Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-12 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, визначення місця проживання малолітніх дітей з матір`ю. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги збільшила, збільшені підтримала, просила їх задовольнити, пояснивши, що спільне життя у сторін не склалось, тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини, тому вважає, що сім`я подружжя розпалась остаточно, термін для примирення призначати не потрібно. Крім того, їх спільні діти постійно проживають з нею, однак відповідач не надає необхідної допомоги на їх утримання, тому просить визначити місце проживання дітей з матір`ю, враховуючи матеріальне, фінансове і житлове становище сторін, вік дітей. Також відповідач працює, але має мінливий місячний дохід і не надає грошових коштів на утримання дітей, тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: доньки - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] в розмірі 2 500 грн. щомісяця на кожну дитину, які є мінімально необхідними для забезпечення потреб вказаних дітей. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що з розірванням шлюбу і визначенням місця проживання малолітніх дітей з матір`ю він згоден, однак просить не призначати аліменти в такому великому розмірі, оскільки він проживає у сільський місцевості, де місячні зарплати не більше 4 000 - 5 000 грн. на місяць, тому за вирахуванням вказаних сум він залишається без засобів для існування. Представник 3-ї особи служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином, але у направленій заяві до суду юридична особа просила розглянути справу у відсутність свого представника (а.с.46). Заслухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За правилами ч.2, ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. 19.11.2011 року був укладений шлюб між сторонами, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1081 (а.с.7). Від спільного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] (а.с.8-9). Як встановлено у судовому засіданні, спільне життя у сторін не склалось, тривалий час вони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбних відносин, мають окремий бюджет для кожного, стосунки між сторонами стали напружені, у сторін виявились різні погляди на життя, на сімейні відносини. Згідно ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як сторони повідомили, що будь-які відносини між ними припинені і відновити їх немає бажання. За таких обставин укладений шлюб підлягає розірванню, при цьому позивачці необхідно залишити прізвище „ [PERSON] ", а відповідачу - „ [PERSON] ". Як наголошує ч.1, ст.163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. За правилами ч.1-2, ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як регламентовано ч.1, ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Частина 2 цієї статті наголошує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" наголошує, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що малолітні діти сторін [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] постійно проживають разом з матір`ю [PERSON] за адресою їх місця реєстрації в квартирі [ADDRESS] . Згідно висновку №101-10103/03 від 1.11.2019 року служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] , уродженкою м. Києва (а.с.47-48). З грудня 2018 року відповідач залишив місце проживання родини у зазначеній вище квартирі і переїхав на інше місце проживання до [ADDRESS] . З цього часу позивачка проживає разом зі своїми дітьми окремо від відповідача, в квартирі, де вони зареєстровані. Вік дітей, а це на час розгляду справи становить 5 та 3 повних роки, вказують на те, що діти фізіологічно та морально пов`язані з природою матері, яка піклується і турбується про їх стан здоров`я та духовний розвиток. За таких обставин суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю [PERSON] , яка має задовільний фінансовий стан, належні житлові умови та вкладає всі зусилля для забезпечення інтересів своїх дітей. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як з`ясовано судом, позивачка разом зі своїми дітьми проживає окремо від відповідача, але останній ніякої допомоги на утримання своїх дітей не надає. Згідно ч.3, ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" - установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідач [PERSON] не заперечував у своїх поясненнях щодо стягнення аліментів, але наполягав на сумі у 1000 грн. щомісяця. Згідно ч.3, ст.12 та ч.1, ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов`язок відповідача утримувати своїх малолітніх дітей на підставі описаних вище норм права, склад сім`ї, його стан здоров`я, враховуючи вік та стан здоров`я дітей, а також наявність у нього мінливого, не регулярного щомісячного доходу, задовольнити позов частково і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2 000 грн. щомісяця на кожну дитину на користь позивачки на утримання малолітніх дітей з 20.02.2019 року - дня подачі позову до суду до їх повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2019 рік" для дітей такого віку (для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень), який не повинен бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, в задоволенні решти суми аліментів необхідно відмовити. Згідно ст.133; 141 ЦПК України оскільки суд задовольняє позов частково, тому судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп. в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей необхідно стягнути з відповідача на користь держави, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду.

Outcome: partial