Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання об`єктом права спільної сумісної власності та визначення часток співвласників. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що позивач з 27.07.1996 року по 20.10.2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.10.2016 року було розірвано. Від вказаного шлюбу у сторін народилося шестеро дітей. Згідно рішення Ковельського міськрайон\-ного суду від 26.07.2016 року на утримання чотирьох неповнолітніх дітей з позивача стягуються аліменти у розмірі 50% від усіх видів доходів, а також 1000,00 грн. щомісячно - на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. За час перебування у шлюбі позивач з відповідачем за спільні кошти і спільними зусиллями побудували житловий будинок [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу сторони проживають разом у вказаному будинку, однак між сторонами виникають конф\-лікти з приводу прав на будинок. Через неприязнь до позивача колишня дружина пи\-ше скарги у різні інстанції з надуманих підстав, тим самим створюючи складні умови для сумісного проживання. Право власності на спільний будинок зареєстровано 13.06.2007 року в Реєстрі прав власності в на нерухоме майно на ім`я [PERSON] на підставі рішення Радошинської сільської ради Ковельського району №8/40 від 14.12.2006 року та свідоцтва про пра\-во власності. Оскільки власником майна є [PERSON] , позивач позбавлений можливості звертатися до установ з приводу реалізації свого права на володіння і управління будин\-ком. Існує ймовірність того, що відповідач може одноосібного розпорядитися майном, без згоди позивача. Оскільки житловий будинок був створений сторонами, як подружжям за спільні кошти в період перебування в шлюбі, позивач вважає, що він є об`єктом спільної сумісної власності. З врахуванням наведеного, позивач просив суд визнати житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно - реєстраційний номер 18131806 , на ім`я [PERSON] , об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] та визначити частки співвласників у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] , встановивши частку [PERSON] в розмірі Ѕ частини будинку, [PERSON] в розмірі Ѕ частки будинку. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.09.2019 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на пред`явлений позов не подала. Таким чином, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до повного задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.10.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 27 липня 1996 року Радошинською сільською радою Ковельського району, Волинської області, актовий запис № 5, розірвано. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 177106817 від 12.08.2019 року, встановлено, що житловий будинок за адресою [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . Право власності зареєстровано 13.06.2007 року на підставі рішення Радошинської сільської ради № 8/40 від 14.12.2006 року. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, спірний житловий будинок набутий сторонами, тобто подружжям, за час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності, як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зважаючи на дану правову норму, слід прийти до висновку, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами відсутні домовленості про розмір часток в праві спільної власності на спірний будинок. Без визначення частки позивача в даному нерухомому майні останній не має змоги вільно розпорядитись своєю часткою у спільному майні, що прямо зумовлює порушення його законних прав та інтересів останнього, які підлягають захисту та відновленню судом. Таким чином, зважаючи на викладені обставини та аналізуючи правові норми, що регулюють правовідносини, які склались в даному випадку між сторонами по справі, суд прийшов до переконливого висновку, що позивачу та відповідачу належать рівні частки в цьому майні, а тому частка позивача становить 1/2. Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно вимог ст. 4 ЗУ "Про судовий збір", за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що, станом на день звернення з даним позовом, складає- 768,40 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір", у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивачем заявлено дві позовні вимоги немайнового характеру: "визнання об`єктом права спільної сумісної власності" та "визначення часток співвласників". Таким чином, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судові витрати по справі в сумі 1536,80 грн.

Outcome: approved