Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк») звернулось суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позовні вимоги обґрунтовавано тим, що 20 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 15.3/СЖ-043.07.02 (далі - кредитний договір), згідно з умовами якого Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 190 000 доларів США строком по 20 лютого 2010 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 20 лютого 2007 року між Банком та Позичальником було укладено договір іпотеки, за яким Іпотекодержателю передано в іпотеку земельну ділянку та садовий будинок [ADDRESS]. Однак, в порушення умов кредитного договору Позичальником не було виконано зобов'язання щодо повного повернення одержаної суми кредиту, внаслідок чого у [PERSON] утворилася заборгованість, яка станом на [INFO] року складає 223104,29 доларів США (по тілу кредиту та відсотках) та 569408, 29 грн. (пеня та 3% річних). 10.09.2010 року АБ "Родовід Банк" стало відомо про смерть позичальника [PERSON]. (дата смерті - [INFO] року). 04.10.2010 року спадкоємцям були направлені вимоги-претензії про виконання зобов'язання за кредитним договором в межах спадщини, відповідь на які від спадкоємців до Банку не надходила. У зв'язку тим, що зобов'язання за кредитним договором не виконані, позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, як до спадкоємців, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 20.02.2007 року, а саме: земельну ділянку [ADDRESS] та садовий будинок [ADDRESS] в рахунок заборгованості за кредитним договором. Представник відповідачів подала до суду письмові заперечення проти позову, відповідно до яких зазначила, що вимога Банка про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. [INFO] року позичальник за кредитним договором № 15.3/СЖ-043.07.02 від 20.02.2007 року [PERSON] помер, 04.10.2014 року [PERSON] отримала письмову вимогу від Банку про сплату заборгованості. Оскільки на момент отримання такої вимоги з заявою про прийняття спадщини вона до нотаріальної контори не зверталася, та, враховуючи тяжкий психологічний стан, відповіді на дану вимогу надано не було. 26.05.2014 року вона та її неповнолітні діти - [PERSON], [PERSON] отримали повторну вимогу від Банку про сплату заборгованості за кредитним договором, а згодом - і позов до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вважає, що так як право власності на нерухоме майно й досі не зареєстроване за відповідачами реалізація нерухомого майна неможлива. Крім того, відповідачі подали заяву про застосування строків позовної давності та з цієї підстави просили суд відмовити у задоволенні позову. В судове засідання представник позивача не з'явився, просив відкласти розгляд справи у зв'язку з перебування його у щорічній відпустці та у зв'язку з неможливістю іншого представника брати участь у розгляді справи. Представник відповідачів в судове засідання не з'явилася, просила відкласти розгляд справи у зв'язку з направленням її у службове відрядження, на підтвердження чого надала довідку Адвокатського об'єднання «Дарницька колегія адвокатів» м. Києва, яка не була підписана, а отже не може вважатися документом в силу недотримання встановлених вимог до оформлення документу. Представник Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації направив до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та просив винести рішення відповідно до діючого законодавства. Оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 157 ЦПК України, не знаходить підстав для відкладення розгляду справи. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету. Суд, повно і всебічно вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову з наступних підстав. Судом встановлено,що що 20 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Родовід Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 15.3/СЖ-043.07.02 (далі - кредитний договір), згідно з умовами якого Банк відкрив Позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 190 000 доларів США строком по 20 лютого 2010 року включно (а.с. 9-10). Факт видачі кредиту підтверджується випискою з балансового рахунку 2203 та заявою на видачу готівки № 426_1525 від 20.02.2007 року (а.с. 13, 27). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та Позичальником було укладено договір іпотеки, посвідчений 20 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 171 (а.с.20-22). В якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 15.3/СЖ-043.07.02 від 20 лютого 2007 року відповідно до п.1.1. договору іпотеки Іпотекодавцем було передано Позивачу земельну ділянку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] цільове призначення - ведення садівництва, загальна площа 0, 0599 га, кадастровий номер 90626033 та садовий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], Осокорки. Згідно п. 4.1., 4.2. кредитного договору Позичальник зобов'язувався щомісячно сплачувати Банку нараховані проценти за користування кредитами, а також повернути одержаний кредит згідно з умовами кредитного договору не пізніше 20 лютого 2010 року. Однак, в порушення умов кредитного договору Позичальником не було виконано зобов'язання щодо повного повернення одержаної суми кредиту внаслідок чого у [PERSON] утворилася заборгованість, яка станом на [INFO] року складає 223104, 29 доларів США (по тілу кредиту та відсотках) та 569 408, 29 грн. (пеня та 3% річних). Як зазначає представник позивача, 10.09.2010 року АТ «Родовід Банк» стало відомо про смерть Позичальника [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.16). 04.20.2010 року до [PERSON] було направлено вимогу до спадкоємця за вих. № 10.4-11-б.б/21469 про сплату заборгованості за кредитним договором № 15.3/СЖ-043.07.02 від 20 лютого 2007 року (а.с.28). З матеріалів спадкової справи померлого [INFO] року [PERSON], вбачається, що [PERSON] в інтересах себе та малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] звернулася до Шостої Київської нотаріальної контори з заявами про прийняття спадкового майна (а.с. 17, 18, 19). Судом встановлено, що вимогами (претензіями) від 26.05.2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернулося до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про сплату заборгованості за кредитним договором № 15.3/СЖ-043.07.02 від 20 лютого 2007 року. Відповідно до повідомлення Шостої Київської нотаріальної контори від 15.02.2013 року видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно померлого [INFO] року [PERSON] немає можливості, так як на спадкове майно [PERSON] накладено арешт. За ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальний строк позовної давності, встановлений у ст. 257 ЦК України, становить три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідачами було заявлено в письмовому запереченні до ухвалення судового рішення про застосування судом строку позовної давності відповідно до вимог ст.267 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщину входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві та момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов'язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1269 ЦК України). З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що про смерть [PERSON] Позивачу було відомо вже станом на 04.10.2010 року, однак до суду ПАТ «Родовід Банк» звернулося лише 03.06.2014 року. За таких умов Позивач втратив право на пред'явлення вимог до Відповідачів оскільки пропустив строк позовної давності. За правилами ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що строк для звернення до суду з позовом пропущено з поважних причин. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. У зв'язку з вищевикладеним, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень суд дійшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 5, 15,16, 267, 1216, 1281, 1282 Цивільного кодексу України, п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" та

Outcome: dismissed