Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовною заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме те, що [PERSON] , котра померла [INFO] була матір`ю [PERSON] , [INFO] та визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті його матері - [PERSON] , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , а його членами були: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Частка кожного становила 1/7 житлового будинку. [INFO] померла його мати- [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на належну померлій 1/7 частку спірного житлового будинку. На випадок своєї смерті, померла не розпорядилась вказаним майном, тому спадкування відбувалось за законом. Як спадкоємець першої черги за законом вона прийняла спадщину, оскільки спільно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовляються від належних їм часток у майні "колгосного двору" в його користь. Відтак, він, як єдиний спадкоємець за законом, що виявив бажання прийняти спадщину, звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері - [PERSON] , проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє його можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідачі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подали заяви про розгляд справи в її відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак, відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено та підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на жилий будинок, яке видано виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів 30.01.1989 року та долученою довідкою № 1861 від 30.10.2018 року, що цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] належав на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого була [PERSON] , а його членами були: [PERSON] (син), ), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука) та [PERSON] (онука) (арк. справи 6,7). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] належав на праві суспільній групі господарств "колгоспний двір", членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (син), [PERSON] (син), [PERSON] (невістка), [PERSON] (онук), [PERSON] (онука) та [PERSON] (онука) - члени двору. Частка кожного члена двору становила 1/7. Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , в с. Волиця-Гніздичівська Жидачівського району Львівської області, померла [PERSON] - голова двору, про що 27 березня 2006 року зроблено відповідний актовий запис №17 та Вільховецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області, 27 березня 2006 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (арк. справи 8). Спадщина відкрилася в цей же день, 26 березня 2006 року відповідно до вимог статті 1220 ЦК України. Судом встановлено, що спадщина померлої складається із 1/7 частки житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, яка видана Вільховецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 01 листопада 2018 року за вих. № 1888. Окрім того, з вказаної довідки вбачається, що до дня смерті та на день смерті [PERSON] разом з нею був зареєстроваий та проживав син- [PERSON] ( арк. справи 9). Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видано повторно 01.03.1984 року, вбачається, що батьками позивача - [PERSON] вказані: [PERSON] - батько, [PERSON] - мати (арк. справи 13). З наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , вбачається, що по батькові спадкодавця [PERSON] вказано як " [PERSON] ". Відтак, наявні розбіжності у написанні по батькові матері позивача у належному йому свідоцтві про народження та правовстановлюючому документі матері, як померла [INFO] . Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Так, правильність написання по батькові матері позивача як "[PERSON] " підтверджується наявними в матеріалах справи копіями трудової книжки, довідки відділу соціального забезпечення Жидачівської РДА Львівської області № 1560 від 10.10.1998 року, паспорта [PERSON] та його військового квитка, свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок ((арк. срави 6, 47-50). Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що [PERSON] , котра померла [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Відтак, позивач як єдиний спадкоємець першої черги є таким, що прийняв спадщину після смерті матері, як такий, що постійно проживав разом із нею, на час відкриття спадщини. Також, з долучених до матеріалів справи, належним чином завірених та сформованих заяв відповідачів: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що кожен із них відмовляється від належної кожному із них частки, як члену колгоспного двору, а тому враховуючи визнання ними позовних вимог, суд приходить до висновку, що вказані відмови на користь позивача (арк. справи 54-58). Разом з тим, постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №691/02-31 від 02 листопада 2018 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері на спадкове майно, у зв`язку відсутністю правовстановлюючих документів (арк. справи 10). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; права відповідачів не порушуються; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved