Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з вищезазначеним позовом до відповідачів, третя особа- Буковецька сільська рада Верховинського району. Позовні вимоги мотивує тим, що вона є користувачем земельної ділянки в с.Буковець Верховинського району до якої немає жодного проходу чи проїзду, що робить неможливим повноцінно її використовувати. З її згоди на цій ділянці дочка [PERSON] облаштувала тимчасовий будиночок, в якому проживає разом із трьома неповнолітніми дітьми. Єдиний можливий проїзд проходить через земельні ділянки відповідачів, які категорично забороняють в цьому. Минулого року працівники РЕМ встановлювали опори для високовольтної лінії і облаштували дорогу, яка веде до її земельної ділянки через ділянки відповідачів. 5 червня 2014 року сесією Буковецької сільської ради було запропоновано [PERSON] надати їй дозвіл на прохід та проїзд через земельну ділянку, а пізніше комісією сільської ради запропоновано їй облаштувати дорогу в іншому місці, через гірський потік, що практично є неможливим. Просить встановити їй постійний безоплатний земельний сервітут на право проходу і проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до земельної ділянки, якою вона користується через земельні ділянки відповідачів. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлений позов та просила задовольнити його в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, просили в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи - Буковецької сільської ради Матаржук М.М. заперечив проти задоволення позову про встановлення земельного сервітуту, мотивуючи тим, що через земельні ділянки відповідачів відсутня дорога до земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивачки. Крім цього до її ділянки можливо облаштувати заїзд з іншої сторони, що і було рекомендовано комісією сільської ради. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п.п."а","б","й" ч.1 ст.12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вирішення земельних спорів. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є користувачем земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,18 га, яка розташована на території Буковецької сільської ради, що стверджується довідкою сільської ради за вих.№390 від 06.11.2014 року (а.с.11). [PERSON] на праві власності в с.Буковець Верховинського району належать земельна ділянка для індивідуального житлового будівництва площею 0,25 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,55 га, що стверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 814718 та серії ЯД № 814729 від 13.03.2007 року (а.с.30-33). [PERSON] на праві власності в с.Буковець Верховинського району належать земельна ділянка для обслуговування будівель площею 0,25 га та земельна ділянка для ведення селянського господарства площею 0,60 га, що стверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серії ІФ №094836 та серії ІФ №094837 від 18.05.2004 року(а.с.18-20). Між сторонами виник спір з приводу облаштування під'їздної дороги до земельної ділянки [PERSON] через земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] В ході розгляду даного спору Буковецькою сільською радою було спочатку рекомендовано [PERSON] через належну їй земельну ділянку дозволити [PERSON] прохід до її земельної ділянки, а пізніше комісією сільської ради було рекомендовано [PERSON] прокласти проїзд до її ділянки нижньою сторною через потічок, а не через ділянки відповідачів(а.с. 6-8). Оскільки про виділення та влаштування під'їзної дорога через земельні ділянки відповідачів відстутні відповідні рішення і документи уповноважених органів позивачем обрано спосіб захисту своїх прав шляхом встановлення в судовому порядку безстрокового безоплатного земельного сервітуту. Згідно ст.401 ч.1 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника земельної ділянки на обмежене користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Статтею 402 ч.1 ЦК України та ст.100 ЗК України, встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. На підставі ст.403 ч.2 ЦК України, ст.98 ЗК України, сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Згідно ч.1 ст.404 ЦК України, ст.99 ЗК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду на транспортному засобі по наявному шляху через чужу земельну ділянку, тощо. Таким чином, з вимог чинного закону слідує, що земельний сервітут встановлюється по домовленості сторін, а якщо домовленість відсутня за рішенням суду. Встановлення земельного сервітуту можливо, якщо відсутня можливість задовольнити потреби особи іншим засобом, окрім, як шляхом встановлення сервітуту. На встановлення земельного сервітуту має право власник або законний користувач земельної ділянки для реалізації в повному обсязі права власності або права користування земельною ділянкою. Умовою для встановлення земельного сервітуту є необхідність використання чужої земельної ділянки для обслуговування своєї ділянки. Підставою для встановлення земельного сервітуту є: домовленість між власниками сусідніх земельних ділянок, зафіксована відповідним договором; а у випадку відсутності домовленості - рішення суду. При цьому встановлюється, що нормальне господарське використання земельної ділянки, яка належить позивачу, неможливе без обтяження сервітутом. Позивач просить встановити безоплатний безстроковий сервітут у вигляді проходу, проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, однак будь-які докази, які б вказували на те, що така дорога є в наявності, чи її можливо облаштувати відсутні, а також не доведено, що без обтяження земельних ділянок відповідачів земельним сервітутом у позивача відсутня можливість проходу та проїзду до своєї земельної ділянки в інший спосіб(не через земельні ділянки відповідачів). Крім того, встановлення земельного сервітуту є обтяженням земельної обслуговуючої ділянки, тому за загальним правилом власник( користувач) такої ділянки має право на одержання від особи, в інтересах якої встановлюється сервітут, компенсації за незручності, викликані обтяженням його ділянки земельним сервітутом. Саме істотними умовами договору про встановлення сервітуту є вказівка на предмет сервітутного права, цільове призначення сервітуту та розмір плати за користування чужим майном. У даному випадку позивач просить визначити їй безоплатний земельний сервітут, хоча відповідачі проти цього категорично заперечують. Таким чином, суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог позивача щодо встановлення земельного сервітутуту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed