Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовом до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в особі Запорізької філії державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" про поновлення на роботі , стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому вказала, що відповідно до наказу № 1/36-к від 26.11.2013р. була прийнята на посаду заступника головного бухгалтера Запорізької філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». У відповідності до наказу № 1/5-к від 01 квітня 2014 року її було переведено з посади заступника головного бухгалтера на посаду заступника директора філії, з виконанням обов'язків бухгалтера 1 категорії (за суміщенням професій), з доплатою у розмірі 50% місячного посадового окладу бухгалтера 1 категорії. Крім того, наказом № 24-в від 30 квітня 2014 року їй, як заступнику директора ЗФ ДП «ЦСЕНСМ» встановлено доплату до місячного посадового окладу у розмірі 11% за розширення зони обслуговування. Наказом 235-к від 11.09.14р. генерального директора ДП " "Центр сертифікації та експертизи насіння і садівного матеріалу" [PERSON] поновлено на посаду директора Запорізької філії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садівного матеріалу" [PERSON] з 11.-9.14р., а [PERSON] звільнено з цієї посади тим же наказом за п.6 ст. 40 КЗпП України. Наказом 247-к від 22.09.14р. генерального директора ДП " "Центр сертифікації та експертизи насіння і садівного матеріалу" [PERSON] на [PERSON] завідувача насінницької Веселівської сортодослідної станції Запорізької філії покладено виконання обов"язків директора Запорізької філії з 22.09.14р. на період тимчасової непрацездатності [PERSON] Незважаючи на те, що [PERSON] був призначений виконуючим обов"язки директора Запорізької філії тільки 22.-9.14р., він наказом № 1/11 -к від 11 вересня 2014 року звільнив її від виконання обов'язків бухгалтера 1 категорії ЗФ ДП «ЦСЕНСМ» «У зв'язку з погіршенням якості виконуваної роботи у порядку суміщення та невиконанням функціональних обов'язків бухгалтера» . Однак за весь час роботи жодних доган, зауважень, попереджень та інших нарікань на виконання нею за сумісництвом обов'язків бухгалтера 1 категорії не було а ні від головного бухгалтера, ні від директора. Відповідно до наказу № 66/1 -в від 11 вересня 2014 року їй було відмінено доплату до місячного посадового окладу у розмірі 11% за розширення зони обслуговування. «У зв'язку з виробничою необхідністю» з 11 вересня. На неї почався моральний тиск та їй пропонували звільнитися за власним бажанням Фактично її відсторонили від роботи та робоче місце за розпорядженням в. о. директора [PERSON] було перенесено в кімнату - їдальню, її позбавили комп'ютера та доступу до документів. 01 жовтня 2014 року її було ознайомили з наказом № 71-в «Про скорочення посади заступника директора» та попередили про наступне звільнення з роботи через 2 місяця. Відповідач також не забезпечив її належними умови праці. Кімната, де вона працювала не опалюється і з настанням холодів температура повітря знизилися до 8-10°С. В жовтні листопаді 2014р. вона тричі хворіла, що підтверджується лікарняними листами. 24.11.2014 року температура повітря в робочому кабінеті знизилася до 5°С, що стало причиною написання службової записки в. о. директора про забезпечення належних умов праці (вх. № 63 від 24.11.2014 р.). До 26.11.14р. вона вимушена була працювати в таких умовах. 26.11.2014 року, не витримавши таких умов праці та затримки виплати заробітної плати більше 3-х місяців, вона написала заяву про звільнення з займаної посади заступника директора за власним бажання з 26.11.14р. за п. З ст. 38 КЗпП України, у зв"язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов трудового договору. Її заява була прийнята та зареєстрована за вх. 66/1 від 28.11.14р., вона вважала себе звільненою у визначений нею строк та після цього на роботу не виходила. В телефонному режимі менеджер з персоналу [PERSON] повідомила їй, що як тільки буде готовий наказ на звільнення і зроблений запис до трудової книжки, вона про це сповістить. Наказом в.о. генерального директора ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" [PERSON] 312-к від 28.11.14р. [PERSON] звільнено з посади директора Запорізької філії з 28.11.14р. за ст. 38 КЗпП України, наказом 313-к від 28.11.14р. призначено [PERSON] на посаду директора Запорізької філії з 1.12.14р. та доручено [PERSON] передати [PERSON] документи, матеріальні цінності та печатку, а наказом 314-к від 28.11.14р. [PERSON] переведено з посади завідувача насинніцької Веселівської сортодослідної станції на посаду директора Миколаївської філії ДП " Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу " з 2.12.14р. Після цього, наказом в.о. генерального директора [PERSON] 314/1-к від 1.12.14р. покладено на [PERSON] виконання обов"язків директора Запорізької філії з 1.12.14р. до 5.12.14р. , наказом 314/1/1-к від 1.12.14р. внесено зміни до наказу 313-к від 28.11.14р. про прийняття [PERSON] директором Запорізької філії з 8.12.14р., а наказом 315/1/1-к від 8.12.14р. внесено зміни до наказу 314-к від 28.11.14р. про перевід [PERSON] на посаду директора Миколаївської філії з 8.12.14р. Станом на 24.11.2014 р. заборгованість з виплати заробітної плати перевищила два місяці. Всі її усні звернення надати довідку про нараховані суми заробітної плати були проігноровані, а тому 24.11.2014 року вона подавала також заяву (вх. № 62 від 24.11.2014 р.) з проханням надати довідку щодо нарахованої та невиплаченої заробітної плати, однак відповіді їй не надійшло. 10.12.2014 року вона особисто прибула на Запорізьку філію, та повторно подала заяви на видачу довідок (вх. № 72 від 10.12.2014 року). На питання щодо звільнення вона отримала відповідь, що рішення ще не прийняте, наказу не має та запис до трудової книжки не внесений. 15.12.2014 року поштою вона отримала лист від ЗФ ДП «ЦСЕНСМ» в якому її просили прибути до ЗФ ДП «ЦСЕНСМ» для ознайомлення з наказом про звільнення та отриманням трудової книжки. Лист був відправлений 10.12.2014 року. 16.12.2014 року вона ознайомилася з наказом № 1/16-к від 05.12.2014 року про звільнення з посади заступника директора ЗФ ДП «ЦСЕНСМ» у зв'язку з прогулами без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України з 25.11.2014 року. Вказане звільнення вважає незаконним та безпідставним виходячи з наступного. Відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення. Її було ознайомлено з наказом про звільнення з роботи 25.11.2014 року лише 16.12.2014 року. Відповідно до ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення відповідач повинен був зажадати віл порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку Про зазначений наказ про звільнення їй стало відомо тільки 16.12.14р. з листа відповідача, направленому їй тільки 10.12.14р., а з наказом про звільнення вона була ознайомлена тільки 16.12.14р., за що менеджер з персоналу була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 41 ч.1 КУпАП Ніяких прогулів вона не скоювала та 24, 25 та 26 листопада 2014р. була присутня на роботі та виконувала свої трудові обов'язки. Лише після того, як вона 26.11.2014 року направила роботодавцеві заяву про звільнення за п.3 ст. 38 КЗпП України, в зв'язку із невиконанням власником умов трудового договору, відповідачем було складено акти про відсутність на роботі, що не відповідають дійсності, оскільки в цей час вона була на роботі і займалася виконанням своїх обов'язків. Відповідач не мав права залишати без розгляду подану нею заяву про звільнення за власним бажанням, в зв'язку із невиконанням власником умов трудового договору та повинен був звільнити її за п.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у визначений нею строк. При розгляді подання директора на її звільнення вона не була запрошена на засідання профспілкового комітету. При її звільненні була відсутня згода генерального директора ДП відповідно до р.7.4.5 Положення про Запорізьку філію саме за п.4 ст. 40 КЗпП України. Крім того вважає, що звільнена з роботи не уповноваженою особою., оскільки накази 314/1-к від 1.12.14р. про виконання обов"язків директора Запорізької філії [PERSON] з 1.12. по 5.12.14р., 314/1/1-к від 1.12.14р. про зміни в наказ 313-к від 28.11.14р. про призначення директором Запорізької філії [PERSON] з 8.12.14р., 315/1/1 від 8.12.14р. про внесення змін до наказу 314-к від 28.12.14р. про перевід [PERSON] директором Миколаївської філії з 8.12.14р. видані в.о. генерального директора підприємства [PERSON], тоді як генеральним директором на той час був [PERSON] В.О. генерального директора [PERSON] призначено наказом генерального директора ДП [PERSON], що не відповідає вимогам п. 10.2 Статуту, оскільки генеральний директор призначається уповноваженим органом управління. [PERSON] не призначався виконуючим обов"язки генерального директора уповноваженим органом управління, а саме Міністерством агрополітики. Таким чином, вона вважає, що звільнена з порушенням вимог трудового законодавства, просить визнати незаконним наказ 1/16-к від 6.12.14р. за ст.. 40 п.4 КЗпП України та поновити її на посаді заступника директора Запорізької філії. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, виходячи із середньоденної заробітної плати 240,33 грн. Також пояснила, що незаконним звільненням з роботи, відповідач позбавив її гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй сім'ї на життя. Зазначене привело до моральних страждань, вона втратила душевний спокій, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїй неповнолітній дитині.. Просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн., відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України. Судові витрати покласти на відповідача. Представник відповідача заперечував проти позову пояснив, що підставою для звільнення позивача був пункт 4 частини 1 ст. 40 КЗпП України, тобто прогул без поважних причин. В період з 24 .11.14 р. по 05 грудня 2014 р. позивач була відсутня па робочому місці, про що було складено відповідні акти . Всі необхідні процедури для звільнення Відповідачем було виконано, а саме: -05.12.2014 р. отримано дозвіл профспілкової організації, -27.11.2014 р. позивачу було надіслано, та 04.12.2015 р. вручено особисто поштове повідомлення з вимогою про пояснення причин відсутності на робочому місці, -05.12.2014 р. так і не отримавши від позивача пояснень, було складено акт про відсутність [PERSON] для надання пояснень, - через 3 робочі дні після підписання наказу про звільнення позивача, так і не дочекавшись її появи на робочому місці для ознайомлення з наказом, дачі пояснень і утримання трудової книжки, вони надіслав їй поштою повідомлення про звільнення з проханням з'явитися для ознайомлення з наказом і отримання трудової книжки. Вказане повідомлення було вручено позивачу особисту 15.12.2014 р. 16 грудня 2014 року позивач з'явилася на роботі, отримала трудову книжку, копію наказу про звільнення і категорично відмовилася давати будь-які пояснення щодо власних прогулів, про що було складено відповідний акт. Таким чином, позивача було звільнено на законних підставах, з додержанням всіх вимог чинного законодавства, а будь-які затримки в ознайомленні з вказаними вище документами сталися виключно з вини самого позивача. Додана до позовної заяви копія заяви позивача про звільнення за систематичні затримки у виплаті заробітної плати не була подана відповідачу і не містить доказів її подання або направлення. Вимушеним прогулом є час, протягом якого працівник не міг приступити до виконання свої трудових обов'язків з вини роботодавця. Позивачу ніхто не чинив перешкод у виконанні трудових обов'язків, а натомість вона сама з власної волі перестала з'являтися на робочому місці. Позивач заявляє, що 24, 25 та 26 листопада вона була на роботі, однак доказів цього не надає, натомість про її відсутність в ці дні було складено акти. Просив суд відмовити в позові. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, свідків, оцінивши всі надані докази у сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 40 п. 4 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин; Прогулом вважається неявка на роботу без поважних причин. Под неявко. На роботу слід вважати невихід робітника на своє робоче місце для виконання службових обов»язків. Відповідно до частини 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до наказу № 1/36-к від 26.11.2013р. позивач була прийнята на посаду заступника головного бухгалтера Запорізької філії державного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу». Запорізька філія не є самостійною юридичною особою і підпорядкована ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння та садивного матеріалу». У відповідності до наказу № 1/5-к від 01 квітня 2014 року її було переведено з посади заступника головного бухгалтера на посаду заступника директора філії, з виконанням обов'язків бухгалтера 1 категорії (за суміщенням професій), з доплатою у розмірі 50% місячного посадового окладу бухгалтера 1 категорії. Відповідно до п.7.4.5 Положення про Запорізьку філію призначення на посаду заступника директора та його звільнення відбувається за погодженням Генерального директора ДП. Крім того, наказом № 24-в від 30 квітня 2014 року їй, як заступнику директора ЗФ ДП «ЦСЕНСМ» встановлено доплату до місячного посадового окладу у розмірі 11% за розширення зони обслуговування. Наказом 235-к від 11.09.14р. Генерального директора ДП " "Центр сертифікації та експертизи насіння і садівного матеріалу" [PERSON] поновлено на посаду директора Запорізької філії ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садівного матеріалу" [PERSON] з 11.-9.14р., а [PERSON] звільнено з цієї посади тим же наказом за п.6 ст. 40 КЗпП України. Наказом 247-к від 22.09.14р. Генерального директора ДП " "Центр сертифікації та експертизи насіння і садівного матеріалу" [PERSON] на [PERSON] завідувача насінницької Веселівської сортодослідної станції Запорізької філії покладено виконання обов"язків директора Запорізької філії з 22.09.14р. на період тимчасової непрацездатності [PERSON] Незважаючи на те, що [PERSON] був призначений виконуючим обов"язки директора Запорізької філії тільки з 22.09.14р., він наказом № 1/11 -к від 11 вересня 2014 року звільнив позивача від виконання обов'язків бухгалтера 1 категорії ЗФ ДП «ЦСЕНСМ» «У зв'язку з погіршенням якості виконуваної роботи у порядку суміщення та невиконанням функціональних обов'язків бухгалтера» . Однак за весь час роботи жодних доган, зауважень, попереджень та інших нарікань на виконання позивачем своєї роботи не було, а ні від головного бухгалтера, ні від директора. Відповідно до наказу № 66/1 -в від 11 вересня 2014 року їй було відмінено доплату до місячного посадового окладу у розмірі 11% за розширення зони обслуговування. «У зв'язку з виробничою необхідністю» з 11 вересня. З пояснень позивача вбачається, що її фактично відсторонили від роботи та робоче місце за розпорядженням в. о. директора [PERSON] було перенесене в кімнату - їдальню, її позбавили комп'ютера та доступу до документів. 01 жовтня 2014 року її було ознайомили з наказом № 71-в «Про скорочення посади заступника директора» та попередили про наступне звільнення з роботи через 2 місяця. Відповідач також не забезпечив її належними умови праці. Кімната, де вона працювала не опалюється і з настанням холодів температура повітря знизилися до 8-10°С. В жовтні листопаді 2014р. вона тричі хворіла, що підтверджується лікарняними листами. 24.11.2014 року температура повітря в робочому кабінеті знизилася до 5°С, що стало причиною написання службової записки в. о. директора про забезпечення належних умов праці (Вх. № 63 від 24.11.2014 р.), що підтверджено журналом реєстрації вхідної кореспонденції. Втім, зазначена службова записка позивача не була розглянута та питання неналежних умов праці керівником не вирішувалося. Комісія не призначалася та зазначені обставини не перевірялися. До 26.11.14р. позивач вимушена була працювати в таких умовах. 26.11.2014 року, не витримавши таких умов праці та затримки виплати заробітної плати більше 3-х місяців, вона написала заяву про звільнення з займаної посади заступника директора за власним бажання з 26.11.14р. за п. З ст. 38 КЗпП України, у зв"язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов трудового договору. Її заява була прийнята та зареєстрована за вх. 66/1 від 28.11.14р., вона вважала себе звільненою у визначений нею строк та після цього на роботу не виходила. Доводи відповідача про те, що позивачем така заява не подавалася, спростовується журналом реєстрації вхідної кореспонденції. Работодавець відповідно до вимог закону забов»язаний забезпечити працівнику належні умови праці. Крім того, відповідач повинен був розглянути заяву позивача про звільнення за власним бажанням за п.3 ст. 38 КЗпП України. Наказом в.о. генерального директора ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" [PERSON] 312-к від 28.11.14р. [PERSON] звільнено з посади директора Запорізької філії з 28.11.14р. за ст. 38 КЗпП України, наказом 313-к від 28.11.14р. призначено [PERSON] на посаду директора Запорізької філії з 1.12.14р. та доручено [PERSON] передати [PERSON] документи, матеріальні цінності та печатку, а наказом 314-к від 28.11.14р. [PERSON] переведено з посади завідувача насінницької Веселівської сортодослідної станції на посаду директора Миколаївської філії ДП " Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу " з 2.12.14р. Після цього, наказом в.о. генерального директора [PERSON] 314/1-к від 1.12.14р. покладено на [PERSON] виконання обов"язків директора Запорізької філії з 1.12.14р. до 5.12.14р. , наказом 314/1/1-к від 1.12.14р. внесено зміни до наказу 313-к від 28.11.14р. про прийняття [PERSON] директором Запорізької філії з 8.12.14р., а наказом 315/1/1-к від 8.12.14р. внесено зміни до наказу 314-к від 28.11.14р. про перевід [PERSON] на посаду директора Миколаївської філії з 8.12.14р. Станом на 24.11.2014 р. заборгованість з виплати заробітної плати позивачу перевищила два місяці. Всі її усні звернення надати довідку про нараховані суми заробітної плати були проігноровані, а тому 24.11.2014 року вона подавала також заяву (вх. № 62 від 24.11.2014 р.) з проханням надати довідку щодо нарахованої та невиплаченої заробітної плати, однак відповіді їй не надійшло. 10.12.2014 року вона особисто прибула на Запорізьку філію, та повторно подала заяви на видачу довідок (вх. № 72 від 10.12.2014 року). Зазначені обставини спростовують доводи відповідача про те, що позивач з 24.11.14р. скоювала прогули без поважних причин, оскільки нею подавалися заяви 24.11.15р., 28.11.14р., 10.12.14р. та в зазначені дня від неї могли бути витребувані пояснення з приводу неявки на роботу. 15.12.2014 року поштою позивач отримала лист від ЗФ ДП «ЦСЕНСМ» в якому її просили прибути до ЗФ ДП «ЦСЕНСМ» для ознайомлення з наказом про звільнення та отриманням трудової книжки. Лист був відправлений в відповідачем 10.12.2014 року, хоча позивач могла бути ознайомлена з зазначеним наказом 10.12.14р. про подачі заяви. 16.12.2014 року вона ознайомилася з наказом № 1/16-к від 05.12.2014 року про звільнення з посади заступника директора ЗФ ДП «ЦСЕНСМ» у зв'язку з прогулами без поважних причин, згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України з 25.11.2014 року. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що позивачка працювала 24, 25 та 26.11.14р. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що позивач посилалася на неналежні умови праці, т.я. приміщення не опалювалося та було холодно. До актів, складених відносно відсутності на роботі позивача з 24.11.14р. суд відноситься критично, оскільки керівник [PERSON], який їх також підписував, 24.11., 25.11, 26.11,14р. на підставі наказів 91-в та 92-в перебував у відряджені. Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення відповідач повинен був зажадати віл порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку. Від позивача таких пояснень до притягнення до дисциплінарної відповідальності не зажадали та про звільнення з роботи не повідомили, рішення по її заяві про звільнення за власним бажанням не прийняли. Про зазначений наказ про звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України позивачу стало відомо тільки 16.12.14р. з листа відповідача, направленому їй тільки 10.12.14о., а з наказом про звільнення вона була ознайомлена тільки 16.12.14р., за що менеджер з персоналу була притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 41 ч.1 КУпАП На думку суду, після того, як вона 26.11.2014 року надала роботодавцеві заяву про звільнення за п.3 ст. 38 КЗпП України, в зв'язку із невиконанням власником умов трудового договору, відповідачем було складено акти про її відсутність на роботі. Суд вважає, що можлива відсутність позивача на роботі в ці дня мала місце з поважних причин, у зв»язку з неналежними умовами праці, відсутністю опалення за місцем роботи.. Однак, після написання заяви позивачем про звільнення за власним бажанням у зв`язку з порушенням роботодавцем трудового законодавства та визначивши в ній строк звільнення, відповідач не мав права залишати її без розгляду. Відповідно до вимог ст.. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з заступником керівника з ініціативи роботодавця можливо без згоди профспілкового комітету. Втім, профспілковий комітет Запорізької філії розглядав клопотання відповідача про надання згоди на звільнення [PERSON] 5.12.14р. та дав згоду на її звільнення за п.4 ст. 40 КЗпП України, що підтверджено протоколом 08 від 5.12.14р. Втім, позивача на засідання зазначеного профспілкового комітету не запрошували та розгляд зазначеного подання відбувався за її відсутності. Зазначені обставини підтверджені свідком [PERSON], яка пояснила, що позивача на засідання не запрошували. Суд також вважає, що при звільнені позивача, в порушення вимог п. 7.4.5 Положення про філію, була відсутня згода Генерального директора ДП саме на звільнення за ст.. 40 п.4 КЗпП України, оскільки до цього вирішувалося питання про звільнення [PERSON] за ст.. 40 п.1 КЗпП України за скороченням штату. Крім того , позивач звільнена з роботи не уповноваженою особою., оскільки накази 314/1-к від 1.12.14р. про виконання обов"язків директора Запорізької філії [PERSON] з 1.12. по 5.12.14р., 314/1/1-к від 1.12.14р. про зміни в наказ 313-к від 28.11.14р. про призначення директором Запорізької філії [PERSON] з 8.12.14р., 315/1/1 від 8.12.14р. про внесення змін до наказу 314-к від 28.12.14р. про перевід [PERSON] директором Миколаївської філії з 8.12.14р. видані в.о. генерального директора підприємства [PERSON], тоді як генеральним директором на той час був [PERSON] В.О. генерального директора [PERSON] призначено наказом генерального директора ДП [PERSON], що не відповідає вимогам п. 10.2 Статуту ДП, оскільки генеральний директор призначається уповноваженим органом управління. [PERSON] не призначався виконуючим обов"язки генерального директора уповноваженим органом управління, а саме Міністерством агрополітики. Суд вважає, що зазначені накази видавалися заднім числом, оскільки мають подвійні номери та суду не надавався журнал реєстрації зазначених наказів., що підтверджено також і журналом реєстрації вхідної кореспонденції, де вони реєструвалися за подвійними номерами. Крім того , надані суду копії табелів обліку робочого часу відносно керівників не підписані та незавірені належним чином. Таким чином, суд вважає, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства та необхідно визнати незаконним наказ 1/16-к від 6.12.14р. за ст.. 40 п.4 КЗпП України позивача та поновити її на посаді заступника директора Запорізької філії. Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Крім того, відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. За таких підстав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 26.11.14р., за 10 міс. 10 днів, виходячи із середньомісячної заробітної плати 4557,13 грн., в загальній сумі 46883,60 грн., які повинні бути виплачені на підприємстві з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Незаконним звільненням з роботи, відповідач позбавив позивача гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти собі та своїй сім'ї на життя. Зазначене привело до моральних страждань, вона втратила душевний спокій, не має засобів для забезпечення належного рівня життя своїй неповнолітній дитині.. Втім, заявлену суму моральної шкоди суд вважає завищеною та такою, зо не відповідає тяжкості спричинених моральних страждань та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн. Оскільки по трудових справах позивача звільнено від сплати судового збору то він підлягає стягненню з відповідача в сумі 2436 грн.

Outcome: partial