Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» у березні 2020 року звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором позики. Позов мотивований тим, що 18.12.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] було укладено договір № 3602501501-085102 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, який було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації позичальника на Інтернет сайті www.e- groshi.com і виконання ним дій, які свідчать про укладення договору. Порядок отримання та надання позики регламентується Законом України «Про електронну комерцію». Позивачем на картковий рахунок відповідача було перераховано позику у розмірі 10000,00 грн.. Дана сума перерахована на підставі договору співробітництва № 2829 від 28.12.2017 року. Строк, на який надається позика становить 31 днів. Дата повернення позики - 17.01.2019 року (включно). Відповідно до умов договору проценти за користування позикою становлять 1,99 % за кожен день користування позикою, що становить 726,35 % річних. Крім того, до основих процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 3 % додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки позичальника збільшуються на 2 %. Тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 5 % від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю. Взяті на себе зобов`язання відповідач не виконує і тому заборгованість по договору № 3602501501-085102 про надання позики від 18.12.2018 року становить 156971,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом в сумі 10000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 6169,00 грн., заборгованість по процентам за прострочку в сумі 130802,00 грн., та заборгованість зі сплату штрафу 10000,00 грн. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив»» 02.05.2019 року було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0205/2, відповідно до якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, у зв`язку з чим гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими фактору, а також до фактора перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Проте, на сьогоднішній день боржником не виконано своїх грошових зобов`язань перед новим кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум актив»» за договором № 3602501501-085102 від 18.12.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда Панфілової А.В. від 20 березня 2020 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання (а.с. 49). У зв`язку з звільненням судді [PERSON] , з посади судді Кіровського районного суду міста Кіровограда, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 23.06.2020 року та наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда від 25.06.2020 року № 122-ОС/д, враховуючи що суддя Панфілова А.В. у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, відповідно до наказу голови Кіровського районного суду міста Кіровограда про передачу справ № 18-АГ від 26.06.2020 року, невирішені судові справи передані для повторного автоматизованого розподілу, та згідно з пунктом 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл матеріалів справи № 404/1542/20, № провадження 2/404/425/20 (розпорядження № 499 від 17.07.2020 року керівника апарату Кіровського районного суду міста Кіровограда «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи»). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи № 404/1542/20, № провадження 2/404/425/20\~ визначено суддю Кіровського районного суду міста Кіровограда Кулінка Л.Д. Цивільну справу № 404/1542/20, № провадження 2/404/425/20\~ прийнято до свого провадження (ухвала судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 30.07.2020 року) (а.с. 67).\~\~ Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав через канцелярію зяаву (вх. № 29403 від 02.09.2020 року) про проведення розгляду справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с. 75-76). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання, повідомлена належними чином, (а.с. 54, 60, 72, 80), про причини неявки суд не повідомила, клопотань, заяв, відзиву на позов не подавала. Відповідно до частин сьомої, восьмої статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Відповідачу направлялась повістка про виклик до суду на адресу, зазначену в позовній заяві та за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (довідка № 012562/1 про реєстрацію місця проживання) (а.с. 71). Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням частини четвертої статті 223 та статті 280 Цивільного процесуального кодексу України. Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» та відповідачем 18 грудня 2018 року в електронній формі було укладено договір № 3602501501-085102 про надання позики (надалі - Договір), в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в розмірі 10000,00 грн. зі строком повернення коштів до 17.01.2019 року та сплатою процентів за користування позикою в розмірі 1,99 % за кожен день користування позикою, починаючи з дня видачі позики до дати фактичного повернення позики включно, що становить 726,35 % річних (підпункт 1.5.1 пункту 1.5 Договору). В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки Позичальника збільшуються на 2 %. Тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 5 % від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю (підпункт 1.5.2. пункут 1.5.Договору) (а.с. 10-13). Періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом встановлюються графіком розрахунків, що є додатком договору № 3602501501-085102 від 18.12.2018 року ( а.с. 14) . На виконання зазначеного договору платіжним дорученням № 23778 від 20.12.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» на картковий рахунок [PERSON] , тобто відповідача, було перераховано суму позики в розмірі 10000,00 грн., що в свою чергу підтверджується копією даного платіжного доручення, копією інформаційної довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Платежі онлайн» від 10.02.2020 року № 75/02 та копією договору співробітництва № 2829 від 28.12.2017 року (а.с. 43, 20-22 ). Повідомленням від 10.02.2020 року підтверджується, що через систему прийому платежів «Platon» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Платежі Онлайн») було проведено успішно видачу займу на сайті EGROSHI.COM (10000,00) на карту клієнта. Дані про трансзакцію: дата та час проведення операції - 2018-12-20 09:50 ; сума операції - 10000,00 грн.; номер карти [NUMBER] ; номер трансзакції - 24529-22484-54988; опис платежу - переказ для займу № 85102 [PERSON] , код авторизації [NUMBER] (а.с. 20). Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» і Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Преміум Актив" 02 травня 2019 року укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0205/2 , за яким Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» відступає Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Преміум Актив" усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями в загальному розмірі 92 879 089 грн. 37 коп., що виникли у позичальника згідно договорів, укладених між ним та боржниками (а.с. 6-8). Витяг з акту прийому-передачі прав вимоги згідно договору факторингу від 02.05.2019 року свідчить, щоТовариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія є гроші» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Преміум Актив" - фактору, а останній прийняв право вимоги за грошовими зобов`язаннями [PERSON] в розмірі 92166 грн. 00 коп. (а.с. 9 ). Відповідно до Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року № 41, фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання свідоцтва. Якщо відповідно до нормативно-правових актів для надання певної фінансової послуги необхідно мати ліцензію та/або дозвіл, фінансова установа має право на надання такої послуги лише після отримання відповідної ліцензії та дозволу. Після отримання свідоцтва та додатка до нього, фінансова компанія має право надавати виключно ті фінансові послуги, які зазначені в додатку до свідоцтва та надання яких не потребує отримання відповідного дозволу/ліцензії. Копія свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 24.05.2018 року, підтверджує, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Преміум Актив" є фінансовою установою (а.с. 41). У відповідності до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 03.07.2018 року № 1127 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Преміум Актив" видано ліцензію на провадження господарської діяльності, а саме з надання послуг факторингу (а.с. 42). Згідно статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~ статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~ статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так,якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до пункту 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно частини першої та частини другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. За положеннями статті 526 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої та третьої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною пятою та шостою статті 81 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. За змістом положень пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою. Частиною п`ятою статті 5 вказаного Закону закріплено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу Українита вказаного Закону. Згідно статті 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до частини другої статті 1083 Цивілнього кодексу України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Крім того, згідно частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин першої та другої статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. Зважаючи, що відповідачем не надано будь-яких доказів на доведення відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання, заборгованість є не погашеною, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. Водночас, при визначенні суми боргу, яка підлягає стягненню, суд враховує наступне.\~\~\~ Відповідно до частин першої та другої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами частини першої статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~ Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України). За умовами частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною першоюстатті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 Цивільного кодексу України). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Із матеріалів справи вбачається, що умовами укладеного між Товарситвом з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія гроші» та [PERSON] договору від 18 грудня 2018 року, зокрема в графіку розрахунків був встановлений термін повернення позики і в тому числі процентів не пізніше 17 січня 2019 року включно (а.с. 14). Право грошової вимоги до позивача перейшло 02.05.2019 року. Після переходу прав грошової вимоги заборгованості фактор має право нараховувати, як новий кредитор, проценти, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі відносно боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов`язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому. Таким чином, право нараховувати відсотки за користування кредитом та заборгованість по відсоткам за прострочку припинилося зі спливом строку кредитування - 17.01.2019 року , а тому вимога позивача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за період з 18.01.2019 по 13.11.2019 року, а також заборгованості по відсоткам за прострочку є необґрунтованою. Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 17.01.2019 року сума боргу за згаданим договором становить 15771,00 грн., з яких 10000,00 грн. - тіло кредиту, 5771,00 грн. - відсотки за користування кредитними коштами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що із позивача на користь відповідача підлягає до стягнення заборгованість за договором позики 15771,00 грн., з яких 10000,00 грн. - тіло кредиту, 5771,00 грн. - відсотки за користування кредитними коштами. В решті позовних вимог, а саме залишку заборгованості за відсотками в сумі 398,00 грн., заборгованості за простроченими відсотками в сумі 130802,00 грн., слід відмовити. Щодо вимоги позивача про сплату штрафу у розмірі 10000,00 грн. суд зазначає наступне. В обґрунтування вимоги про сплату штрафу позивач посилається на пункт 4.3 Договору позики. Так, в пункті 4.3 Договору позики визначено, що «4.3. В разі прострочення заборгованості більш ніж 61 день, Позичальник зобов`язується сплатити штраф у розмірі суми кредиту, визначену відповідно до п. 1.1 Договору. Штраф включає в себе витрати Позикодавця на повідомлення різними способами (телефонним дзвінком, смс-повідомленням, надсиланням поштових повідомлень, повідомлень на електронну адресу) Позичальника про заборгованість, розшук Позичальника для врегулювання у досудовому порядку спору, та інші витрати пов`язані з захистом своїх прав Позикодавцем». Згідно з частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою. Відповідно до частини першої статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 Цивільного кодексу України). Зі змісту пункту 4.3 Договору позики вбачається, що до суми штрафу позивач зарахував такі витрати, які не є послугами та не притаманні самому визначенню штрафу як виду відповідальності. Крім того, сума штрафу визначена не у відсотковому співвідношенні з сумою позики, у повному її розмірі. Відповідно до частни восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь- яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів», є нікчемною. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у своїх рішеннях по справі №444/484/15-ц від 12.12.2018 року та справі № 666/4957/15-ц (провадження N 61-43940св18) від 20 лютого 2019 року. Відтак суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати штрафу в сумі 10000,00 грн., не можуть бути задоволені. Відповідно до частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір 239,55 грн. виходячи з такого розрахунку. Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 15771,00 грн., тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 236,57 грн. (15771,00 грн. х 100 % 156971,00 грн. х 2354,58 грн.).

Outcome: partial