Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортне) страхового бюро України про стягнення штрафних санкцій в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача 185 139,91 грн пені, 204 210,51 грн інфляційних втрат та 15 756,16 грн три відсотки річних, а також витрати за надання правової допомоги. Позовні вимоги мотивував тим, що 11 серпня 2014 року сталась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок ДТП [PERSON] одержав тілесні ушкодження у вигляді розриву серцевого м`яза правого шлуночка, двобічні переломи ребр, перелом лівого стегна, підшкірний крововилив на грудях, садна на колінах від яких загинув на місці. Вироком суду від 30 грудня 2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 13 січня 2015 року [PERSON] звернулась до МТСБУ із заявою щодо здійснення страхової виплати та відшкодування моральної шкоди, однак останні листом від 13 лютого 2015 відмовили позивачу у страховому відшкодуванні у зв`язку з тим, що [PERSON] добровільно відшкодував потерпілим заподіяну шкоду. Позивач не погодившись з такою відмовою звернулась до суду з позовом відповідно до якого рішенням від 07 квітня 2020 року позивачу було відшкодовано 100 000,00 гривень та 14 травня 2020 року МТСБУ здійснило відповідний перерахунок. Однак, позивач вважає, що відповідачем було порушено строки такої виплати, а саме останні мали були сплатити страхове відшкодування ще в лютому 2015 року, тому позивач просить стягнути пеню за період з 14 лютого 2015 року по 14 травня 2020 року. Також просить стягнути інфляційні втрати та 3 % річних. 22 лютого 2021 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. 19 січня 2015 року позивач звернулась до МТСБУ із заявою про здійснення регламентної виплати та долучила вирок суду від 14 жовтня 2014 року та вирок апеляційної інстанції від 30 грудня 2014 року за якими встановлено вину [PERSON] та вказано про добровільне відшкодування збитків та коди всім потерпілим. Дані обставини свідчать про відмові здійснення регламентної виплати зі сторони МТСБУ. 05 травня 2020 року позивач подала нову заяву про виплату відшкодування на підставі рішення суду від 07 квітня 2020 року, тому строк розгляду такої заяви розпочинається заново. В межах 90 днів МТСБУ здійснило перерахунок страхового відшкодування у розмірі визначеному судовим рішенням. Щодо пені представник відповідача послалась на строк позовної давності та стосовно інфляційних втрат та 3% річних зазначила, що на дані правовідносини не поширюється норма ст. 625 ЦК України. 10 березня 2021 року позивач подала відповідь на відзив в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити та пояснила наступне. Щодо нарахування пені позивач зазначила, що рішенням суду від 07 квітня 2020 року встановлено протиправність дій відповідача щодо невиплати страхового відшкодування та безпідставність відмови, що порушило права [PERSON] на отримання страхового відшкодування. Також позивач зазначила, що посилання представника відповідача на норми ГК України є недоречними, оскільки даним НПА такі правовідносини не регулюються. Також щодо посилань на сплив строків позовної давності також не може бути прийнятий судом, оскільки представник відповідача не просила застосувати такі строки. Крім того, представник позивач також зазначив щодо 3% річних та інфляційних втрат, що Верховний Суд (в тому числі Велика Палата Верховного Суду) у своїх постановах неодноразово приходила до висновку, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються в тому числі на позадоговірні (деліктні) зобов`язання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутність. На позовних вимогах наполягав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засідання заперечувала щодо позовних вимог в повному обсязі та просила відмовити в їх задоволенні. Також зазначила про застосування строків позовної давності до стягнення пені. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 грудня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 11.08.2014 року на автодорозі Львів-Краковець в районі 53 км + 200 м у с. Наконечне Перше Яворівського району Львівської області з вини [PERSON] сталася дорожньо-транспортна пригода, який керуючи автомобілем марки «Mercedes» р.н. [NUMBER] , виїхав на смугу зустрічного руху та здійснив зіткнення із автомобілем марки «Volkswagen» р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті якої [PERSON] , який був пасажиром автомобіля «Mercedes», внаслідок отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Відповідно до вироку Яворівського районного суду Львівської області від 31.10.2014 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням. Вироком Апеляційного суду Львівської області від 30.12.2014 року вирок Яворівського районного суду Львівської області від 31.10.2014 року в частині звільнення обвинуваченого від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 1 рік скасовано. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік та звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на 1 рік. В решті вирок Яворівського районного суду Львівської області залишено без змін. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] станом на час ДТП була забезпечення полісом «зелена карта» № PL/37/0059695, виданим TUW «TUZ». Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність. Частиною 2 статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка". Частиною 2 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 13.01.2015 року [PERSON] звернулася до МТСБУ із заявою щодо здійснення страхової виплати та відшкодування моральної шкоди. Моторне (транспортне) страхове бюро України листом №8/3-03/4383 від 13 лютого 2015 року у виплаті страхового відшкодування відмовило, у зв`язку з тим, що відповідно до вироку Апеляційного суду Львівської області від 30.12.2014 року винуватець ДТП [PERSON] добровільно відшкодував потерпілим заподіяну шкоду. Рішенням Яврівського районного суду Львівської області від 07.04.2020 року позов [PERSON] до МТСБУ про стягнення страхових виплат та моральної шкоди задоволений частково. Згідно з платіжним дорученням № 1479731 від 14.05.2020 року відповідач, МТСБУ, перерахував 100 000 грн. в добровільному порядку на користь [PERSON] . Згідно з випискою з банківського рахунку від 03.07.2020 року на рахунок позивачки зараховані 100 000 грн. від МТСБУ. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України - зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Як визначено в Постанові Верховного суду від 4 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Отже, внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого станом на час ДТП була забезпечення полісом «зелена карта», [PERSON] отримав тілесні ушкодження та помер на місці пригоди, у відповідача виникло деліктне зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування. Статтею 526 ЦК визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Прострочення виконання грошового зобов`язанням тягне за собою відповідальність, передбачену законом або договором. Зокрема, згідно з ст. 36.5. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, вимоги позивача обумовлені нормами матеріального права, спірними є лише момент виникнення прострочення грошового зобов`язання, момент виконання грошового зобов`язання та суми, що підлягають стягненню. Вирішуючи питання про момент виникнення прострочення грошового зобов`язання, суд виходить з наступного: Згідно з ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Згідно з ст. 36.7. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку. Відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування листом від 13.02.2015 року, внаслідок чого позивачка звернулася до суду, оскаржуючи відмову відповідача здійснити виплату страхового відшкодування. Стаття 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко регламентує підстави відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної вимоги). З тексту листа МТСБУ від 13.02.2015 року не вбачається мотивів відмови у здійсненні страхованого відшкодування та відсутнє будь-яке посилання на відповідні норми Закону, яким керувалося МТСБУ у момент фактичної відмови у здійснення страхового відшкодування (регламентної вимоги). За таких обставин суд погоджується з доводами сторони позивача, що моментом прострочення виконання грошового зобов`язання слід вважати день, наступний за днем прийняття відмови, а саме 14.02.2015 року. Також, суд вважає, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 07.04.2020 року в справі № 460/3487/15-ц в спорі, що виник внаслідок відмови відповідача виплатити страхове відшкодування, лише підтверджене безпідставне невиконання відповідачем грошового зобов`язання в сумі 100 000 грн., отже дату набуття законної сили цього рішення не можна вважати моментом виникнення прострочення грошового зобов`язання. Таким чином, позивач має право на виплату пені відповідно до вимог п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період з 14.02.2015р. по 14.05.2020 року (до дати фактичної виплати). Однак, суд вважає необхідним за заявою представника відповідача застосувати до вимог позивача про стягнення пені строк позовної давності. Так, згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Отже, стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. У зв`язку з цим, беручи до уваги, що позивач звернувся до суду з цим позовом 09.12.2020 р. (дата надходження позову до суду, оскільки зі штампу на поштовому конверті дату відправлення неможливо ідентифікувати), суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня за період з 08.12.2019 року по 14.05.2020 року. Отже, до стягнення підлягає сума пені за період з 08.12.2019 року по 14.05.2020 року, в сумі 9 777 грн. 12 коп. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат, суд вважає їх також законними та обґрунтованими, оскільки в даному випадку обов`язок страховика щодо виплати страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням, відповідач прострочив виконання цього грошового зобов`язання, що суд вважає доведеним. Доводи представника відповідача про те, що на спірні правовідносини не розповсюджують норми ст. 625 ЦК України суд вважає безпідставними. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц (провадження № 61-913св17) вказано, що: «при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Суд вважає, що стягнення пені, не виключає можливість одночасного стягнення 3% річних та інфляційних витрат на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки вони є різними правовими інститутами. Як вже було зазначено судом вище, прострочення виплати відповідачем страхового відшкодування мало місце з 14.02.2015 року по 14.05.2020 року. Суд, не погоджується з розрахунком позивача та вважає, що з відповідача підлягає стягнення 3 % різних з наступного розрахунку: з 14.02.2015 року до 31.12.2015 321 день прострочення, сума до стягнення 2 638,36 грн., з 01.01.2016 - 31.12.2016 366 днів прострочення, сума до стягнення 3000 грн., з 01.01.2017 - 31.12.2017 365 днів, сума до стягнення 3000 грн., з 01.01.2018 - 31.12.2018 365 днів прострочення, сума до стягнення 3000 грн. , з 01.01.2019 - 31.12.2019 365 днів прострочення, сума до стягнення 3000 грн. , з 01.01.2020 - 14.05.2020 року 135 днів прострочення, сума до стягнення 1 106,56 грн., а всього 15744 грн. 92 коп. Також суд не погоджується з розрахунком позивача щодо стягнення інфляційних витрат та вважає, що з відповідача підлягає стягненню інфляційні витрати з наступного розрахунку: сукупній індекс інфляцій за період з 14.02.2015 року по 14.05.2020 року становить 199,39. Сума до стягнення становить 99 390 грн. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення штрафних санкцій підлягає задоволенню частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2101 грн. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Отже до стягнення з відповідача на користь позивача також підлягає 2000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial