Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати, посилаючись на те, що у липні 2020 року на сайті оголошень в мережі інтернет вона знайшла оголошення про працевлаштування у м. Слов`янську на посаду техніка-технолога. Вона зателефонувала по номеру телефона, що був зазначений в оголошенні « [NUMBER] » для з`ясування подробиць працевлаштування. По телефону їй було запропоновано надіслати своє резюме та приїхати до м. Києва на співбесіду. Як з`ясувалося пізніше по телефону вона розмовляла із відповідачем [PERSON] . Після співбесіди із відповідачем вона повернулася до м. Слов`янська та 23 липня 2020 року була допущена до роботи. Із відповідачем вони домовилися про те, що вона буде офіційно працевлаштована після місячного іспитового терміну. Її робоче місце знаходилося у нежитловому приміщенні павільйону № [NUMBER] на території торгівельного комплексу « [INFO] », що розташований за адресою: [ADDRESS] . До її трудових обов`язків як працівника входила роздруківка бірок для одягу на принтері та роздруківка розкладок (лекал для одягу) на плоттері. Останнім днем її роботи у відповідача було 28 грудня 2020 року. 29 грудня 2020 року вона не стала до роботи оскільки захворіла на коронавірусну інфекцію та перебувала на лікарняному. Після одужання вона не була допущена до роботи та з робочих чатів у мобільних месенджерах дізналася про те, що її роботу виконує інша особа. Незважаючи на постійні обіцянки відповідача, офіційно працевлаштована вона так і не була, відповідні записи до її трудової книжки не були внесені. За період роботи з 23 липня 2020 року по 28 грудня 2020 року [PERSON] виплатила їй заробітну плату в сумі 31 000 грн. Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 27 травня 2021 року по справі № 243/1509/21 задоволені її позовні вимоги - встановлений юридичний факт допуску її до роботи та перебування у трудових відносинах з [PERSON] на умовах повного робочого часу на посаді оператора принтера-плоттера з 23 липня 2020 року по 28 грудня 2020 року; стягнуто заборгованість по заробітній платі в сумі 43 994,95 грн. Постановою Донецького апеляційного суду від 26 жовтня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. 17 жовтня 2021 року рішення суду в частині стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі відповідачем виконано у повному обсязі. Зазначає, що час затримки повного розрахунку при її звільненні становить 293 дні (з 29 грудня 2020 року по 17 жовтня 2021 року). Отже, середній заробіток за весь час затримки становить 197 042,50 грн. Розмір вищезазначеної компенсації у зв`язку із несвоєчасною виплатою відповідачем їй заробітної плати в сумі 43 994,95 грн. становить: 43 994,95 грн. х 107,52 % (індекс споживчих цін за січень - вересень 2021 року) = 3 308,42 грн. Сума судових витрат які вона понесла та очікує понести складається з витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн. Просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на її, [PERSON] , користь, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 197 042,50 грн.; компенсацію (індексацію) втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 3 308,42 грн.; а також судові витрати. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач ФОП [PERSON] повідомлялася про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 14 грудня 2021 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив. Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача, ФОП [PERSON] не отримується (а.с.51). Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Конверт із судовою повісткою для ФОП [PERSON] на 14 грудня 2021 року повернувся до суду із відміткою АТ "Укрпошта" про причини повернення "адресат відсутній за вказаною адресою", що відповідно до положень ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням сторони (а.с.51). У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач ФОП [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах прави доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Згідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Основним Законом України, статтею 43 Конституції України, передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2021 року встановлено юридичний факт допуску [PERSON] , [INFO] , до роботи та перебування у трудових відносинах з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на умовах повного робочого часу на посаді оператора принтера-плотера з 23 липня 2020 по 28 грудня 2020; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на користь [PERSON] , [INFO] , заборгованість з заробітної плати, що становить 43 994 грн. 95 коп. та складається з заборгованості за липень у сумі 4357,04 грн., за серпень - 8389 грн., за вересень - 8697 грн., за жовтень - 10397 грн., за листопад - 3329 грн., за грудень - 8825,91 грн., з яких необхідно нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (а.с.16-31). Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах із відповідачем, ФОП [PERSON] , з 23 липня 2020 року по 28 грудня 2020 року на посаді оператора принтера-плотера. Постановою приватного виконавця Виконавчого округу Донецької області Горелика Є.Б. від 20 жовтня 2021 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 243/1509/21, виданого 07 липня 2021 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості з заробітної плати, що становить 43994 грн. 95 коп. та складається з заборгованості за липень у сумі 4357,04 грн., за серпень - 8389 грн., за вересень - 8697 грн., за жовтень - 10397 грн., за листопад - 3329 грн., за грудень - 8825,91 грн., з яких нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлено, що Рішення виконано фактично, борг згідно виконавчого листа № 243/1509/21 виданого 07 липня 2021 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області стягнуто в повному обсязі. Витрати виконавчого провадження та основна винагорода виконавця стягнуті. Виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа закінчено (а.с.32-33). У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України «Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу». У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата». Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 КЗпП України. Зі змісту ч.7 ст.43 Конституції України, ч.1 ст.115 КЗпП України, відповідач мав виплачувати працівнику заробітну плату регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженому у встановленому порядку, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Як зазначає позивач та вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2021 року рішення суду в частині стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі відповідачем виконано у повному обсязі. Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації (індексації) втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 3 308,42 грн. суд виходить з наступного. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оплату праці» № 108/95 структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Згідно з положеннями частини 6 статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33,34 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. В листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 708/0/4-13 від 07 травня 2013 року зазначено, що «Згідно з частиною шостою статті 95 КЗпП заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до статті 33 Закону України "Про оплату праці" у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. З розрахунку, наведеного [PERSON] у позовній заяві, вбачається, що розмір компенсації у зв`язку із несвоєчасною виплатою відповідачем їй заробітної плати в сумі 43 994,95 грн. становить: 43 994,95 грн. х 107,52 % (індекс споживчих цін за січень - вересень 2021 року) = 3 308,42 грн. (а.с.4). Статтями 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Згідно п.3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення). Згідно ст. 4 вказаного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Судом встановлено, що відповідач по справі порушив строки виплати заробітної плати [PERSON] . Перевіривши наведений позивачем [PERSON] розрахунок, який є правильним, виконаним відповідно до п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати, та не спростований відповідачем по справі, дійшов висновку про задоволення цієї частини позовних вимог та стягнення з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію (індексацію) втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 3 308,42 грн. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 197 042,50 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. При нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України "в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку". За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці. Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VІІ "Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. [PERSON] просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 197 042,50 грн. Приписами п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати ( ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв`язку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Також, Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 надано офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116,117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Оскільки судом встановлено невиконання відповідачем обов`язку по проведенню розрахунку із звільненим працівником у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, то таке є підставою для покладення на нього встановленої ст. 117 КЗпП України відповідальності. Виходячи із засад законодавства, що регулює трудові правовідносини між працівником та роботодавцем, відсутність підстав для її покладення, в т.ч. у визначеному позивачем розмірі такої відповідальності має доводити роботодавець. Тому з ФОП [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку - з 29 грудня 2020 року по 17 жовтня 2021 року. Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин). Відповідно до п.8 Постанови КМУ № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08.02.1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Відповідно до Розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 29 грудня 2020 року по 17 жовтня 2021 року), наданого позивачем, середньоденна заробітна плата становить 672,05 грн.; час затримки повного розрахунку при звільненні - 293 дні; період роботи виплати за який враховується для розрахунку середньоденної заробітної плати (відповідно до абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100) - з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2020 року; заробітна плата з період з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2020 року (14397 грн. + 13829 грн.) - 28226 грн.; кількість робочих днів у періоді (з 01 жовтня 2020 року по 30 листопада 2020 року) - 42 дні; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (672,05 грн. х 293 дні) - 197 042,5 грн. (а.с.13). Суд погоджується із наданим позивачем Розрахунком середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку (з 29 грудня 2020 року по 17 жовтня 2021 року) та вважає його вірним, оскільки відповідачем даний розрахунок у належний спосіб не спростовано. Тому, виходячи зі встановлених по справі обставин, наведених законодавчих норм права та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 29 грудня 2020 року по 17 жовтня 2021 року у розмірі 197 042,50 грн. підлягають задоволенню. Статтею 168 Податкового кодексу України передбачений порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету. 168.1. Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом. 168.1.1. Податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу. 168.1.2. Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Відповідно до ч. 5 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, позовні вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку з 29 грудня 2020 року по 17 жовтня 2021 року підлягають задоволенню в сумі 197 042,50 грн. Таким чином, з відповідача ФОП [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути компенсацію (індексацію) втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати в сумі 3 308,42 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку з 29 грудня 2020 року по 17 жовтня 2021 року в сумі 197 042,50 грн., з утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Що стосується відшкодування судових витрат, понесених позивачем на правову допомогу, суд зазначає наступне. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК). При цьому суд зобов`язаний врахувати: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст. 141 ЦПК). На підтвердження наданих юридичних послуг Котовій О.В., її представник - адвокат Сильченко О.В., надав Ордер серії АН № 1052641 від 22 листопада 2021 року (а.с.8), Договір про надання правничої допомоги від 10 листопада 2021 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Сильченко О.В. (а.с.35), квитанцію № 9 від 10 листопада 2021 року, відповідно до якої від [PERSON] адвокатом Сильченко О.В. було прийнято гонорар у розмірі 12 000,00 грн. (а.с.36), попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс і які очікує понести позивач при розгляді даної справи, відповідно до якого оплата витрат на професійну правничу допомогу становить 12 000,00 грн. (а.с.37), опис робіт (послуг) виконаних (наданих) адвокатом та здійснених витрат за договором про надання правничої допомоги від 10 листопада 2021 року укладеним між адвокатом Сильченко Олександром Вячеславовичем та [PERSON] , відповідно до якого розмір здійснених витрат становить 12 000,00 грн. (а.с.38). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення даних позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн. (а.с.39). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . Отже з цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 908,00 грн., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 908 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved