Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

09 липня 2020 року позивач звернувся до суду з відповідним позовом до відповідача у якому зазначив, що 25.10.2010 року відповідачка підписала заяву № б/н згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У зв`язку з чим зобов`язалась сплачувати банку кредит, відсотки за користування ним та інші платежі передбачені договором. Оскільки відповідачка не виконує зобов`язання за кредитним договором станом на 02.06.2020 року виникла заборгованість в сумі 59089 грн. 63 коп. яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 39381 грн. 37 коп., заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом в сумі 16418 грн. 28 коп., та заборгованості за штрафами сумі 500 грн. (фіксована частина), 2789 грн. 98 коп. - штраф (процентна складова). Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором в сумі 59089 грн. 63 коп., та витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. Представник позивача Гребенюк О.С. (за довіреністю № 367-К-Н-О від 31.01.2019 року) в судове засідання не з`явився, до суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви відкладення розгляду справи або про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною, та вважає можливим згідно ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази суд доходить наступного. З матеріалів справи убачається, що 25 жовтня 2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» правонаступником якого є позивач та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети - заяви про приєднання Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якого відповідач отримала кредитну картку. У зазначеній анкеті - заяві вказано, що відповідачка погодилась з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг і тарифами, становлять між нею і банком договір про надання банківських послуг, а також те, що вона ознайомлена і погодилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг, та зобов`язалася регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua ( а.с.42). До позовної заяви позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна" 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Відповідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 02.06.2020 року становить 59089 грн. 63 коп., яка складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 39381 грн. 37 коп.; заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом - 16418 грн. 28 коп.; та заборгованості за штрафами - 500 грн. (фіксована частина), 2789 грн. 98 коп. (процентна складова). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За статтею 1055 ЦК України Кредитний договорі укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір , в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановленні однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно зі статтею 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. З позовної заяви убачається, що банк просив стягнути з відповідачки заборгованість зокрема за простроченими відсотками та штрафами. Однак в анкеті-заяві позичальника від 25.10.2010 року, яка підписана сторонами, відсутні умови договору про визначення процентної ставки за користування кредитними коштами, та розміру штрафів за порушення строків платежів за грошовими зобов`язаннями. Крім цього на обґрунтування вказаних вимог, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.10.2010 року, позивач послався на витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" "Універсальна" 30 днів пільгового періоду" та з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими тарифами та Умовами і Правилами відповідачка ознайомилась, погодилась, розуміючи їх зміст, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містили умови, зокрема щодо розміру процентів за користування кредитними коштами, та штрафів за порушення строків платежів за грошовими зобов`язаннями у розмірі та на умовах вказаних саме у цих документах які додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача Умов та правил надання банківських послуг, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанова Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (справа №6-16цс15) та Верховного суду і не спростовано позивачем. За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом та штрафів у погодженому сторонами розмірі, надані банком Тарифи та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій при ухваленні постанови за наслідками розгляду цивільної справи №342/180/17 (провадження № 14-131цс1) від 03 липня 2019 року. Подані банком до суду докази на підтвердження позовних вимог зокрема Анкета-заява, на яку позивач посилається, як на підставу відкриття карткового рахунку та отримання відповідачем кредиту, за своїм змістом наведених обставини не підтверджують, а поданий позивачем розрахунок заборгованості також не можна взяти до уваги, оскільки він є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, який повинен бути доведений первинними документами, що підтверджують підстави виникнення таких грошових зобов`язань. Витяг з Умови і правила надання банківських послуг, Тарифи, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 25.10.2010 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, та розміри штрафів за порушення строків виконання грошових зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625,1048 ЦК України позивач не пред`явив. Згідно ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням викладеного вище, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, та штрафів за порушення строків виконання грошових зобов`язань, а також надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом та штрафами задоволенню не підлягають, як безпідставні. Згідно розрахунку наданого позивачем останній просив також стягнути з відповідачки заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 39381 грн. 37 коп. На підтвердження розміру заборгованості надав три розрахунки заборгованості та виписку з особового рахунку відповідачки. З вказаної виписки з особового рахунку, яка на думку суду більш точно відображає дійсні операції здійсненні відповідачкою при користуванні кредитною карткою убачається, що остання за період з 28 лютого 2013 року по 12 квітня 2020 року витратила з кредитної картки всього 77277 грн. 30 коп.( а.с.33-39). Натомість за вказаний період вона сплатила банку на погашення кредиту 153 873 грн. 04 коп., що відображено банком у графі "Сума погашення за наданим кредитом", та свідчить про відсутність заборгованості за тілом кредиту. Також з розрахунку заборгованості убачається, що з 01 січня 2016 року по 30 червня 2020 року банк безпідставно збільшив тіло кредиту здійснюючи погашення нарахованих ним відсотків за рахунок тіла кредиту, що не передбачено умовами договору та є неприпустимим. З огляду на викладене вище, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості за простроченим тілом кредиту. За правилами ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню останньому, оскільки заявлений предмет спору визнаний судом не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed