Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

11.10.2017 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Зазначив, що [INFO] померла його бабка - [PERSON], яка постійно проживала і була зареєстрована в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області. Після смерті бабки він звернувся в нотаріальну контору з метою отримання свідоцтва про право на спадщину. Проте, при оформленні документів з'ясувалось, що в сертифікаті на право на земельну частку (пай) по батькові його бабки зазначено "[PERSON]", в той час, як її дійсне прізвище, ім'я та по батькові було "[PERSON]". Вказана помилка була допущена при видачі Шаргородською районною державною адміністрацією сертифікату на право власності на земельну частку (пай) і виправити її неможливо, тому він вимушений звернутися до суду. Просить встановити факт належності [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого Шаргородською районною державною адміністрацією 22 квітня 1997 року на ім'я "[PERSON]". У судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 07.06.2017 року, підтримали заяву і просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не з'явився, але від сільського голови Попсуй Г.М. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності представника сільської ради, щодо задоволення заяви [PERSON] не заперечує (а.с.25). Вислухавши пояснення заявника [PERSON] та його представника [PERSON], допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 234 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення." У пункті 12 вказаної Постанови Пленум ВС України роз'яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Судом встановлено, що 22 квітня 1997 року Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. При цьому в даному сертифікаті прізвище, ім'я, по батькові члена КСП "Колос" с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, якому він виданий, зазначено "[PERSON]" замість "[PERSON]". Вказана помилка у правовстановлюючому документі є перешкодою для оформлення [PERSON] спадщини після смерті [PERSON], яка сталася [INFO] (а.с.7, 16). Факт належності правовстановлюючого документу спадкодавцеві [PERSON] підтверджений копією свідоцтва про смерть [PERSON] серії [NUMBER], виданого Хоменківською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 18.01.2000 року (а.с.7); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про відсутність актового запису про шлюб [PERSON] №00018184740 від 09.06.2017 року (а.с.8); копією свідоцтва про смерть [PERSON] серія [NUMBER], виданого Хоменківською сільською радою 24.02.1990 року (а.с.9); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] №0018034437 від 12.05.2017 року (а.с.10); витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу [PERSON] №0017833547 від 27.03.2017 року (а.с.11); довідкою СТОВ «Колос» с. Хоменки №500 від 13.06.2017 року та випискою з Реєстру СТОВ «Колос» с. Хоменки №437 від 26.02.2001 року згідно з якими [PERSON] по день смерті - [INFO] являлась членом колгоспу, має право на земельну частку (пай) і зачислена в списки за №747 (а.с.12,13); довідками виконкому Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області №№310, 311 від 22.03.2017 року, відповідно до яких [PERSON] по день смерті постійно проживала та була зареєстрована в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області. Спадщину після її смерті прийняв її онук [PERSON] (а.с.14,15). У всіх зазначених документах по батькові спадкодавця зазначено "[PERSON]". На підтвердження обґрунтованості заяви [PERSON] посилався на показання свідків. З цього приводу суд допитав свідків [PERSON], [PERSON], які суду пояснили, що добре знайомі з сім'єю [PERSON] і їм достеменно відомо, що прізвище ім'я по батькові його бабки, за якою він здійснював догляд було [PERSON]. Суд визнає достовірність цих показів з урахуванням того, що покази свідків відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом. Державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Хлапоніним О.О. 06.10.2017 року винесено постанову про відмову [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину через помилку у правовстановлюючому документі (а.с.17). Начальник відділу у Шаргородському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Голоднюк В.М. відмовив у внесенні виправлення у правовстановлюючий документ - сертифікат на право на земельну частку (пай) (а.с.25). Таким чином, факт належності спадкодавцю [PERSON] сертифіката на земельну частку (пай) підтверджений вище зазначеними доказами, дослідженими і перевіреними судом і має для [PERSON] юридичне значення, від його встановлення залежить реалізація його права на отримання спадщини після смерті [PERSON], яка сталася [INFO] і іншого порядку його встановлення немає. При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі "Бочаров проти України" від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що "Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (див. рішення від 18.01.1978 року у справі "Ірландія проти Сполученого Королівства"). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі "Салман проти Туреччини")".

Outcome: approved