Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

12.02.2019 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", треті особи: Білоцерківський міський відділ ДВС ГТУЮ у Київській області, приватний нотаріус Чернігівського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на наступні обставини. 31 травня 2017 р. у Білоцерківському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Київської області на підставі виконавчого напису виданого 14.09.2016 р. приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, відкрито виконавче провадження № 54029853 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 69178, 54 грн. Вважає, що виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з наступних підстав. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більшеодного року. Натомість відповідно до зазначених в виконавчому напису документів, а саме умов кредитного договору № DNH4КS76810169 від 4 жовтня 2006 р. та розрахунку заборгованості за договором станом на 28.07. 2016 р. нотаріус не міг встановити часу з якого виникла вимога та факт настання кінцевого терміну виконання зобов`язань, та взагалі факт прострочення виконання зобов`язання. Оскільки в умовах кредитного договору не може бути зазначено термін надання кредиту. Крім того, зазначені в виконавчому написі документи не давали змогу нотаріусу визначитися з строками, які б відповідно до ст. 88 Закону України Про нотаріус» давали б нотаріусу право вчиняти такий виконавчий напис. Так, відповідно до копії заяви позичальника № DNH4КS76810169 кредит в сумі 8203,84 грн. був виданий строком на 24 місяці з зазначенням відсоткової ставки 2,09% в місяць. А тому право вимоги у відповідача виникло 4 жовтня 2008 р. Вчинення виконавчого напису 14 вересня 2016 р. свідчить про вчинення напису після трирічного терміну, що суперечить вимогам закону. Нотаріус також не перевірив безспірність заборгованості. Так, заява позичальника від 4 жовтня 2006 р. не містить умов щодо сплати позичальником відсотків, пені, штрафів, а тому пред`явлений нотаріусу Розрахунок заборгованості за договором станом на 28.07.2016 р. в сумі 69178,54 грн. з урахуванням заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 8203,84 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 20861,91 грн., заборгованості пені у розмірі - 36342, 38 грн., заборгованості по штрафам (фіксована частина) 500 грн., заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 3270,41 грн., не може свідчити про безспірність заборгованості. Крім того, він не отримував вимог про усунення порушень за кредитним договором, що об`єктивно позбавило його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення взагалі щодо цього кредитного договору. Саме на зазначені вище обставини звернув свою увагу і Верховний Суд в своїй постанові від 31 січня 2018 р. (справа №285/2975/16 провадження №61-31641 св 18). Просив суд визнати виконавчий напис від 14.09.2016 р., зареєстрований в реєстрі №3923, щодо стягнення з [PERSON] , [INFO] , невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору № DNH4КS76810169від 04 жовтня 2006 р. та розрахунку заборгованості за договором станом на 28.07.2016 р. грошових коштів у сумі 69178,54 грн. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 14 лютого 2019 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі та постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на12 годину 30 хвилин 18 березня 2019 року ( а. с. 13-14). Ухвалою суду від 12 квітня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 37-38 ). 14 травня 2019 року за вх. № 17469 судом отримано від АТ КБ «ПриватБанк» відзив на позов [PERSON] , в якому зазначили, що на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів» № 2210-VIII найменування юридичної особи Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» було замінено на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» та просили суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що, згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Безспірність заборгованості пояснюється тим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року № 1172 (далі - Перелік). Безспірність вимог відповідно ст. 88 Закону України "Про нотаріат" є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумпція) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ - не письмові докази наявності боргу, а докази наявності вказаних вище правовідносин, та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України Про нотаріат ). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до Переліку отримання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, які не потребують нотаріального посвідчення проводиться на підставі таких документів: оригіналу кредитного договору, засвідченої стягувачем виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості строків їх погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Згідно Постанови Верховного Суд України по справі 6-158цс15: "безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів ". У постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 зазначено: з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу' України, статей 50, 87, 88 ЗаконуУкраїни "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Враховуючи, що АТ КБ "ПриватБанк" надав всі необхідні документі відповідно до Переліку підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає, тим більше неподання документів, що не підтверджують безспірність вимог до Позивача. Щодо ненаправлення Відповідачем на адресу Позивача вимоги про погашення заборгованості за договором від 04.10.2016 р., то зауважив, що Відповідач направив на адресу Позивача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором DNH4КS76810169від 04.10.2006 року, що підтверджується письмовою вимогою про усунення порушень від 15.08.2016 р., описом цінного вкладення №49300002536100 та чеком оплати поштового пересилання. В судове засідання представник позивача - адвокат Коннова Н.І. не з`явилася, надала до суду заяву, яка отримана судом 11.06.2019 року за вх. № 21011, в якій просила справу розглянути у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог, щодо отриманого відзиву заперечувала в повному обсязі, оскільки відповідно до Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення заборгованості минуло не більше трьох років, а в даній справі минуло більше 8 років. Відповідач АТ КБ «ПриватБанк» в судове засіданні свого представника не направив, про дату, час та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення 25.04.2019 року. У відзиві на позовну заяву, зазначали, що у разі відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк» просили розглядати справу без їхньої присутності. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. 11.03.2019 року за вх. № 9209 судом отримано лист, в якому приватний нотаріус просив справу розглядати без його участі ( а. с. 24 ). Третя особа Білоцерківський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Київській області в судове засідання свого представника не направили, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення 22.04.2019 року. Інших заяв та клопотань з боку сторін по вищезазначеній цивільній справі до суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 14.09.2016 р. приватним нотаріусом Чернігівського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, вчинено виконавчий напис за реєстровим номером № 3923, яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 69 178,54 грн. з [PERSON] , борг за кредитним договором № DNH4КS76810169від 04 жовтня 2006 р., укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 8203,84 грн., заборгованість за відсотками у розмірі 20861,91 грн., заборгованість пені у розмірі - 36342, 38 грн., заборгованість по штрафам (фіксована частина) 500 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 3270,41 грн. Стягнення здійснювалось з 04.10.2006 року по 28.07.2016 року ( а. с. 9 ). За загальними правилами стст.15, 16 ЦК, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених у ч.1 ст.16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначає, що такий порушує його законне право на захист своїх законних прав та інтересів, оскільки зазначені в виконавчому написі документи не давали змогу нотаріусу визначитися з строками, які б відповідно до ст. 88 Закону України Про нотаріус» давали б нотаріусу право вчиняти такий виконавчий напис, також останній було вчинено нотаріусом зі спливом строку. Так, відповідно до зазначених в виконавчому напису документів, а саме умов кредитного договору № DNH4КS76810169 від 4 жовтня 2006 р. та розрахунку заборгованості за договором станом на 28.07. 2016 р. нотаріус не міг встановити часу з якого виникла вимога та факт настання кінцевого терміну виконання зобов`язань, та взагалі факт прострочення виконання зобов`язання. Оскільки в умовах кредитного договору не може бути зазначено термін надання кредиту. Крім того, відповідно до копії заяви позичальника № DNH4КS76810169 кредит в сумі 8203,84 грн. був виданий строком на 24 місяці з зазначенням відсоткової ставки 2,09% в місяць. А тому право вимоги в відповідача виникло 4 жовтня 2008 р. Вчинення виконавчого напису 14 вересня 2016 р. свідчить про вчинення напису після трирічного терміну, що суперечить вимогам закону. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому, судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Однак, звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву позивача, з боку відповідача не було надано жодного належного та допустимого доказу безспірної заборгованості позивача перед банком та відповідно такого розрахунку. Навпаки, у відзиві на позовну заяву відповідач зазнчає, що відповідно до кредитного договору № DNH4КS76810169 від 04 жовтня 2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 8203,84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням 06.10.2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Однак, з заяви позичальника № DNH4КS76810169 ( а. с. 12 ) вбачається, що сплата відсотків за користування кредитом становить у розмірі 2,09% у місяць. Отже, чи мав боржник безспірну заборгованість перед стягувачем, відповідачем не доведено у судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи. Нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до п. 3.4. глави 16 «Вчинення виконавчих написів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Як убачається із заяви позичальника №DNH4КS76810169 кредит в сумі 8203,84 грн. був виданий на строк до 24 місяцівпо 06.10.2008 року включно з зазначенням відсоткової ставки 2,09% в місяць. Однак, вчинення виконавчого напису було здійснено нотаріусом лише 14 вересня 2016 року. Враховуючи вказані обставини справи та правові норми, те що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису з моменту виникнення права вимоги банку минуло більше трьох років, вчинення нотаріусом вказаного виконавчого напису здійснено всупереч вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат», оскільки у виконавчому написі строк, за який проведено стягнення, зазначено за період з 04 жовтня 2006 року по 28 липня 2016 року. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2018 року ( справа № 258/2975/16 провадження № 61-31641 св18 ). Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права. Викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved