Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-25 00:00:00

У лютому 2018 року [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила суд усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач [PERSON] є власником та користувачем земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , яка межує з земельною ділянкою [PERSON] . На думку позивача, земельна ділянка [PERSON] використовується не за цільовим призначенням, визначеним державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №415401 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а саме: відповідач використовує її у підприємницьких цілях промислово-виробничого характеру, що призводить з боку відповідача до дій підвищеної екологічної та пожежної небезпеки, загазованості та забрудненості повітря та землі, в тому числі й до забрудненості земельної ділянки, псуванню дерев, рослин та городини, що ростуть на земельній ділянці позивача, а також до шуму від працюючої важкої техніки, обладнання, постійного підвозу та вивезенню будівельних матеріалів, пересування автомобільної техніки по дорозі поруч із належною позивачу земельною ділянкою та по сусідній ділянці. Позивач [PERSON] вважала, що такі дії відповідача є грубим порушенням цивільних прав позивача, оскільки перешкоджають у здійсненні права розпоряджання та користування власним майном. З урахуванням викладеного та посилаючись на вимоги законодавства, позивач [PERSON] , з урахуванням уточнень позовної заяви, просила суд усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні її, [PERSON] , майном (земельною ділянкою та будинком за адресою: [ADDRESS] ), створені діями відповідача, як власника суміжної земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , внаслідок порушення вимог до забудови земельної ділянки та схеми забудови земельної дiлянки Будівельного паспорту №80 вiд 20.02.2015, грубих порушень режиму інсоляції суміжної земельної дiлянки позивача, захаращеністю земельної дiлянки промисловими металевими спорудами, вагонами-контейнерами у вигляді літери «П», вкритих загальним дахом, великим навісом для зберігання металевих виробiв, вагонiв-битовок кількістю до десяти штук, шляхом визнання так званої «надвірної будівлі», що складається з трьох морських контейнерів у вигляді літери П, розташованих за вказаною адресою, власник [PERSON] , об`єктом «рухомого майна» та таким, що не відповідає визначенню «рухоме майно» та не може бути внесеним до декларації та реєстру речових прав на нерухоме майно, бо таким не являється; шляхом зобов`язання [PERSON] привести об`єкти забудови у відповідність до Будiвельного паспорту №80, виданого 20.02.2015 вiддiлом мiстобудування i архiтектури Києво-Святошинської райдержадміністрації з переліком вимог до забудови земельної дiлянки та схеми забудови земельної дiлянки, з урахуванням державного акта на землю №322240001002502, власник [PERSON] , з висновком експертного дослiдження Київського НДI судових експертиз № 14783\\17-42 вiд 30.08.2017, а саме: знесенням господарської будівлі, як об`єкта рухомого майна - самочинної забудови; знесенням огорожі, висотою 4,35 м з непрозорою частиною 2,7 м, що є грубим порушенням інсоляції суміжної земельної ділянки та улаштуванням огорожі висотою 1,6 м, не менше 30% площі, якої повинно бути прозорою (п.5 вимог до забудови, Будпаспорт №80 від 20.02.2015); приведенням до норм мінімально допустимої відстані від об`єкта - "господарської будівлі" - до меж земельної ділянки - 4 м, бо існуюча на сьогоднішній день відстань - 1, 27 м - недопустима в зв`язку з високою пожежонебезпекою даної споруди - (фарби, кисень та газ у балонах та інші горючі матеріали); знесенням промислових споруд з полегшених конструкцій в кількості 10 штук - вагони-битовки, як незареєстрованих та відсутніх в схемi забудови земельної дiлянки Будiвельного паспорта №80 вiд 20.02.2015, виданого вiддiлом мiстобудування i архiтектури Києво-Святошинської РДА. Ухвалою судді від 06.03.2018 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Відповідно до розпорядження Києво-Святошинського суду № 584 від 19.10.2018 було призначено повторний автоматичний розподіл судової справи. Ухвалою судді від 23.10.2018 прийнято до провадження дану справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 10.04.2019 було закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. У судове засідання позивач та її представник з`явились, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача з`явився, проти позову заперечував і просив відмовити у його задоволенні. Представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому він вказував на недоведеність та необґрунтованість вимог позивача. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , що було встановлено у рішенні Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 у справі № 810/4638/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2019. Відповідач є власником земельної ділянки площею 0,25 га, кадастровий номер 3222480804:02:001:024, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Любимівка, що є суміжною із земельною ділянкою позивача, що вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №415401. З огляду на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.06.2018 відповідач є власником надвірної будівлі, господарської будівлі піл літерою «А», площею 85,2 кв.м, за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Бузівської сільської ради, декларації про готовність до експлуатації, зареєстрованої у Департаменті ДАБІ у Київській області за № КС 142161820102 від 30.06.2016. Посадовими особами Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області проведено позапланову перевірку за адресою: [ADDRESS] . За результатами перевірки складено Акт перевірки від 03.05.2017. Під час перевірки встановлено, що замовником будівництва громадянином [PERSON] виконано будівельні роботи з будівництва господарської будівлі розміром 14,64х12,22 м. Будівельним паспортом передбачено будівництво господарської будівлі розміром 8,4х12,0 м. Зазначене відхилення від затверджених проектних рішень будівельного паспорту порушує вимоги ст. 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", ст.27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". У подальшому Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області було складено протокол про адміністративне правопорушення від 03.05.2017 № 1-Л-А-0305/1 та видано припис про усунення від 03.05.2017 №С-0305/1. Висновком експертного дослідження за результатами проведення будівельно-технічного дослідження КНДІСЕ від 30.08.2017 №14783/17-42 встановлено, що на земельній ділянці по [ADDRESS] фактично розташовані тимчасові будівлі, які застосовуються для забезпечення промислового виробничого процесу будівництва. Зазначені будівлі не є житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами. Земельна ділянка фактично використовується як промислова - склад для зберігання будівельних матеріалів, засобів будівельного виробництва та тимчасових будівель. Фактично існуючі будівлі та споруди не відповідають наявній технічній документації, а саме: будівельному паспорту в частині об`єкта будівництва, схеми забудови земельної ділянки та відстані від будівель до межі земельної ділянки. Державними інспекторами Головного управління Держгеокадастру Київської області здійснено виїзд на місцезнаходження земельної ділянки з кадастровим номером 3222480804:02:001:0244 та встановлено нецільове використання даної земельної ділянки громадянином [PERSON] , про що складено Акт обстеження земельної ділянки від 10.08.2017 №46-ДК/24/АО/Ю/01/-17. Таким чином, направлено матеріали перевірки до прокуратури Київської області для подальшого розгляду та вжиття заходів прокурорського реагування. У рішенні Київського окружного адміністративного суду від 08.08.2018 у справі № 810/4638/17, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2019, було встановлено, що земельна ділянка [PERSON] по [ADDRESS] , використовується не за призначенням, яке зазначене в державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №415401. Відповідно до акту обстеження депутатської комісії Бузівської сільської ради від 09.10.2019 на згаданій земельній ділянці відповідача було зафіксовано наявність господарчої будівлі (надвірна будівля), яка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, площею 85,2 кв.м, проте з фактичними розмірами 14,64х12,22 м та навіс орієнтовно розмірами 3,29х10,55 м відповідно до Акту ДАБІ України № Т-2405 від 24.05.2019, на ділянці розташовані тимчасові споруди та заскладовані будівельні матеріали, зведений паркан висотою 4 м, наявний готовий фундамент під житловий будинок розмірами в плані 20,22х12,79 м, розміщені будівельні матеріали, ведуться будівельні роботи і працюють будівельники. Зважаючи на встановлені обставини, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Зважаючи на позицію Верховного Суду України, викладену у п. 11 Постанови Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням встановлених судом обставин у справі та проаналізованих правових норм суд приходить до наступних висновків. З огляду на вимоги законодавства та рекомендації ВСУ задоволення позовних вимог можливе за умови доведення не лише фактів порушень з боку відповідача, а й того, що внаслідок таких обставин порушуються права саме позивача. Згідно вимог ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Проте, з наданих суду письмових доказів без використання спеціальних знань, якими суд не наділений, неможливо встановити, що діями відповідача на належній йому земельній ділянці було порушено права позивача, як користувача суміжної земельної ділянки. При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява N 26864/03) від 26.06.2008, в якому зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Тобто, у ході розгляду справи позивач [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів того, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди їй у користуванні і розпорядженні її майном, що його дії, використання ним його земельної ділянки, в тому числі не за цільовим призначенням, здійснення на ній будівництва, складування будівельних матеріалів, зведення паркану, призвело до будь-яких порушень саме її прав. А отже, позивачем не доведено факту порушення відповідачем її прав, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З огляду на вищенаведене,

Outcome: dismissed