Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася до суду із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та в позовній заяві зазначила, що 12.04.2007 року на підставі рішення Косівського районного суду видано виконавчий лист по справі № 2-218 від 2007 року, яким вирішено стягувати з відповідача на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі по 150 гривень на кожну дитину щомісячно і до досягнення дітьми повноліття. Відповідач проживає окремо та надає кошти на утримання синів у розмірі по 150 гривень, проте даних коштів не вистачає для гідного утримання та гармонійного розвитку дітей. В добровільному порядку відповідач збільшити розмір виплати по аліментах на дітей відмовляється. Тому просить суд позовні вимоги задоволити і стягувати з відповідача по 3000 гривень на кожну дитину щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та зазначив, він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі, вказаному позивачкою, оскільки він на даний час перебуває в шлюбі з [PERSON] та має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки його дружина здійснює догляд за малолітнім сином, він змушений здійснювати їх утримання. Також, він матеріально допомагає своїм перестарілим батькам, а тому згідний сплачувати аліменти на дітей, проте в мінімальному розмірі, передбаченому законом. Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані суду докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, за час перебування сторін в шлюбі, в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження серії І-НМ № 049687 від 23.01.2001 року та серії 1-НМ № 152247 від 19.06.2002 року, відповідно (а.с.5-6). Відповідно до копії виконавчого листа виданого Косівським районним судом Івано-Франківської області від 12.04.2007 року по цивільній справі № 2-218/2007 (а.с.7), з [PERSON] стягуються аліменти в розмірі по 150 гривень на кожну дитину в користь [PERSON] Проте, суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, що передбачено ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Суд бере до уваги твердження відповідача, що він протягом всього часу щомісячно перераховував кошти на рахунок позивачки на утримання дітей. Цього факту не оспорює і позивачка. Також суд звертає увагу на те, що на утриманні [PERSON] знаходиться малолітній син [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 280054 від 25.02.2015 року (а.с.21) та дружина [PERSON], яка здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, проте даний факт не звільняє відповідача від обов'язку сплати аліментів на дітей. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень. Суд звертає увагу, що відповідач є особою молодого віку, а отже спроможний сплачувати аліменти у розмірі по 1000 грн. щомісячно на утримання кожної дитини до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначено в п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved