Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

25.01.2017 року від Комунального закладу охорони здоров'я Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 до суду надійшла заява про госпіталізацію [PERSON] до Комунального закладу охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер №3 терміном на три місяці для примусового лікування заразної форми туберкульозу. В обґрунтування заяви зазначено, що у [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], зміни в легенях вперше виявлено в грудні 2016 року на прийомі у сімейного лікаря за місцем проживання. В зв'язку з чим хворій було призначено курс неспецифічної протизапальної терапії в загальній лікувальній мережі з метою діагностики захворювання. 19.12.2016 року [PERSON] консультована лікарем - фтизіатром Комунального закладу "Обласний протитуберкульозний диспансер № 3" (далі ОПТД №3) та в цей же день була госпіталізована до ОПТД №3 для до обстеження та подальшого лікування. Рішенням центральної лікарсько-консультативної комісії 20.12.2016 року, хворій встановлено діагноз вперше діагностований туберкульоз легень інфільтративний. Але перебуваючи в стаціонарному відділенні диспансеру, хвора часто ухиляється від прийому протитуберкульозних препаратів, самовільно виходить за межі диспансеру, в тому числі і в нічний час та тривалий час буває відсутня у відділенні, зловживає алкогольними напоями. Продовжує контактувати із мешканцями гуртожитку (за місцем свого проживання), в тому числі і з малолітніми дітьми, які там проживають. Про, що свідчать доповідні медичних працівників диспансеру. Пояснень ніяких щодо своєї відсутності та відмови від лікування хвора не надає. Враховуючи, що [PERSON] хворіє на заразну форму туберкульозу, то така її поведінка є загрозою для розповсюдження хвороби та зараження всіх контактуючих з нею людей. Відмова від лікування загрожує її здоров'ю та життю, а також спричиняє розповсюдженню туберкульозу. В добровільному порядку хвора бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу. Хоча їй доведено до відома, що вона є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки її ухилення від лікування можуть бути небезпечними. Вимоги протиепідемічного режиму[PERSON] не виконуються. В результаті недбалого лікування, що відбувається з вини хворої, туберкульоз прогресує та становить загрозу розповсюдження хвороби. В період, коли хвора не лікується в стаціонарному відділенні, вона створює загрозу для оточуючих в епідеміологічному відношенні, вимоги медиків не виконує. При цьому, вона не бажає розуміти своєї небезпеки для суспільства. Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 13.01.2017 року за № 3 [PERSON] має діагноз - вперше діагностований туберкульозу легень (інфільтративний). В зв'язку з тим, що вона є носієм бактеріовиділень та становить загрозу розповсюдження туберкульозу, вона потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер № 3, терміном на три місяці. 05.01.2017 року [PERSON] оглянута лікарем-наркологом. Під час огляду було встановлено, що хвора неодноразово вживала алкогольні напої, порушує режим медичного закладу. А тому, лікарем-наркологом було рекомендовано для хворої примусове лікування в умовах стаціонару. Оскільки, [PERSON] створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, то буде найдоцільнішим направити її на примусове лікування саме на три місяці. Бо в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Представник заявника Сергієнко С.М. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у заяві. Заінтересована особа [PERSON], у відношенні якої подано заяву, належним чином повідомлена про судовий розгляд справи, в судове засідання не з'явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутністю. Враховуючи подання нею заяви, а також, що за даними протитуберкульозного закладу [PERSON] становить загрозу розповсюдження хвороби і її участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих, відповідно до ч. 2 ст. 285 ЦПК України, судовий розгляд проведено за її відсутністю. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 від 13.01.2017 року за №3 [PERSON] має діагноз - вперше діагностований туберкульозу легень (інфільтративний). В зв'язку з тим, що вона є носієм бактеріовиділень та становить загрозу розповсюдження туберкульозу, вона потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров'я Обласний протитуберкульозний диспансер № 3, терміном на три місяці. (а. с. 4). Крім того, наявність захворювання на небезпечну форму туберкульозу у [PERSON], її ухилення від проходження лікування та порушення режиму лікування підтверджується даними виписного епікризу з амбулаторної карти № 077585, виписки з історії хвороби №172, даними копій доповідних щодо ухилення [PERSON] від лікування. (а. с. 5, 6, 7). Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Таким чином, зважаючи на те, що [PERSON] хвора на заразну форму туберкульозу та ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, заява Обласного протитуберкульозного закладу № 3 про примусову госпіталізацію [PERSON] до ОПТД №3 для примусового лікування строком на 3 місяці є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved