Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи його тим, що [INFO] року помер її чоловік. Після його смерті відкрилась спадщина на належне останньому майно та житловий будинок з господарськими спорудами, що в [ADDRESS]. Спадкоємцем до майна [PERSON] відповідно до ст. ст. 1223, 1261 ЦК України є його дружина (позивач по справі) [PERSON] Вона своєчасно прийняла спадщину, тому що постійно проживала та була зареєстрована разом з померлим за вищевказаною адресою. 05.09.2016 року вона звернулася до Архітектурно-планувального бюро «Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно» з заявою про проведення реєстрації прав померлого чоловіка на житловий будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок, яке було йому видане 11 січня 2001 року Тростянецькою державною нотаріальною конторою після смерті [INFO] року матері [PERSON] 05.09.2016 року отримала від реєстраційної служби відмову. Також, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок приватний нотаріус Тростянецького районного нотаріального округу Вірська А.І. позивачу відмовила, оскільки у наданому нею свідоцтві про право на спадщину за законом відсутні відомості про державну реєстрацію прав власності на будинок по вул. Європейській, 18 в с. Демківка. У зв'язку з цим позивач звернулася до суду та просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими спорудами після смерті [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові, просила суд їх задовольнити (а.с. 43). Відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, згідно якої позов визнала та просила справу розглянути без її участі (а.с. 42). Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що кожний із них скористався своїми процесуальними правами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що згідно довідки Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області №999 від 23.08.2016 року, житловий будинок [ADDRESS] згідно з даними погосподарських книг відноситься до категорії робочих дворів. Станом на 15.04.1991 року до складу його двору входили: голова двору [PERSON], яка померла [INFO] р., [PERSON], який помер [INFO] р., [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.15). Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 10.12.2001 року, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.6). З дня смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спірний житловий будинок 1973 року побудови, з господарськими добудовами, що розташований в [ADDRESS], який він успадкував після сметрі матері [PERSON], але не зареєтрував його належним чином. За життя померлий заповіт на все своє належне майно не залишив. Як вбачається з матеріалів, спадкова справа після сметрі [PERSON], який помер [INFO] року в Тростянецькій державній нотаріальній конторі не заводилась (а.с. 40). Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР від 1963 року, яка була чинна на час відкриття спадщини, спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка спадщину після смерті чоловіка прийняла в порядку ч. п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, 1963 року, оскільки постійно проживала та була зареєстрована разом з померлим за адресою: с. Демківка, вул. Європейська, № 18 Тростянецького району Вінницької обасті. Факт перебування позивача [PERSON] та померлого [PERSON] у шлюбних відносинах підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] (а.с.21. Інший спадкоємець, дочка померлого [PERSON] спадщину в установлені законом строки не прийняла та на неї не претендує, про що подала посвідчену секретарем виконкому Олександрівської сільської ради заяву (а.с.28). Таким чином, спадкоємець після смерті [PERSON], який успадкував спірний житловий будинок була [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, що в с. Демківка Тростянецького району не отримала. У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] позивачу [PERSON], приватний нотаріус Тростянецького нотаріального округу Вірська А.І. відмовила, оскільки у наданому нею свідоцтві про право на спадщину за законом відсутні відомості про державну реєстрацію права власності на вищевказаний житловий будинок (а.с.14). За відомостями КП «Тульчинське МБТІ», станом на 29.12.2012 року, інвентаризація на об'єкт нерухомого майна, а саме житлового будинку, який розташований за вищевказаною адресою, не проводилась (а.с.39). Факт належності спадкодавцю [PERSON] житлового будинку «А», загальною площею 87,1 кв.м., житловою площею 49,7 кв.м., допоміжною площею 37,4 кв.м., веранда - літера «а», вхідний майданчик - літера «а1», господарська будівля - літера «Б», сарай - літера «б», сарай - літера «В», сарай - літера «в», гараж - літера «Г», навіс - літера «Д», убиральня - літера «У», погріб - літера «П», огорожа - «1-3», колодязь - «4», підтверджується технічним паспортом на дане будинковолодіння (а.с.8-12), довідкою Олександрівської сільської ради Тростянецького району №999 від 23.08.2016 року, згідно якої померлий [PERSON] на день смерті [INFO] року був зареєстрований та проживав за вищевказаною адресою (а.с. 15), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 11.01.2001 року, яке отримав після смерті своє матері (а.с. 7), та даними погосподарських книг сільської ради (а.с. 18, 19,20). Таким чином, житловий будинок за адресою вул. Європейська, 18, села Демківка є об'єктом нерухомого майна, речове право на яке, підлягає державній реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За приписами ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1963 року), Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року). Право власності на житловий будинок презумпується в силу положень ч. 4 ст. 3, ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" відповідно до яких, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року N 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за N 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У той період до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] відповідно до вимог законодавства, яке діяло на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини був наділений правом власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS] Вінницької області, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.01.2001 р. державним нотаріусом Тростянецької державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за № 67. [PERSON] є спадкоємцем померлої [INFO] р. [PERSON] Встановленим судом фактичним обставинам відповідають спадкові правовідносини, що регулюються Книгою шостою Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Таким чином, за викладених обставин, враховуючи, що станом на 11.01.2001 року [PERSON] був власником житлового будинку № [ADDRESS] позивач [PERSON], являється спадкоємцем за законом до майна померлого, спадщину прийняла в порядку п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України, в ред.1963 року, інші спадкоємці до майна померлого відсутні, що не порушує прав та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позивач має право на спадкування за законом після смерті [PERSON], а тому її вимоги про визнання за нею права власності на даний житловий будинок підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved