Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

Позивачі звернулись до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз", [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивачі у позовній заяві посилались на те, що 13 жовтня 2007 року стався вибух природного газу в багатоповерховому житловому будинку [ADDRESS], ударною хвилею від якого було пошкоджено домоволодіння [ADDRESS] належного позивачам. Винними у тому, що зазначена подія відбулась були визнані співробітники ПАТ "Дніпрогаз" [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Розмір матеріальної шкоди, заподіяної власникам домоволодіння [ADDRESS] висновком спеціаліста був визначений у сумі 395 862,00 грн. Оскільки на закупівлю матеріалів для ремонту вказаного будинку позивачами було витрачено 252 934,00 грн., оплата за виконання ремонтних робіт склала 298 462,00 грн. позивачі просили суд стягнути на свою користь з відповідачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди по 280 330,00 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] з відповідачів 500 000,00 грн., на користь [PERSON] - 100 000,00 грн. моральної шкоди (а. с. 2-8). У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник, яка також є представником інтересів позивача [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача ПАТ "Дніпрогаз" у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість та недоведеність (а. с. 166-171). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи без його участі (а. с. 125), а також письмові заперечення проти позову (а. с. 160-162), в яких [PERSON] зазначає про те, що уламки від вибуху не могли потрапити на домоволодіння, належне позивачам, а також про те, що висновок експертизи не є належним доказом (а. с. 160-162). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали даної цивільної справи, судом були встановлені наступні факти: Так, було встановлено, що 13 жовтня 2007 року стався вибух природного газу в багатоповерховому житловому будинку [ADDRESS] винними в якому за вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11-14 листопада 2013 року були визнані посадові особи та співробітники ПАТ "Дніпрогаз" [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Викладене підтверджується матеріалами справи (а. с. 22-82). З даного вироку також вбачається, що внаслідок вибуху газоповітряної суміші та руйнування будинку [ADDRESS] знищено та пошкоджено майно в будинках, що розташовані поблизу [ADDRESS] та спричинена матеріальна шкода мешканцям цих будинків, в тому числі, але не виключно, мешканцям будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] внаслідок пошкодження майна на суму 395 750,00 грн. Проте, цивільний позов [PERSON] та [PERSON] про відшкодування шкоди був залишений без розгляду у зв'язку з неявкою цивільних позивачів у судове засідання. Крім того, судом також встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2008 року присуджено до стягнення з ВАТ з газопостачання та газифікації "Дніпрогаз" на користь Кабінету Міністрів України грошові кошти у сумі 96 615 199,13 грн. в рахунок повернення грошових коштів, що були виплачені як компенсація для фізичних осіб внаслідок вибуху від 13 жовтня 2007 року. Прізвища [PERSON] та [PERSON] у відповідному списку відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно з Витягом з реєстру прав на нерухоме майно від 06 лютого 2008 року [PERSON] та [PERSON] належать на праві приватної власності по 1/2 частині домоволодіння [ADDRESS] (а. с. 16). Висновком спеціаліста № 884/1, складеного 23 листопада 2007 року матеріальна шкода, спричинена домоволодінню [ADDRESS] становить 395 862,00 грн. (а. с. 93-97). Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Конституції України, нормами Цивільного кодексу України . Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частинами 1 та 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, враховуючи вирок суду, що набрав чинності, яким встановлена вина працівників ПАТ "Дніпрогаз" в тому, що відбувся вибух природного газу, внаслідок якого було пошкоджено належне позивачам домоволодіння, а також експертний висновок, яким матеріальна шкода, завдана позивачам, була визначена у розмірі 395 862,00 грн., суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог в частині стягнення з ПАТ "Дніпрогаз" на користь позивачів в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 395 862,00 грн., та вважає за можливе задовольнити їх. Роблячи такий висновок суд критично оцінює посилання сторони позивачів на понесення ними витрат на відновлення домоволодіння в загальному розмірі 551 396,38 грн., оскільки акт здачі-приймання виконаних робіт (а. с. 10-12) та квитанції про прибуткового касового ордеру № 138 від 19 лютого 2008 року та № 532 від 09 жовтня 2008 року суд оцінює як неналежні докази по даній справі з огляду на те, що пошкоджене внаслідок вибуху домоволодіння належне позивачам на час вибуху було недобудоване, тому з зазначених документів дійти однозначного висновку про те які саме роботи були виконані в якості відновлювально-ремонтних, а які в якості будівельних - не вбачається можливим. У задоволенні позовних вимог до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про відшкодування шкоди суд вважає за необхідне відмовити у повному обсязі з огляду на положення ч. 1 ст. 1172 ЦК України, якими передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Вирішуючи позовні вимоги позивачів про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року № 4 (із змінами та доповненнями внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5), згідно з яким ця шкода визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Таким чином, вирішуючи вимоги позивачів щодо відшкодування моральної шкоди суд виходить з того, що внаслідок винних дій працівників ПАТ "Дніпрогаз", якими було спричинено позивачам матеріальну шкоду, [PERSON] та [PERSON] була також завдана моральна шкода, яка полягає у втраті душевного спокою, перебуванні у стані стресу, витраті часу та зусиль для відновлення попереднього стану пошкодженого нерухомого майна, враховуючи ступінь душевних страждань позивачів, суд вважає можливим позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково, стягнувши з відповідача ПАТ "Дніпрогаз" на користь позивачів у рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, враховуючи результат розгляду справи, суд вважає за необхідне стягнути з ПАТ "Дніпрогаз" на користь держави судовий збір у сумі 3 654,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial