Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

18.09.2017 року [PERSON] звернулася з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду, заподіяну смертю її батька - [PERSON] у розмірі 500 000,00 грн. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.09.2017 відкрито провадження по цивільній справі № 490/8074/17. 18.09.2017 [PERSON] звернулася з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з відповідача на її користь шкоду, завдану смертю її чоловіка [PERSON] у розмірі 3517,95 грн. щомісячно, починаючи з 10 листопада 2015 року, довічно та моральну шкоду, заподіяну смертю її чоловіка [PERSON] у розмірі 500000 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.11.2015 близько 18.20 год. в м. Миколаєві водій [PERSON], керуючи автомобілем рухався по проїжджій частині вул. Володарського, з боку вул. Сиваської Дивізії у напрямку вул. Акіма. Під час руху здійснив наїзд на чоловіка позивача [PERSON], [INFO], який в той час перетинав проїжджу частину. Внаслідок отриманих травм чоловік позивача загинув на місці ДТП. За вказаним фактом було розпочате кримінальне провадження, яке в подальшому було закрито у зв'язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. В мотивувальній частині постанови про закриття кримінального провадження було зазначено, що причиною ДТП було порушення чоловіком позивача Правил дорожнього руху України. Зазначає, що на момент смерті чоловіка вона досягла пенсійного віку та перебувала на пенсійному забезпечені, фактично знаходилась на утриманні свого чоловіка. У зв'язку зі смертю чоловіка зазнала глибоких моральних страждань. З посиланням на ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187, 1200, 1202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) просить позов задовольнити. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.09.2017 відкрито провадження по цивільній справі № 490/8096/17. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25.04.2018 справи № 490/8074/17 та № 490/8096/17 об'єднані в одне провадження та присвоєно справі № 490/8074/17. 03.07.2018 року представником відповідача надано заперечення на позовну заяву, в якому той посилається на необхідність залишити позов без розгляду на підставі ст. 175 ЦПК України тому що позивач [PERSON] не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, не вказала реєстраційний номер облікової картки платника податків, відомості про вжиття заходів для досудового врегулювання, підтвердження позивача, що ним не подано іншого позову до того ж відповідача. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.10.2018 року закрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] за п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв'язку зі смертю позивача. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.10.2018 року витребувано у Слідчого управління ГУНП в Миколаївській області кримінальне провадження за № 12015150000000330, витребувано з Центрального об'єднаного УПФУ у м. Миколаєві відомості про дохід [PERSON] за травень-жовтень 2015 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з виклдаених в ньому підстав. В останнє судове засідання редставник відповідача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив в позові відмовити з виклданих у відзиві підстав. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та кримінального провадження № 12015150000000330 за ч. 2 ст. 286 КК України, надані сторонами пояснення та докази, судом встанволено наступне. Факт смерті [PERSON] [INFO] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13.11.2015. Постановою про закриття кримінального провадження Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 29.06.2016 встановлено, що 10.11.2015 близько 18:20 год. в м. Миколаєві, водій [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем RENAULT LOGAN, реєстраційний номер [NUMBER], рухався по мокрій (в умовах дощу), освітленій міським електроосвітленням проїжджій частині вулиці Володарського, яка має по одній смузі руху у обох напрямках, з боку вулиці Сиваської Дивізії у напрямку вулиці Акіма зі швидкістю 60 км/год. Під час руху в обраному напрямку, в районі будинку № 4-Б, водій [PERSON] на смузі зустрічного руху виявив пішохода [PERSON], який в порушення п.п. 4.7, 4.14 "а", 4.14 "б" Правил дорожнього руху України раптово, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, поза межами пішохідного переходу почав перетинати проїжджу частину зліва направо відносно напрямку руху автомобіля. В цей час водій [PERSON] виявивши небезпеку для руху, прийняв заходи до зниження швидкості руху керованого ним автомобіля аж до повної зупинки, але через незначну відстань до виниклої небезпеки у вигляді пішохода, уникнути на нього наїзд не вдалося. Внаслідок ДТП, пішохід [PERSON], [INFO] від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. При судово-токсикологічному дослідженні крові з трупа [PERSON] виявлено етиловий спирт в концентрації 1,44%, що відповідає легкому ступеню алкогольного сп'яніння. Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Миколаївській області було встановлено, що порушення вимог Правил дорожнього руху України пішоходом знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням ДТП, однак його неправомірні дії не призвели до спричинення тілесних ушкоджень або смерті іншим учасникам ДТП і таким чином в діях [PERSON] відсутній склад кримінального правопорушення. У зв'язку з наведеним кримінальне провадження було закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Позивач - [PERSON], [INFO], була дружиною померлого [PERSON]. На день смерті [PERSON] його дружині [PERSON] було 67 років. Відповідно до довідки ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва від 19.08.2016 № 13715, позивачка отримує пенсію за віком при повному стажі в розмірі 2910,96 грн. щомісяця у 2015 році. Всього за 2015 рік отримано пенсію в розмірі 34931,52 грн. Відповідно до довідки про доходи Міського пологового будинку № 1 від 22.08.2016 № 328, [PERSON] працював по 10.11.2015 у Міському пологовому будинку № 1 та займав посаду лікар-анестез. Загальна сума доходу за період з 01.05.2015 по 31.10.2015 становить 42215,39 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінальної справи не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Відповідно до ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» "якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.... однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність". Факт порушення потерпілим ПДР України та перебування в стані легкого алкогольного сп'яніння під час дорожньо-транспортної пригоди, що зафіксовано у постанові про закриття кримінального провадження СУ ГУНП в Миколаївській області від 29.06.2016 свідчить про грубу необережність потерпілого, що сприяла виникненню шкоди. В свою чергу таке є підставою для зменшення розміру завданої моральної шкоди. Вирішуючи питання про відшкодування позивачці моральної (немайнової) шкоди, суд враховує те, що в зв'язку з втратою чоловіка, який проживав з нею однією сім'єю, позивачка понесла моральні страждання. В той же час тяжко хворіла її дочка, [PERSON] Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю. Однак, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубої необережності потерпілого, а відповідачем ПДР України не було порушено та він не мав можливості уникнути зіткнення, суд зменшує розмір відшкодування завданої потерпілій смертю чоловіка моральної шкоди, та стягує у її відшкодування з відповідача 60 000 гривень. Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 2, 3 ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Відповідно до ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Отже, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. Поняття «непрацездатні громадяни» надається у статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до закону. На момент смерті чоловіка позивачці було 67 років, а відтак вона віднесена законодавством до категорії непрацездатних громадян. Непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Розмір відшкодування у зв'язку з втратою годувальника у цих випадках визначається з його заробітку без врахування заробітку або пенсії, що одержували зазначені особи (підпункт «г» пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Особа вважається такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом. Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»). Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Вказана обставина встановлюється довідкою ПФУ в Центральному районі м. Миколаєва від 19.08.2016 № 13715, відповідно до якої позивачка отримувала пенсію за віком при повному стажі в розмірі 2910,96 грн. щомісяця у 2015 році. Згідно відомостей Центрального обєднаного УПФУ м.Миколаєва, [PERSON] не перебував на обліку як пенсіонер та не отримував доходи у період з травня по жовтень 2015 року. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" у 2015 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2015 року - 1176 гривень, з 1 вересня - 1330 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2015 року - 949 гривень, з 1 вересня - 1074 гривні. Враховуючи, що розмір пенсії, який щомісяця отримувала позивачка перевищує прожитковий мінімум, вона не може бути визнана такою, що перебувала на утриманні померлого. Предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого і доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. Таким чином, суд вважає встановленим факт завдання шкоди смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, факт спричинення позивачці моральної шкоди спричиненою смертю чоловіка. В той же час суд не визнає факт перебування непрацездатної особи (позивачки), на утриманні померлого в розумінні ст. 1200 ЦК України та діючого законодавства України. Правова позиція суду підтверджена також постановою ВС від 18.04.2018 у справі № 165/325/17. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial