Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив в рахунок погашення заборгованності за кредитним договором № 014/8339/2/16557 від 19.06.2008 року в сумі 233002,02 грн.,звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно Іпотечного договору № 014/8339/2/16557/2 від 19.06.2008 року, а саме: на квартиру № 239, що розташована по вул.Тарасівській,17 в м.Харкові, що належить [PERSON] на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, шляхом проведення прилюдних торгів, за ціною, визначеною на підставі звіту про оцінку майна субєкта оціночної діяльності в процедурі виконавчого провадження. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 19.06.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/8339/2/16557, відповідно до умов якого ВАТ «Ерсте Банк» надав [PERSON] кредит у сумі 1 140593,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 17,0 % річних із кінцевим строком повернення до 19.06.2038 року включно. Відповідно до зазначеного договору повернення кредитних коштів повинно було відбуватися щомісячно 15 числа кожного місяця. Відповідачем [PERSON] систематично не виконуються зобовязання по поверненню належних до сплати частини кредиту, у звязку з чим станом на 27.08.2015 року сума простроченої заборгованості за кредитним становить 235002,02 грн. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачем [PERSON] 19.06.2008 року укладено іпотечний договір № 014/8339/2/16557/2, відповідно до умов якого в іпотеку передане майно, що належить [PERSON] на праві власності, а саме: трьохкімнатну квартиру квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно умовам розділу 5 іпотечного договору Іпотекодержатель здобуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за договором іпотеки або будь-якого зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим договором. ПАТ "Фідобанк" є правонаступником ВАТ «Ерсте Банк» на підставі Загальних зборів Акціонерів від 30.10.2013 року. Посилаючись на вказані обставини , позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі , позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день та час слухання справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомили. Письмових заперечень проти позову суду не надано. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Судом встановлено, що 19.06.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/8339/2/16557, відповідно до умов якого ВАТ «Ерсте Банк» надав [PERSON] кредит у сумі 1 140593,00 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 17,0 % річних із кінцевим строком повернення до 19.06.2038 року включно. Відповідно до зазначеного договору повернення кредитних коштів повинно було відбуватися щомісячно 15 числа кожного місяця. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконував, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснив. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором., що звичайно ставляться. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи, що відповідач зобов'язання з повернення кредиту у строки, визначені сторонами, у повному обсязі не виконав, у відповідача перед позивачем станом на 27.08.2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 233002,02 грн. Згідно п. 5.2 кредитного договору термін погашення кредиту встановлено до 19.06.2038 року. Враховуючи прострочення відповідачем сплати основної заборгованості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про дострокове повернення кредиту. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку». Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України Про іпотеку іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У відповідності до приписів ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК). З матеріалів справи судом встановлено, що з метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачем [PERSON] 19.06.2008 року укладено іпотечний договір № 014/8339/2/16557/2, відповідно до умов якого в іпотеку передане майно, що належить [PERSON] на праві власності, а саме: трьохкімнатну квартиру квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно з умовами розділу 5 іпотечного договору іпотекодержатель здобуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за договором іпотеки або будь-якого зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим договором. Статтею 39 зазначеного Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України Про іпотеку, так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, з матеріалів справи встановлено, що у відповідності до статуту ПАТ "Фідобанк" 30 жовтня 2013 року на підставі рішення Загальних зборів Акціонерів Банку (Протокол № 68) був затверджений передавальний акт, у відповідності до якого Банку було передано усе майно, права та обовязки ПАТ «Фідокомбанк» (ідентифікаційний код 34001693), зареєстрованого Національним банком України 25 січня 2006 року (Реєстраційний №303). ПАТ «Фідокомбанк» був правонаступником прав і зобовязань Акціонерного комерційного банку «Престиж», створеного у формі відкритого акціонерного товариства, Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк», а також Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк». Внаслідок цього, Банк є також правонаступником всіх прав та обовязків Акціонерного комерційного банку «Престиж», створеного у формі відкритого акціонерного товариства, Відкритого акціонерного товариства «Ерсте Банк», Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» та ПАТ «Фідокомбанк». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved