Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] за наступними вимогами: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 21 жовтня 2011 року (актовий запис №161) відділом державної реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області; стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. 00 коп. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що 21.10.2011 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через життєві обставини, з жовтня 2015 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть., збереження шлюбу суперечитиме її інтересам. З моменту припинення шлюбних відносин, дочка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. [PERSON] на протязі тривалого часу не приймає участі у витратах на утримання їхньої спільної дитини, внаслідок чого вона вимушена утримувати дочку лише за свої кошти, чим ставить її в скрутне матеріальне положення. Належним чином повідомлені сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просила провести судовий розгляд на підставі наявних у справі доказів. Відповідачу [PERSON] направлялися повістки рекомендованими листами на адресу, зареєстрованого місця проживання. Рекомендовані листи повернулися не врученими з відміткою "через не запит". Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, від якого не надійшло заяви про судовий розгляд за його відсутності, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивачка. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтву про шлюб та копії свідоцтва про народження, сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21.10.2011 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. (а. с. 6, 7). З даних довідки №5854 від 21.10.2016 року, виданої виконкомом Зміївської міської ради, вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та має склад сім'ї: мати - [PERSON], [INFO], батько [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. (а. с. 8). Даними довідки про доходи підтверджується, що [PERSON] працює продавцем у ФОП "[PERSON].", за період жовтень 2016 року по лютий 2017 року отримала дохід 11000 грн. (а. с. 22). Даними товарних чеків підтверджуються доводи позовної заяви щодо витрат позивачки на потреби дитини. (а. с. 23-31). Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідністю зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зі змісту позовної заяви, проти якої відповідач [PERSON] не подав заперечень, слідує, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам дружини. Спору про поділ майна, про місце проживання дитини між сторонами немає. Враховуючи, що позивачка [PERSON] наполягала на розірванні шлюбу, а відповідач [PERSON] будь-яких заперечень проти позовної заяви не надав, чим виявив байдуже ставлення до збереження сім'ї, а подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивачки, в частині вимоги про розірвання шлюбу позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: "Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права". У справі "Кечко проти України" Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: "Поняття "власності", яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як "майнові права", і, таким, як "власність" в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дітей, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають суттєве значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки відсутні докази домовленості між сторонами щодо способу участі батька дитини в утриманні дитини, стягнення аліментів у судовому порядку є правом позивачки. Враховуючи, що відповідач будь-яких заперечень проти позовної заяви не надав, позовна заява [PERSON] про стягування з відповідача на її користь коштів на утримання дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 2000 грн., що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з 23.12.2016 року і до досягнення нею повноліття, є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід Державного бюджету України 640 грн. 00 коп. судового збору за вимогою позову щодо стягування аліментів, а також 551 грн. 20 коп. на користь позивачки на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved