Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У вересні 2009 року позивач [PERSON] звернулася до суду с позовною заявою про поділ майна подружжя до [PERSON], після відкриття провадження у справі позивачкою надано до суду свідоцтво про укладення шлюбу 26.01.2010 року, відповідно з яким вона змінила прізвище з "[PERSON]" на "[PERSON]"; у звязку з неявкою позивачки та її представника до суду у вересні 2010 року ухвалою суду позов було залишено без розгляду, але за апеляційною скаргою позивачки ухвалою апеляційної інстанції у березні 2014 року ухвалу про залишення позову без розгляду скасовано, у звязку з чим продовжено судовий розгляд позову. У позовній заяві позивачка просила суд виділити придбаний за час перебування у шлюбі з відповідачем автомобіль ВАЗ 21083, реєстраційний номер [NUMBER], 1992 року випуску, вартістю 21500 грн. В обґрунтування пред'явлених вимог позивачка в позовній заяві, підтриманій нею та її представником - адвокатом [PERSON], у судовому засіданні, зазначила, що з відповідачем вона з 28 жовтня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дитину, доньку [PERSON], [INFO]. Як повідомила у судовому засіданні, шлюб з відповідачем розірвано за рішенням суду від 24 листопада 2009 року, з позовом про розірвання шлюбу звертався відповідач, при розлученні згоди щодо поділу майна не дійшли. Під час перебування у шлюбі вона та відповідач придбали у 2008 році на ім`я відповідача спірний автомобіль, він був не новий і коштував 21500 грн.; на його придбання кошти давала мати позивачки [PERSON] Так як автомобіль придбано під час перебування у шлюбі за спільні кошти і відповідач продав його вже після того як вони припинили проживати однією родиною, кошти використав на свої потреби, позивачка просить виділити автомобіль відповідачу, а на її користь стягнути з відповідача компенсацію у вигляді 1/2 частини його вартості, яку визначила самостійно, виходячи з вартості автомобіля, за яку, як їй відомо, автомобіль було придбано. Також просила стягнути з відповідача судові витрати, які вона понесла при зверненні до суду. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні підтримав позов, просив витребувати докази з відділу реєстрації транспортних засобів щодо оціночної вартості автомобіля та анкетних даних нового власника, викликати його у якості свідка, однак після отримання витребуваних доказів на повторному витребуванні інформації не наполягав; просив взяти до уваги, що при зверненні до суду з позовом про розірвання шлюбу відповідач вказував, що з грудня 2008 року не підтримує шлюбних відносин з позивачкою, однак це протирічить його поясненням, де він вказує, що кошти від продажу автомобіля вклав до сімейного бюджету, оскільки автомобіль знятий з реєстраційного обліку за дорученням від 24.09.2009 року на імя [PERSON] Відповідач [PERSON] допитаний відповідно до ухвали про проведення окремої процесуальної дії, подав також письмові заперечення проти позову, згідно яких позов не визнав повністю, зазначив, що спірний автомобіль продав ще у липні 2009 року під час перебування у шлюбних відносинах з позивачкою, а кошти, отримані від продажу, внесені ним до сімейного бюджету та витрачені на потреби родини; крім того, вважає, що позивачкою пропущено строк позовної давності, оскільки позов вона подала у вересні 2009 року, а звернулась з апеляційною скаргою на ухвалу про залишення позову без розгляду лише у 2014 році. Просив у задоволенні позову відмовити. Допитана у якості свідка [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що позивачка є її донькою, а відповідач колишній чоловік доньки; свідок особисто давала гроші в сумі 24000 грн. відповідачу, коли він проживав з донькою, на отримання водійського посвідчення та придбання автомобіля; він купив автомобіль марки "Жигулі" червоного кольору, поїздив на ньому, а потім потрапив у аварію, розбив машину, через певний час відремонтував її та продав, це було коли він вже не проживав з донькою, гроші доньці не віддав. Суд, вислухавши сторони, свідка, вивчивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.3 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню у справі. Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З 28 жовтня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (л.с.7), від шлюбу мають дитину, доньку [PERSON], [INFO] (л.с.8). Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду від 24 листопада 2009 року. Обставини щодо придбання під час перебування у шлюбі спірного автомобіля ВАЗ 21083, реєстраційний номер [NUMBER], 1992 року випуску, сторонами не оспорювались, у звязку з чим не підлягають доказуванню у справі, тому зазначений автомобіль - це майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між подружжям. Згідно реєстраційної довідки Дніпродзержинського центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів, спірний автомобіль, зареєстрований за [PERSON], знято щ обліку 24.09.2009 року по дорученню від 26.08.2009 року на [PERSON], на даний час номерні знаки присвоєно іншому транспортному засобу (л.с. 66-69, 72 ). Згідно рішення суду від 24 листопада 2009 року, яке набрало чинності у встановленому законом порядку, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу було задоволено, шлюб між сторонами розірвано; у відповідності з вказаним рішенням шлюбні стосунки між подружжям фактично припинилися з початку грудня 2008 року, про це зазначив і позивач у вказаній справі [PERSON] у своєму позові про розірвання шлюбу, поданому до суду (справа № 2-1164/09 Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська). У звязку з цим доводи відповідача щодо того, що спірний автомобіль ним продано, а кошти від продажу, внесені ним до сімейного бюджету та витрачені на потреби родини, суд оцінює як такі, що протирічать рішенню суду від 24 листопада 2009 року, яке набрало чинності у встановленому законом порядку, та матеріалам справи № 2-1164/09, зокрема, тексту позовної заяви про розірвання шлюбу, поданої власноруч [PERSON] до суду. Згідно ч. 2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ст. 63, ч.1 ст.64 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст. ст. 68, ч.1 69, ч.1, 2, 3 ст.70 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, за умов, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Під час розгляду справи позивачка пояснила, що просить компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, що є спільною сумісною власністю подружжя, хоча з нею проживає малолітня дитина, на утримання якої відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу; відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивачки за судовим рішенням, оскільки дитина мешкає та знаходиться на утриманні позивачки. Питання щодо вартості спірного автомобіля суд вирішує виходячи з показів сторін, при чому оцінка автомобіля позивачкою не спростована відповідачем, клопотань про проведення експертиз з оцінки автомобіля, інших доказів його вартості при продажу, відповідачем суду не надано. При цьому покази свідка [PERSON] суд приймає до уваги в тій частині, що не протирічить іншим доказам по справі, зокрема, поясненням сторін щодо наявності у власності подружжя даного автомобіля, його реєстрації та розпорядження ним відповідачем; суд враховує, що даний свідок є близьким родичем позивачки, факт передання певної суми коштів свідком відповідачу не підтверджений іншими обставинами справи. Виходячи з викладеного суд вважає необхідним позовні вимоги задовольнити, виділити [PERSON] автомобіль ВАЗ-21083 реєстраційний номер [NUMBER], 1992 року випуску, вартістю 21500 грн., як майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, стягнути з нього на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля ВАЗ -21083 реєстраційний номер [NUMBER], 1992 року випуску, в сумі 10750 (десять тисяч сімсот пятдесят) грн. У звязку з задоволенням позовних вимог згідно ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею при зверненні до суду судові витрати: у вигляді судового збору 348 грн.

Outcome: approved