Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 12 серпня 2013 року між ним та відповідачем по справі [PERSON] укладено кредитний договір №009-28403-120813. За даним договором банк відкрив рахунок в національній валюті - гривні та кредитну лінію на загальну суму 43 300 грн. На день укладення договору був встановлений ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 43211,93 грн. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконував, станом на 30 червня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 69 390,45 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту - 28 866,78 грн., заборгованість по простроченому тілу кредиту - 14 345,15 грн., заборгованість за відсотками - 26 178,52 грн. Через невиконання боржником взятих зобов'язань їх права порушені та вони змушені звернутися до суду для захисту своїх прав. Просили суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №009-28403-120813 в розмірі 69 390,45 грн.; судові витрати покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився. Подав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, просив суд задоволити позов. У судове засідання представник позивача не з'явилась. Направила суду заяву про відкладення розгляду справи за родинними обставинами, при цьому підтверджуючих документів щодо поважності причин суду не надала. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився. Причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надано. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що 12 серпня 2013 року Публічне Акціонерне Товариство «Дельта Банк» та [PERSON], шляхом акцептування Банком, Пропозиції клієнта, уклали кредитну угоду відповідно до умов заяви № 009-28403-120813. Згідно з п.п. 2.1; 2.2; 2.5 Частини 1 вищезазначеного договору, позивач відкриває відповідачу картковий рахунок № [NUMBER] в національній валюті України - гривні. Згідно з п. 2.3 частини 2 Договору, банк встановлює ліміт кредитної лінії у розмірі: 43 300 грн. Згідно п. 1 частини 3 договору - обслуговування карткового рахунку здійснюється у відповідності до Тарифів, що є невід'ємною частиною договору. Відповідач скористався кредитною лінією, але станом на 13.12.2016 р. не виконує належним чином зобов'язання з договором в результаті чого, виникла прострочена заборгованість. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору позивачем було надано споживчий кредит на загальну суму 43 211,93 грн., виходячи із розміру процентної ставки - 14,99 % в рік. Позивач свої зобов'язання виконав, відкривши відповідачу картковий рахунок [NUMBER] в національній валюті України - гривні, встановивши ліміт Кредитної лінії у розмірі 43 300,00 грн (п.п. 2.1 - 2.3. договору). Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що кредитний договір сторонами укладено у письмовій формі, зазначено його розмір та умови надання кредиту. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Судом встановлено, що [PERSON] скористався Кредитною лінією, але станом на 20 серпня 2015 року свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом не виконав. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором станом на 30 червня 2015 року за [PERSON] рахується заборгованість у розмірі 69 390, 45 грн, яка складається із заборгованості по тілу кредиту - 28 866, 78 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту - 14 345, 15 грн, заборгованості за відсотками - 26 178, 52 грн. Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник вказували на погашення [PERSON] кредиту в повному обсязі через картку, про що також зазначили у своїй заяві про перегляд заочного рішення. Разом з тим, з квітня 2016 року ними не подано суду виписки з даної картки, інші платіжні відомості щодо перерахунку коштів на погашення кредиту. Не вказували суду щодо неможливості надання суду таких доказів. За клопотанням представника відповідача, ПАТ «Дельта Банк» надано суду виписку по рахунку за період з 12 серпня 2013 року по 30 червня 2015 року, згідно якої заборгованість по тілу складає 43 211,93 грн. (28 866,78 грн. та 14 345,15 грн.) та заборгованість по сплаті відсотків складає 26 403,52 грн. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та відсотках підлягають задоволенню. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 р. №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк». Відтак, станом на момент звернення позивача з даним позовом до суду щодо останнього розпочато процедуру ліквідації. Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах. Пунктом 16 статті 2 зазначеного Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом, а відповідно до пункту 6 статті 2 Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. У відповідності до ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Пунктом 1 ч. 3 ст. 47 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що Уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Згідно п.5 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позовна заява про стягнення заборгованості є позовною заявою майнового характеру, за подання якої згідно п.1.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» (яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, з [PERSON] підлягають стягненню 693,90 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved