Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

27 жовтня 2020 року [PERSON] (позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (відповідач-1), приватного виконавця Клименка Р.В. (відповідач-2), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., про визання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 18 жовтня 2020 року він отримав повідомлення в мобільному застосунку "Дія: Державні послуги онлайн" щодо стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 21 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем та зареєстрованого в реєстрі за № 48210 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (надалі - ТОВ "ФК "ДтаГ"), ЄДРПОУ 38750239, заборгованості в розмірі 10327,00 грн., що включає суму до стягнення 8780,00 грн., виконавчий збір 878,00 грн. та суму виконавчих витрат 669,00 грн. Позивач зазначає, що між ним і ТОВ "ФК "ДтаГ" ніякі правочини не вчинялися. Про виявлену позивачем за допомогою Автоматизованої системи виконавчого провадження постанову про відкриття виконавчого провадження від 06 жовтня 2020 року ВП № 63216760 позивача не було проінформовано, а в указаній постановою адресі: [ADDRESS] , позивач ніколи не проживав. Зважаючи на викладене, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 29 жовтня 2020 року провадження по справі було відкрито та справа призначена до розгляду на 26 листопада 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26 листопада в судове засідання позивач не з`явився. Від нього надійшла заява від 18 листопада 2020 року, в якій він просив розгляд справи здійснювати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, відзиву на позовну заяву та пояснень до суду не надіслано. Відповідно до положень ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах встановленого цим Кодексом строку, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Ухвалою суду від 26 листопада 2020 року судове засідання відкладено на 16 грудня 2020 року, визнано обов`язковою явку позивача [PERSON] у справі. 16 грудня 2021 року в судовому засіданні позивач [PERSON] заявив клопотання про витребування у приватного виконавця Клименка Р.В. копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 63216760 від 06 жовтня 2020 року з метою встановлення обставин та переліку документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис № 48210 від 21 вересня 2020 року. Ухвалою суду від 16 грудня 2020 року задоволено клопотання позивача про витребування у приватного виконавця Клименка Р.В. копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 63216760 від 06 жовтня 2020 року. Крім того, за ініціативою суду у приватного нотаріуса Житомирського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича витребувано належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи, а саме документи, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 21 вересня 2020 року за № 48210. Відповідачі та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання 11 січня та 03 лютого 2021 року повторно не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки в суд не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Позивач у судовому засіданні 03 лютого 2021 року підтримав заявлені вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі, провівши заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Приватним нотарусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем 21 вересня 2020 року за заявою ТОВ "ФК "ДтаГ" (правонаступника ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "Дінеро") був вчинений виконавчий напис за реєстраційним номером 48210, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "ФК "ДтаГ" 8780 грн. На підставі заяви про примусове виконання ТОВ "ФК "ДтаГ" постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича від 06 жовтня 2020 року за вищезазначеним виконавчим написом приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича відкрито виконавче провадження № 63216760 про стягнення з [PERSON] на користь стягувача ТОВ "ФК "ДтаГ" заборгованості в розмірі 8780 грн. Частиною 1 ст. 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса" стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (п. 2.2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5). У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Протягом всього часу розгляду справи в суді стороною відповідача і третьою особою відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України не було надано суду належних і допустимих доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. були надані відомості про безспірність суми заборгованості позивача. Згідно зі ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі № 450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні", прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом "Про нотаріат". Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини зауважив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Ухвалу суду від 16 грудня 2020 року щодо витребування від приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича належним чином завіреної копії матеріалів нотаріальної справи, а саме документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис від 21 вересня 2020 року за № 48210, приватним нотаріусом виконано не було. При цьому приватним нотаріусом не було надано жодних заперечень, письмових пояснень та документів з метою спростування позовних вимог. За змістом п. 2.3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих банком повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. В матеріалах справи відсутні докази вручення нотаріусом повідомлення боржнику про наявність заборгованості, що є порушенням п. 2.3 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Суд не має можливості перевірити подані відповідачем ТОВ "ФК "ДтаГ" документи для вчинення виконавчого напису з об`єктивних причин, зокрема, через невиконання приватним нотаріусом ухвали суду про витребування доказів, відсутності спростувань зі сторони нотаріуса. Водночас направлені суду приватним виконавцем Клименком Романом Васильовичем на виконання ухвали суду від 16 грудня 2020 року належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 63216760, відкритого 06 жовтня 2020 року, не містять доказів на спростування безспірності заборгованості позивача перед стягувачем. Таким чином, зважаючи на відсутність будь-яких спростувань зі сторони відповідачів та третьої особи, суд вважає доведеною позицію позивача та погоджується, що підстави вважати заборгованість безспірною на момент вчинення виконавчого напису були відсутні. Враховуючи відсутність відзиву відповідачів на позовну заяву, ненадання останніми належних та допустимих доказів щодо спростування доводів позивача, а також ненадання приватним нотаріусом копії нотаріальної справи по вчиненню виконавчого напису, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] . За встановлених обставин, оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved