Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, вказуючи, що ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] 26.12.2007 уклали кредитний договір № CSIPGA00000236. Згідно з договором банк зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 23300 Доларів США на термін до 26.12.2022, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобовязання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 26.02.2016 має заборгованість: 95815,69 доларів США та 250 грн., яка складається з наступного:- 19946,73 доларів США - заборгованість за кредитом; - 16522,33 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3474,47 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 51309,51 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: - 4562,65 доларів США - штраф відповідно п.5.4 розділу 5 Кредитного договору: (процентна складова); 250 грн. - штраф відповідно п.5.4 розділу 5 Кредитного договору (фіксована частина).. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість по кредитному договору та понесені судові витрати. [PERSON] 10.08.2016 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» про розірвання договору та неможливості його виконання в силу непереборних життєвих обставин, вказуючи, що вона та ПАТ КБ «Приват Банк» уклали кредитний договір від 26 грудня 2006 року № CSIPGA00000236 на суму 23300 доларів США. В забезпечення виконання вказаного кредитного договору було укладено договір іпотеки № 01122 від 26.12.2007 з третіми особами - [PERSON] та [PERSON], які фактично і брали цей кредит для своєї доньки [PERSON], яка на той час мешкала у Єгипті і гроші їй були потрібні для ведення бізнесу. В зв'язку з тим, що син позивачки - [PERSON] на той час був фактично в рабстві у [PERSON] та її чоловіка - єгиптянина Алі, (вони відібрали у нього закордонного паспорта та тримали його у заручниках), тож вона була вимушена піти на їх умови та отримати кредит. Вся отримана нею сума кредиту була повністю передана [PERSON] у приміщенні Приватбанку, в присутності співробітників останнього. Протягом 2008 року регулярні платежі по кредиту здійснювалися виключно членами сім'ї [PERSON]. Через які відділення банку і від імені кого вносилися платежі [PERSON] невідомо, оскільки такі дії з нею не узгоджувалися. Вважає, що за кредитними зобовязаннями має відповідати [PERSON] Просить суд розірвати кредитний договір. [PERSON] 06.12.2016 звернулася до суду як третя особа з самостійними вимогами на предмет спору з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], ПАТ КБ «Приват Банк», про стягнення грошових коштів в порядку регресу. В обґрунтування вказувала, що судовий спір між сторонами не опосередковано, а прямо стосується її прав та інтересів, оскільки з причин невиконання своїх зобовязань по кредитному договору № CSIPGA00000236 позичальником [PERSON], їй, як співвласнику переданої в Іпотеку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу цієї квартири Іпотекодержателем для забезпечення виконання зобовязань саме боржника [PERSON], заподіяно майнову шкоду в розмірі 151 500.00 грн. (вартості нерухомого майна яким забезпечено виконання зобовязань по кредитному договору № CSIPGA00000236). Просить стягнути з [PERSON] на її користь в порядку регресу вартість нерухомого майна, яким забезпечено виконання зобовязань по кредитному договору. Представник позивача за первісним позовом ПАТ КБ «Приват Банк» - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та стягнути заборгованість по кредитному договору з боржника. Проти позову [PERSON] заперечувала, просила відмовити в його задоволенні, оскільки він є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам права та не підтвердженим доказами. Просила також відмовити у задоволенні позову [PERSON], оскільки іпотечне майно на даний час не реалізоване, грошові кошти від йго реалізації на рахунок [PERSON] не надходили, в зв"язку з чим заборгованість останньої за кредитним договором не зменшувалася. Крім того, звернула увагу суду на те, що квартира [ADDRESS] і до теперішнього є власністю [PERSON] та [PERSON], якою вони і користуються. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти первісного позову заперечували та просили відмовити у його задоволенні. Суду пояснили, що кредитний договір був укладений [PERSON] під впливом погроз з боку [PERSON] та [PERSON], які скористалися її тяжкими життєвими обставинами, та у їх власних інтересах, оскільки саме [PERSON] отримала кредитні кошти і розпоряджалася ними. Саме члени сім"ї [PERSON] здійснювали погашення кредитних зобов"язань протягом 2008 року. Крім того, вважає, що факт передачі в іпотеку житла родини [PERSON] свідчить про особисту зацікавленість останніх в отриманні кредитних коштів та розпорядження ним на власний розсуд. Просили відмовити у задоволенні позову [PERSON], оскільки він є необгрунтованим. Третя особа з самостійними вимогами [PERSON] та її представник [PERSON] проти задоволення первісного позову частково (за виключенням вартості іпотечного житла) не заперечували, заперечувала проти задоволення позову [PERSON] з підстав його необгнутованості. Просила задовольнити позов [PERSON], оскільки внаслідок невиконання своїх кредитних зобовязань [PERSON] їй заподіяно майнову шкоду в розмірі вартості нерухомого майна, яким забезпечено виконання зобовязань по кредитному договору, яка підлягає до стягнення з відповідачки на користь [PERSON] Третя особа за зустрічним позовом [PERSON] проти первісного позву ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечувала. Заперечувала проти позову [PERSON], просила відмовити в його задоволенні. Позов третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів в порядку регресу просила задовольнити в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та позичальником [PERSON] 26 грудня 2007 року укладено кредитний договір № CSIPGA00000236, за умовами якого остання отримала кредит в сумі 23 300 доларів США зі сплатою 11,04% річних з кінцевим терміном повернення 26 грудня 2022 року, з яких 20 000,00 доларів США на споживчі потреби та 3 300, 00 доларів США на сплату майбутніх страхових платежів. Згідно п.7.3. цього кредитного договору, забезпеченням виконання Позичальником зобовязань за даним Договором виступає двокімнатна квартира, розташоване за адресою: [ADDRESS], а також всі інші види застави, іпотеки поруки й т.п., надані Банку з метою забезпечення зобовязань за даним Договором. У забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобовязань за кредитним договором № CSIPGA00000236, 26 грудня 2007 року укладено договір іпотеки квартири №CSIPGA00000236 між ЗАТ КБ «ПриватБанк», як «Іпотекодержателем», та [PERSON] і [PERSON], як «Іпотекодавцями», відповідно до якого Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], що має загальну площу 48,80 кв. м. і житлову 29,40 кв.м., та належить останнім на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.04.2000, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому. Договір іпотеки нотаріально посвідчений, зареєстрований в Державному реєстрі іпотек та заборон відчуження обєктів нерухомого майна в день його укладання. Згідно з п.33.4 договору про іпотеку визначено, що вартість квартири [ADDRESS] складає 151 500 грн. У звязку з порушенням зобовязань за кредитним договором у відповідача [PERSON] станом на 26.02.2016 виникла заборгованість, яка за розрахунком банку становить 95815,69 доларів США. Заочним рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 27 квітня 2012 року у справі № 2-6200/11 задоволено позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи Черкаська міська ради, Орган опіки та піклування Соснівського району. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру загальною площею 48, 80 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № CSІРGА00000242 від 26.12.2007 ) закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням КБ «Приват Банк»всіх повноважень необхідних для здійснення продажу. Виселено [PERSON] та [PERSON] (як правонаступника [PERSON]О.), які зареєстровані та проживають у квартирі, розташованій за адресою [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у Відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України м. Черкаси. Зустрічний позов [PERSON], [PERSON] до ПАТ КБ «Приват Банк», [PERSON] про визання недійсним кредитного договору та договору іпотеки залишено без розгляду в зв"язку з повторною неявкою позивачі в судове засідання. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 22.05.2013 заочне рішення змінено в частині звернення стягнення на пердмет іпотеки та викладено у наступній редакції: "В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSІРGА00000242 від 26.12.2007 року, в роз-мірі 19923,43 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка належить на праві особистої вланості [PERSON], [PERSON] і розташована за адресою: [ADDRESS] шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № CSІРGА00000242 від 26.12.2007 року) публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50 код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приват Банк»всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з встановленням початкової ціни нерухомості, відповідно до ціни вказаної в Іпотечному договорі, а саме: 151,500 тис.грн. В іншій частині заочне рішення залишити без змін". Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 07.04.2015 у справі № 2-6200/11 виконання вказаного вище рішення в частині виселення [PERSON] та [PERSON] відстрочено до закінчення дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого для забезпечення кредитів в іноземній валюті". Рішенням Соснівського райнного суду м.Черкаси від 12.07.2016 у справі № 712/7509/14ц відмовлено у задоволенні позову ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON], яка діє в інтересах малолітнього [PERSON], про виселення останнього з квартири [ADDRESS]. Рішення набуло чинності 23.08.2016. Статтею 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Згідно зі ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України). Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, що не заперечувалось і сторонами в судовому засіданні. На даний час [PERSON] продовжує ухилятися від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «Приватбанк». Так, станом на 26.02.2016 відповідачка має заборгованість за кредитним договором, яка за розрахунком банку, становить 95815,69 доларів США та 250 грн., із яких: 19946,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 16522,33 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3474,47 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 51309,51 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов"язань; штрафи - 4562,65 доларів США відповідно до п.5.4 розділу 5 Кредитного договору (процентна складова) та 250 грн. (фіксована частина). У той же час, суд не може у повній мірі погодитися з вказаним розрахунком, оскільки позивачем пеня нарахована з порушенням вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦК України. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № CSIPGA00000236 від 26.12.2007 в сумі 56791,36 доларів США, що в еквіваленті на день постановлення рішення є 1 534 559 грн. 34 коп. (за курсом НБУ - 1 долар США=27,021грн.)., яка складається з: 19946,73 доларів США - заборгованість за кредитом; 16522,33 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3474,47 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 12285,18 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов"язань (за період з 25.03.2015 по 26.02.2016); штрафи - 4562,65 доларів США відповідно до п.5.4 розділу 5 Кредитного договору (процентна складова) та 250 грн. (фіксована частина),а також понесені судові витрати в розмірі 39154,04 грн. Щодо позовних вимог [PERSON] суд вважає наступне. Відповідно до ст. 626 ЦК України ( 435-15 ), договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В силу положень статей 3 та 627 ЦК України одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників. Згідно з ст. 267 ЦК України ( 435-15 ), сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог вказаного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Згідно з ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову [PERSON]про розірвання договору та неможливості його виконання в силу непереборних життєвих обставин, оскільки цивільним законодавством регламентовано вичерпні підстави одностороннього розірвання договору, яких позивачем [PERSON] не наведено. Крім того, непереборні життєві обставини не являються підставою для розірвання договору чи його невиконання. Проаналізувавши позов, суд вважає, що [PERSON] в односторонньому порядку відмовилася від виконання своїх кредитних зобовязань, чим безпосередньо порушила права кредитодавця. У ході розгляду справи не знайшли свого об"єктивного підтвердження обставини, на які посилається позивачка [PERSON], як на непереборні життєві обставини. Суду не надано і в ході судового розгляду справи не добуто жодних належних і допустимих доказів про наявність чи відсутність таких обставин. Посилання [PERSON] та її представника на наявність свідків, які обізнані про тяжкі життєві обставини останньої, не є належними і допустимими доказами, яким доводиться наявність тяжкої для [PERSON] життєвої обставини як перебування її сина [PERSON] в полоні чи рабстві. За даним фактом відсутні будь-які належні докази. Вчинення правочину під впливом погроз чи насильства [PERSON] не доведено. Щодо вимог [PERSON] вбачається наступне. Відповідно до положень ст. 544 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Як вже зазначалося вище, згідно з рішенням апеляційного суду Черкаської області від 22 травня 2013 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № С8ІРСА00000236 від 26.12.2007 в розмірі 19923,43 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка належить на праві особистої власності [PERSON] та [PERSON], і яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ Приватбанк. У той же час, вказане рішення суду не виконане, предмет іпотеки не реалізований. Достеменно встановлено, що [PERSON], [PERSON] та її син [PERSON] д.В. із вказаної квартири не виселені та продовжують нею користувантися. У ході розгляду справи суду не надано доказів продажу предмету іпотеки та зарахування грошових коштів на рахунок [PERSON] для погашення кредитних зобов"язань. Таким чином, майнова шкода позивачу [PERSON] не завдана. Аналізуючи наведене, суд вважає що в позові третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] до [PERSON], треті особи [PERSON], ПАТ КБ «Приват Банк», про стягнення грошових коштів в порядку регресу слід відмовити.

Outcome: partial