Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

У січні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Ваш Авто» (далі ТОВ «ЛК «[PERSON]) про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу від 17.11.2015 року недійсним та стягнення коштів. В обґрунтування позову вказав, що у листопаді 2015 року у мережі Інтернет на сайті «auto.ria.com» він знайшов оголошення про продаж автомобіля марки Кіа Rio, 2013 року випуску, за акційною ціною компанії - 145 000 грн. 00 коп. Він зателефонував за номером, вказаним в оголошенні. Під час телефонної розмови консультант підтвердила актуальність даного оголошення, та призначила зустріч в офісі компанії. 17 листопада 2015 року він разом із другом [PERSON], приїхав до офісу компанії, який знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Незалежності. 116. В офісі компанії представник підтвердила, що ціна автомобіля марки Кіа Rio, 2013 року випуску, складає 145 000 грн. 00 коп. та пояснила, шо після сплати 33 000 грн. цей автомобіль буде доставлено в м. Тернопіль протягом 3 днів, де підпишуть акт прийому-передачі, і тоді він повинен сплатити решту суми за автомобіль (112 000 грн.). Він погодився з такими умовами. Представник попросила його, щоб він пішов до банку та оплатив 33 000 грн., а вона за цей час підготує всі необхідні документи. Він здійснив оплату, та повернувся до офісу з квитанцією. Тоді представник надала йому для підписання Договір № 001472 з Додатками. При цьому, вона запевнила, що договір можна не читати, бо вона роз'яснила всі його умови. Крім того, представник наголосила, що вже кінець робочого дня, а він її затримує. За таких обставин, повністю довірившись професіоналізму та добросовісності представника компанії, не читаючи умов договору, він підписав Договір № 001472, вважаючи, що це договір купівлі-продажу. Після детального вивчення угоди виявилося, що це договір фінансового лізингу, а не купівлі-продажу як було погоджено з консультантом. При цьому ціна авто складає 13 253.01 долари США, а не обіцяна йому акційна ціна 145 000 гривень, а 33 000 гривень адміністративний платіж. Сплачуючи 33\~000 гривень він вважав, що здійснює оплату вартості автомобіля та укладає договір купівлі-продажу. Договір фінансового лізингу містить несправедливі умови для нього як споживача, просить визнати його недійсним на підставі ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та стягнути з відповідача 33\~000 гривень та судові витрати по справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримує повністю, просить задовольнити. Суду пояснив, що 16 листопада 2015 року знайшов на сайті «auto.ria.com» інформацію про продаж автомобіля. Передзвонив за вказаними номерами та домовились про купівлю-продаж автомобіля. По телефону йому сказали, щоб приїхав після обіду 17 листопада 2015 року з грішми. Він приїхав, його повідомили, що автомобіля на даний час немає, але на наступний день буде. Передзвонили до менеджерів компанії, узгодили колір, сказали йти сплатити аванс за автомобіль. Він здійснив платіж, приніс квитанцію, був кінець дня, підписав договір, не читаючи його, тому що представниця ТОВ «ЛК «Ваш Авто» наголосила, що її робочий день йде до завершення. Акційна ціна була 145 тисяч гривень на сайті та така ціна була погоджена з представником компанії. 33 тисячі гривень були завдатком, так йому пояснили. Спочатку сплатив гроші, а тоді підписав договір. Йому пояснили, що автомобіль зранку купили. Після підписання договору ще тиждень часу йому обіцяли, що їде автомобіль. Підпис на договорі його, часу читати договір не було, був кінець робочого часу 16 год. 45 хв. Казали спочатку, що потрібно підписати договір купівлі-продажу, коли підписував договір, то побачив, що марка автомобіля і сума та, яку він сплатив, тому підписав заяву, яку видрукувала представник. Якби був обізнаний з договором, ніколи би не підписав. Договору йому не дали читати, поки не здійснив платіж. Позов підтримує, просить задовольнити, ТОВ «ЛК «Ваш Авто» здійснило по відношенню до нього нечесну підприємницьку діяльність, визнати договір фінансового лізингу від 17 листопада 2015 року недійсним, стягнути 33\~000 тисячі гривень та судові витрати по справі. Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить суд врахувати при прийнятті рішення практику яка склалась в Тернопільській області по рішенню апеляційного суду та врахувати постанову Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року по даній категорії справ та задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Подала письмове заперечення, згідно якого вважає, що позивач невірно тлумачить умови Договору, так як неуважно з ним ознайомився або він їх свідомо перекручує. Також в запереченнях зазначається, що правовідносини, які виникли між сторонами правочину, мають відповідати в першу чергу спеціальним законам, які регулюють такий вид економічної діяльності як фінансовий лізинг. При підписанні Договору №001472 від 17.11.2015 року позивачем було сплачено адміністративний платіж в розмірі 33\~000 гривень, проте [PERSON] не було сплачено авансового платежу та комісії за передачу предмета лізингу в розмірі 3% вартості предмета лізингу, позивачем не було сплачено, а відповідно до п. 1.7 ст. 1 договору, обчислення строку передачі предмета лізингу розпочинається після сплати позивачем трьох складових, які чітко визначені в договорі. Відповідач здійснює свою господарську діяльність законно відповідно до норм чинного законодавства. ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» займається виключним видом господарської діяльності по наданню послуг з фінансово лізингу. Зокрема, відповідно до Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року №21 затверджено положення про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Підписавши договір та додатки до нього позивач підтвердив своє ознайомлення з умовами договору, про що свідчить його підпис на кожній сторінці договору та додатках до договору. Що стосується ліцензії на здійснення фінансового лізингу ТОВ «Лізингова компанія «[PERSON] авто», представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що товариство за своїм статусом не є фінансовою установою, а тому надання послуг з фінансового лізингу не підлягає ліцензуванню. В своїй діяльності воно керується Положенням про надання послуг з фінансового лізингу юридичними особами субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, затвердженим розпорядженням Держкомінпослуг № 21 від 22.01.2004 року. Між ними був укладений договір непрямого фінансового лізингу, тому ліцензії для здійснення такої діяльності непотрібно. Просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог повністю. Свідок [PERSON] суду пояснив, що до нього в листопаді минулого подзвонив [PERSON] з проханням відвезти його в Івано-Франківськ, сказав, що хоче купити там машину. Вони разом приїхали після обіду 17 листопада 2015 року, знайшли офіс. Зайшли до ТОВ «ВАШ [PERSON]» де їм, повідомили, що машини немає, потрібно проплатити внесок. Машину доставлять, а решту необхідно сплатити після отримання машини. На фотографії показали машину, вони пішли в банк проплатили, була черга, коли повернулись, був кінець робочого дня. Ціна на КІА РІО була акційна, значно дешевша від ринкової. Сказали внести внесок і через 2 дні доставлять машину. [PERSON] оплатив, тоді йому дали підписати документи. До того ніхто нічого не показував, вони їхали, щоб купити машину. Казали, що машини, які були на виставці, розпродують, тому така ціна. Вислухавши позивача, його представника, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 17 листопада 2015 року між ТОВ «ЛК «Ваш Авто» (Лізингодавець) та [PERSON] (Лізингоодержувач) укладено в простій письмовій формі договір фінансового лізингу №001472, згідно умов якого лізингодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Предметом фінансового Лізингу по даному договору є транспортний засіб марки «КІА RІО NEW». 17.11.2015 року [PERSON] сплатив відповідачу 33 000 грн в якості адміністративного платежу, що стверджується копією доданої квитанції. Вказаний договір укладено після ознайомлення позивача з розміщеного в інтернеті оголошення про акцію з розпродажу транспортних засобів на сайті «auto.ria.com» та телефонного дзвінка за вказаним в оголошенні номером телефону. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України №723 від 16.12.1997 року "Про фінансовий лізинг" ( надалі - Закон №723) та Законом України №2664 від 12.07.2001 року "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"( надалі - Закон № 2664). ТОВ «ЛК «Ваш Авто» могло надавати фінансові послуги без ліцензії, оскільки воно не є фінансовою утановою, а є юридичною особою, яка надає такі послуги згідно до довідки Нацкомісії. Так, згідно п.5 ч. 1 ст.4 Закону "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансовий лізинг є фінансовою послугою. Відповідно до ч. 2, 5 ст. 5 вищезазначеного Закону -"Виключне право або інші обмеження щодо надання окремих фінансових послуг встановлюється законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг. Можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами про діяльність відповідної фінансової установи та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання ринків фінансових послуг , виданими в межах їх компетенції". Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України №21 від 22.01.2004 року затверджено Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами-суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, яким передбачено, що такі послуги можуть надаватись у випадку наявності у предметі діяльності юридичної особи надання послуг з фінансового лізингу та взято Нацкомісією вказану юридичну особу на облік. Підтвердженням права на надання таких послуг свідчить довідка про взяття на облік юридичної особи Нацкомісією. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статті 18, 19 Закону України №1023 від 12.05.1991 "Про захист прав споживачів" (надалі - Закон № 1023) містять самостійні підстави визнання угоди недійсною або її умов. За змістом ч. 5 ст.18 Закону № 1023, у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому згідно ч. 6 ст.18 вищевказаного Закону. Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст. 18 Закону № 1023 -"Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача." Зі змісту вищевказаної статті вбачається, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Аналіз змісту спірного договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, дає підстави прийти до висновку, що в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обовязків, передбачені договором та законом, звужені обовязки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положенням Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання чи неналежне виконання обовязків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Згідно пункту 1.4 договору, лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець. За змістом ст. 808 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то пункт 1.4 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності предмета лізингу та ін. суперечить положенням ст. 808 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою, договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України. Згідно статті 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини 1 статті 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Така правова позиція викладена в Постанові від 16 грудня 2015 року судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №6-2766цс за позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Автофінанс" про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів за заявою особи про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Згідно ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України " Про захист прав споживача", якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, позбавлення достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; така практика вводить в оману стосовно: ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг, ... коли надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору тощо. Відповідач створив умови, при яких позивач - мешканець з іншої області, був реально позбавлений можливості оцінити інформацію, оскільки працівники приспішували його прийняти рішення. посилаючись на обмеження кількості акційного товару, а також і на закінчення акційного періоду з реалізації автомобілів за зниженою ціною, з вимогою оплати першого платежу до підписання договору, що знайшло підтвердження в судовому засіданні. Таке поняття обману охоплюється диспозицією статті 19 Закону "Про захист прав споживачів", тобто в діях відповідача є нечесна підприємницька діяльність, яка виразилась у створенні умов, при яких позивач був позбавлений виважено та об'єктивно оцінити умови угоди. Отже, врахувавши в системному звязку норми чинного законодавства, які регулюють відносини в сфері фінансового лізингу, та обставини справи, зокрема те, що між сторонами було укладено цивільно-правовий договір без дотримання усіх передбачених чинним законодавством вимог, суд вважає, що відповідачем не надано доказів на спростування обставин, які виклав позивач, а тому вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача в користь позивача судовий збір у сумі 487 гривень 20 копійок. Враховуючи наведене та

Outcome: approved