавче провадження щодо стягнення з ПАТ «Дніпрометробуд» на користь фізичних та юридичних осіб боргу на загальну суму 2753074,29 грн. передано з Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у Дніпропетровській області (а.с.5). Відповідно до розпорядження №44365301/В-5, затвердженого начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 10 лютого 2015 р. грошові кошти у сумі 22452,72 грн., що надійшли 10.02.2015 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого листа №200/1214/14-ц від 0508.2014 р., що видав Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська про стягнення грошових коштів з ПАТ «Дніпрометробуд» необхідно перерахувати 20400, 00 грн. на користь [PERSON], як заборгованість по зарплаті (а.с.29). Як вбачається із виписки з особового рахунку 09.02.2015р. на рахунок ПАТ «Дніпрометробуд» в ПАТ «ОТП Банк» надійшли грошові кошти в розмірі 71560,44 грн., того ж дня, а саме 09.02.2015 р. ДВС ГУЮ у Дніпропетровській області шляхом безспірного списання були списано з рахунку ПАТ «Дніпрометробуд» в ПАТ «ОТП Банк» грошові кошти в розмірі 71560,44 грн. на підставі ПВ №502/В5 (залишок 3533858,45 грн.) (а.с.29). Постановою ВП №36472506 старшого державного виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] примусовому виконання зведеного виконавчого провадження №36472506 про стягнення заборгованості з Публічного акціонерного товариства «Дніпропетробуд» на підставі виконавчих документів, що входять до складу зведеного виконавчого провадження №36472506 накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках та належать боржнику: Публічне акціонерне товариство «Дніпропетробуд» у межах суми: 9553396, 74 грн. (а.с.30-36). Постановою ВП №443653041 від 20.08.14 р. про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] приєднано виконавче провадження №44365301 з примусового виконання виконавчого листа №200/1214/14-ц виданого 05.08.2014, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська до зведеного виконавчого провадження №42577848, яке веде Кіровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, Дніпропетровська область (а.с.39-40). Постановою про передачу матеріалів виконавчого провадження від 30.09.2014 р. ВП №44365301 старшим державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] передано матеріали виконавчого провадження №44365301 з примусового виконання виконавчого листа №200/1214/14-ц виданого 05.08.2014, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ПАТ «Дніпропетробуд» на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 20400,00 грн. у строк до 01.10.2014 р. (а.с.41-42). Постановою ВП №44365301 від 01.10.2014 р. старшим держаним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] прийнято до виконання виконавче провадження №44365301 з примусового виконання виконавчого листа №200/1214/14-ц, виданого 05.08.2014 р. (а.с.13). Постановою про виведення виконавчого провадження із зведеного виконавчого провадження ВП№44365301 від 01.10.2014 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] виведено виконавче провадження №44365301 з примусового виконання виконавчого листа №200/1214/14-ц виданого 05.08.2014, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська із зведеного виконавчого провадження №42577848, яке веде Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Дніпропетровської області (а.с.44-45). Постановою про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження ВП №44365301 від 01.10.2014 р. старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] приєднано виконавче провадження №44365301 з примусового виконання виконавчого листа №200/1214/14-ц виданого 05.08.2014, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська до зведеного виконавчого провадження №36472506, яке веде Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області, Дніпропетровської області (а.с.46-47). Відповідно до листа від 22.07.2015 р. №25/06016/51295 Національний банк України повідомив щодо офіційного курсу української гривні до долара США, встановленого Національним банком України за період з 01.08.2014 до 31.03.2015 р. (а.с.6). Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства «Дніпрометробуд» від 26.01.2016 р. №27, за перерід з 05.08.2014 р. по 1908.2014 р. ПАТ «Дніпрометробуд» мало рахунки у банка: АБ «Укргазбанк», АТ «ОТП Банк», ПАТ «АБ РАДАБАНК», ПАТ «ТЕРРА БАНК», ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПУАТ «ФІДОБАНК», ПАТ «Земельний Капітал», Філія ПАТ ПІБ м. Дніпропетровськ. На всі вище зазначені рахунки підприємства накладено арешт згідно Постанови ВП № 3672506 від 19.09.2013 р. Головним управління юстиції в Дніпропетровській області, у звязку з чим витрачання коштів є неможливим незалежно від призначення. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер ВП 36533875 виданий 05.09.2013 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Дніпропетровській області МУЮ України [PERSON] встановлено обтяження у вигляді арешту на все нерухоме майно. Згідно витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, на все рухоме майно ПАТ «Дніпрометробуд» накладено арешт та заборона відчуження. Згідно вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Ст. 117 цього Кодексу встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Таким чином судом встановлено, що позивачеві виплачено заборгованість по заробітній платі під час слухання справи, а рішенням суду на користь позивача\~\~у відповідності до ст.ст.\~116,\~117 КЗпП України\~вже було стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та стягнуто моральну шкоду.\~ При цьому суд звертає увагу, що стягнений судом середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні\~\~не є заробітною платою або іншою виплатою пов'язаною з роботою працівника, а є мірою відповідальності роботодавця згідно\~ст. 117 КЗпП України, яка вже була застосована судом. Як вбачається із постанови ВП №44365301 від 13.08.2014 р. державним виконавцем Кіровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] відкрито провадження з виконання виконавчого листа №200/1214/14-ц., виданого 05.08.2014 р. Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ПАТ «Дніпрометробуд» на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 20400,00 грн. (а.с.37-38). Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа. Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ч.2 ст. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова. Постановою про закінчення виконавчого провадження від 14.02.2015 р. ВП №44365301 старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області [PERSON] виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №200/1214/14-ц виданого 05.08.2014 виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ПАТ «Дніпрометробуд» на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 20400, 00 грн. на підставі п.8 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» - закінчено. (а.с.28). Таким чином, стягнуті на підставі вищевказаного рішення у порядку його виконання державним виконавцем середній заробіток за час затримки розрахунку та моральну шкоду позивачем були отримані протягом строку, визначеного законодавством України, а тому ПАТ «Дніпрометробуд» рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська виконано у поновному обсязі у період вчинення державним виконавцем виконавчих дій, про що стороною позивача та відповідача не заперечувалось. А відтак, не заважаючи на накладені постановами арешти на рухоме, нерухоме майно та в межах зведеного виконавчого провадження накладеного арешту на всі рахунки відповідача у відповідних банківський установах, затримки виконання рішення суду не встановлено. Права отримання компенсації за час затримки виплати присудженого судом середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди трудове законодавство не передбачає, тому переконання позивача в тому, що не вчасні виплати йому присуджених судом сум середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди наділяє його правом на отримання компенсації за період до часу проведення таких виплат є безпідставним. Згідно ст. 17 Закону України\~ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 08 квітня 2010 року, що ухвалено у справі "Меньшакова проти України" (Case jf Venshakova v. Ukraine) (заява № 377/02) вказав, зокрема, наступне. "… п.56. Незважаючи на відмінності в результатах проваджень проти СМЗ та СМСК виявляється, що доводи заявниці не було прийнято судами. Зокрема, рішення суду від 15 червня 1999 року та 26 листопада 2003 року щодо відмови в задоволенні позовних вимог заявниці ґрунтувалися на тому, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до\~статті 117 Кодексу законів про працю\~могла вимагатись заявницею лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати рішеннями від 8 липня 1997 року та 25 травня 1998 року та що тримісячний строк для вчинення процесуальних дій розпочався з цих дат (див., зокрема, пункт 15 вище). З прийняттям цих рішень статті 116 та 117\~Кодексу законів про працю\~більше не застосовуються у справі заявниці, а зобовязання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію було замінено на зобовязання виконати судові рішення на користь заявниці, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. У звязку з вищенаведеним, Суд зазначає, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм\~Кодексу законів про працю. У звязку з цим, Суд зазначає, що відповідно до статті 117 Кодексу "при відсутності спору щодо суми" заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату такої заборгованості за період "фактичного розрахунку" (частина перша статті 117), а "при наявності спору про розміри сум" заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника (частина друга статті 117). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлений судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом. п.57. З огляду на тлумачення судами відповідного національного законодавства у справі заявниці, Суд вважає, що вимоги заявниці щодо компенсації за період з 8 липня 1997 по 18 березня 1999 року не мають жодного правового підґрунтя (див. пункти 56 і 57 вище). Зокрема,\~стаття 117 Кодексу законів про працю\~не могла бути розтлумачена як така, що встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду."п.65 У правовій позиції Верховного Суду України висловлену під час розгляду справи № 6-2759цс15, зазначено, що відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом Стаття\~625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобовязання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Частиною\~другою статті\~625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід зясувати: чи існує зобовязання між сторонами, чи це зобовязання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобовязання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті. Передбачена статтею\~625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобовязання (стаття 625 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Під час слухання справи, позивачем не доведено, що неправомірні дії відповідача стали підставою не можливості отримання прибутку у розмірі 25500,00 грн. Враховуючи вищевикладене, та те, що характер правовідносин, які виникли між сторонами регулюється ЗУ «Про виконавче провадження», суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення компенсації у звязку з семимісячною затримкою виплат по рішенню районного суду у сумі 30600 грн. Посилання позивача, на те, що відповідач ПАТ «Дніпрометробуд» безпідставно не використав можливість добровільного виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14.07.2014 р. відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» строк, який наданий вищезазначеним законом, спростовуюся матеріалами справи та довідкою від 26.01.2016 р. №27, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, витягами про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Крім того, в судовому засіданні позивач не одноразово зазначав суду, що відповідач мав можливість розрахуватись з ним шляхом продажу рухомого або нерухомого майна, яке належить підприємству, або передачі частини майна в межах ціни боргу в натурі. Такі доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час слухання справи та спростовуються витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та витягом про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, в яких зазначено, що все рухоме та нерухоме майно знаходиться під арештом з забороною відчуження, до того ж на усі рахунки підприємства також накладено арешти та витрачання коштів по цих рахунках є не можливим не залежно від призначення. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди в результаті неправомірних дій, то суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1\~КЗпП України\~є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до п. 13\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідачем ПАТ «Дніпрометробуд» у строк встановлений ЗУ «Про виконавче провадження» та в рамках виконавчого провадження виконано вимоги рішення суду, щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, а також враховуючи те, що обставини затримки виплати та доводи [PERSON] щодо спричинення йому моральної шкоди не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а відтак суд дійшов висновку щодо відмови в повному обсязі у задоволенні вимог [PERSON]

Outcome: dismissed