Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», назва якого змінена у відповідності до Статуту, затвердженого 21 травня 2018 року та погодженого 11 червня 2018 року, на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), звернувся до відповідача [PERSON] з позовною заявою про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від б/н від 25.09.2012 [PERSON] отримав кредит у розмірі 12646,45 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил додаються до позовної заяви (з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами АТ КБ "ПРИВАТБАНК" можна ознайомитись на сайті http://privatbank.ua/rules). При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед Банком. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 29.03.2018 має заборгованість в розмірі 38114,21 грн., яка складається з наступного: 10907,92 грн. - заборгованість за кредитом; 5995,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 17888,71 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 3322,57 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «Приватбанк», тому просять стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 38114,21 грн. за договором б/н від 25.09.2012 та судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає та просить в їх задоволенні відмовити. В обґрунтування відзиву вказує, що позивачем в позовній заяві не зазначено щодо якого саме рахунку/карткового рахунку відносяться нараховані суми заборгованості. Не зазначається номер рахунку/ номер карткового рахунку. Зазначається лише дата договору. Доказів відкриття рахунку/карткового рахунку, доказів отримання відповідачем кредиту саме за цими умовами та правилами не надано. Крім того, в позовній заяві, не зазначено навіть строк виконання кредитних зобов`язань Зазначено лише, що відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання має припинятися його виконанням. Проте, як вбачається з п. 1.2.3 Генеральної угоди, кінцевим терміном повернення кредитних коштів є 25.09.2013 року. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з розрахунку заборгованості першою датою виникнення простроченої заборгованості за кредитом є 31.10.2012 року, відповідно строк позовної давності настав 30.10.2017 року. Також вваажає, що зазначена у позові сума є завищеною та необгрунтованою, та такою що не підтверджується наявними в матеріалах справи документами, а нарахування позивачем відсотків на відсотки є порушенням вимог ст. 1048 ЦК України. Вважає, що вірною має бути загальна сума заборгованості в розмірі 16 624, 66 гривень, а документи, які містяться в матеріалах справи, не доводять зазначену у позові заборгованість відповідача, за кредитом. Позивач АТ КБ «Приватбанк» надали відповідь на відзив, в якому зазначили, що Генеральною угодою від 25.09.2012 був погоджений строк погашення заборгованості, а саме з 25.09.2012 по 30.09.2013. З моменту підписання угодо пройшо більше 7 років і відповідач не звертався до банку з запитами/претензіями щодо невідкриття рахунку або невідповідності суми боргу. Розрахунок заборгованості, який здійснив відповідач , не є належним доказом, тому що відповідач не має спеціальних знань для здійснення такого розрахунку. Правомірність нарахування процентів на суму простроченої заборгованості за кредитом та пені підтверджується тим, що не відбулося повного погашення відповідачем заборгованості за тілом кредиту , а тому зобов`язання за кредитому на даний час не припинилися. Із цих підстав також не може бути застосована позовна давність. Представник позивача Пришляк В.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримла у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити та застосувати позовну давність. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини справи, приходить до наступного. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від б/н від 25.09.2012 [PERSON] отримав кредит у розмірі 12646,45 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Згідно з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, у зв`язку з невиконанням збов`язань за кредитним договором відповідач станом на 29.03.2018 має заборгованість в розмірі 38114,21 грн., яка складається з наступного: 10907,92 грн. - заборгованість за кредитом; 5995,01 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 17888,71 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 3322,57 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський союз» від 07.12.2015 з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором №б/н від 25.09.2012 в сумі 23212,97 грн. Вказане рішення суду не виконане та заборгованість за спірним кредитним договором відповідачем не сплачена. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом п. 1.2.3 Генеральної угоди встановлений кінцевий термін повернення кредитних коштів - 25.09.2013 року. Як вбачається з розрахунку заборгованості від 29.03.2018, у визначений Генеральною угодою строк відповідач [PERSON] свої зобов`язання не виконав, а тому позивачем було продовжено нарахування штрафних санкцій , комісій та відсотків . Звернувшись до Третейського суду з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк». Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору, а право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором задооленню не підлягають, оскільки сума заборгованості за тілом кредиту була стягнута з відповідача рішенням Третейського суду від 07.12.2015, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, після звернення з позовом до Третейського суду припинилося. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку, що понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed