Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

01.08.2017 року\~ головний лікар Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив винести рішення про госпіталізацію громадянина [PERSON], 15.09.1990 року у психіатричний стаціонар без його згоди або згоди законного представника. В судовому засіданні представник заявника та лікар-психіатр, підтримали вимоги заяви в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам. Зазначили, що у відділенні №3 Херсонської обласної психіатричної лікарні перебуває громадянин [PERSON], [INFO], який був доставлений до лікарні каретою швидкої допомоги за заявою його матері [PERSON], яка зазначила, що останні декілька місяців її син [PERSON] висловлює маячні ідеї переслідування, вважає, що за ним стежать, що в його квартиру намагаються проникнути та вбити його. Особа, відносно якої вирішується питання про госпіталізацію, [PERSON], в судових засіданнях неодноразово змінював свою думку щодо його госпіталізаціїї до психіатричного стаціонару. Прокурор у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні заяви. Зацікавлена особа - [PERSON] (мати пацієнта) в судовому засіданні наполягала на задоволенні заяви, надала пояснення, що 31.07.2017 року, [PERSON] за місцем проживання: [INFO] зачинився в квартирі та не може з неї вийти, при цьому пересувається по квартирі з металевим предметом у руці, який тримає біля горла. В судовому засіданні в якості свідка було допитано співробітника поліції, який зазначив, що 31.07.2017 року близько 08-00 години на 102 було отримано повідомлення від заявниці [PERSON], про те, що за адресою: [ADDRESS], її син [PERSON] зачинився в картирі та неможе з неї вийти. Прибувши за місце виклику поліцейським було встановлено, що [PERSON] дійсно зачинився в квартирі, проте після спілкування з поліцейськими [PERSON] відчинив двері самостійно, після чого його було госпіталізовано каретою швидкої допомоги. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає заяву такою, що задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізації особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно заяви від 31.07.2017 року [PERSON] просить госпіталізувати [PERSON], яка приходиться йому матір'ю, вказує, що на протязі останніх кількох місяців червень-липень у нього з'явились галюцінації, манія переслідування, зазначає що в нього була травма - перелом основи черепа, від лікування він відмовляється, була спроба суїциду - перерізав вени на лівій руці, втрачає орієнтацію в квартирі де проживає, постійно переймається, що на нього буде здійснено напад, в зв'язку з чим пересувається з ножем та каже, що якщо на нього нападуть, то він живим не здасться, розмовляє с галюцинаціями які його оточують, в зв'язку з вищевикладеним просить госпіталізувати її сина до психіатричної лікарні.\~\~\~\~ Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КЗ "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР [PERSON], [INFO], у минулому двічі був засуджений за тяжкі злочини. На протязі останніх місяців висловлює маячні ідеї переслідування, вважає, що за ним стежать, що в його квартиру намагаються проникнути та вбити його. Заявляє, що його життя втратило сенс, у зв'язку з чим намагався вбити себе, різав вени. Ходить по дому з молотков, постійно тримає у свого горла ніж, заявляє, що в разі здійснення на нього нападу він вб'є себе "живим не здасться". Періодично йде з дому, місяць тому був побитий, отримав важку черепно-мозкову травму, з приводу якої знаходився на лікуванні у нейрохірургічному відділенні. Зі стаціонару втік, не усвідомлюючи свого стану, після повернення у відділення через деякий час категорично відмовився від лікування та був виписаний, відмовляється від будь-якої медичної допомоги, відмовляється приймати їжу, вважає домашній посуд зараженим. В день госпіталізації зачинився у квартирі, нікого не впускав, кричав, що переслідувачі прийшли його вбивати. Комісією лікарів-психіатрів КЗ "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі гострого параноїдного синдрому, внаслідок чого він вчиняє дії, що становлять небезпеку для нього та оточуючих у зв'язку з цим рекомендована госпіталізація громадянина [PERSON] в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. Проте, в судовому засіданні встановлено, що висновок комісії лікарів-психіатрів Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради від 01.08.2017 року в частині того, що [PERSON] у минулому двічі був засуджений за тяжкі злочини, не знайшов свого підтвердження, відповідних доказів до суду не надано. На протязі останніх місяців висловлює маячні ідеї переслідування, вважає, що за ним стежать, що в його квартиру намагаються проникнути та вбити його. Заявляє, що його життя втратило сенс, у зв'язку з чим намагався вбити себе, різав вени. Ходить по дому з молотков, постійно тримає у свого горла ніж, заявляє, що в разі здійснення на нього нападу він вб'є себе "живим не здасться". Періодично йде з дому, відмовляється від будь-якої медичної допомоги, відмовляється приймати їжу, вважає домашній посуд зараженим не ґрунтується на\~ доказах. Застосування\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», тобто про примусову госпіталізацію особи, можливе лише у виняткових випадках, та заявником у порушення вимог ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України\~не надано достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення [PERSON] чи виявлення останнім наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих або доказів того, що [PERSON] не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Крім того, згідно зі\~ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~встановлено презумпцію психічного здоровя, тобто кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки, наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Правова позиція щодо презумпції психічного здоровя людини та неможливості незаконного втручання держави в її особисту свободу внаслідок нічим не підтвердженого припущення щодо наявності у неї психічного захворювання викладена у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обовязковою для застосування національними судами. Так, прикладом реалізації права на здоровя в контексті положень п.п. «е» п. 1\~ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі обєктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком. Такі ж висновки містяться й в інших рішеннях ЄСПЛ, а саме рішення від 28 жовтня 003 року у справі Ракевич проти Російської Федерації, рішенні від 27 березня 2008 року у справі Штукатуров проти Російської Федерації.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно з ч. 4\~ст. 60 ЦПК України\~рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду першої інстанції не містить належних, допустимих, достовірних доказів, які б у своїй достатності та взаємозвязку свідчили про наявність підстав для надання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку, що встановлені законом (ст. 280 ЦПК України).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Так, у судовому засіданні лікар-психіатр пояснила, що [PERSON] не має хронічного психічного захворювання, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра не перебував. Психічний розлад, який був у нього виявлений комісією лікарів-психіатрів є наслідком черепно-мозкової травми.\~\~\~\~ Сам [PERSON] в судовому засіданні апеляційного суду пояснив, що він не памятає що з ним трапилось, звідки у нього порізи на руках. Наміру покінчити життя самогубством у нього ніколи не було. Враховуючи, що\~ в судовому засіданні заявником\~ не надано доказів на підтвердження того, що внаслідок тяжкого психічного розладу [PERSON] вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих та в судовому засіданні такого не встановлено, суд приходить до висновку, що заява психіатричного закладу є обґрунтованою, а тому не вбачає правових підстав для її задоволення. Сама ж по собі поведінка [PERSON], без встановлення наслідків цієї поведінки, що передбачено статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», не може бути достатньою підставою госпіталізації особи в примусовому порядку. На підставі ст.ст. 13,14,16-19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: dismissed