Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

Позивач приватне акціонерне товариство «Аудиторська фірма «Аналітик» звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про захист ділової репутації. Позовні вимоги мотивовані тим, що у соціальній мережі Facebook у групі «Аудит в Україні» адміністратором групи [PERSON] (Відповідач-1) [INFO] було опубліковано допис стосовно приватного акціонерного товариства «Аудиторська фірма «Аналітик». Даний допис складався з фотофіксації результатів проведеного аукціону тендерної закупівлі з аудиту в системі Prozorro, замовником якої є публічне акціонерне товариство «Одеський припортовий завод». Також Допис містить напис: «[INFO]». За допомогою допису всупереч Законам України «Про захист економічної конкуренції» та «Про публічні закупівлі» організовано публічний тиск на позивача шляхом його дискредитації, поширення негативної інформації, яка шкодить діловій репутації. Допис подає перекручену інформацію негативного характеру стосовно участі Позивача у закупівлі. А саме, даним дописом автор намагався дискредитувати позивача на тій основі, що він заявив найменшу ціну у процесі аукціону. Тим самим автор Допису р Відповідач-1 - спровокував коментарі за участі представників інших конкурентів позивача, які містять негативну інформацію стосовно позивача звинувачення про так званий «демпінг» та інше, що є дискредитацією у розумінні Закону України «Про захист від недобросовісної конкуренції» та шкодить діловій репутації позивача. На думку позивача, метою вищезазначених дій була недобросовісна конкуренція з боку інших учасників публічних закупівель, намагання шляхом поширення недостовірної та негативної інформації про позивача обмежити його конкурентоспроможність або навіть усунути від конкуренції. В межах зазначеного тендеру брали участь 7 учасників - аудиторських фірм, в тому числі і позивач, цінову пропозицію якого системою Prozorro було автоматично визнано найбільш економічно вигідною. Початкова цінова пропозиція позивача становила 1350 тис. грн., і була більшою за пропозиції двох компаній з числа учасників. Очікувана вартість закупівлі складала 2340 тис. грн. В результаті трьох раундів результати проведеного аукціону стали наступні: ТОВ «Ернст Енд Янг Аудиторські послуги» - 1990 тис. грн., ТОВ "Крестон Джі Сі Джі Аудит" - 1 120 тис. грн. ТОВ «Ейч Ел Бі Юкрейн» - 480 тис. грн., ТОВ "Макаудитсервіс" - 479 тис. грн. Аудиторська фірма «Респект» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю - 400 тис. грн., ТОВ «Аудиторська фірма «Капітал груп» - 399 тис. грн., ПрАТ «Аудиторська фірма «Аналітик» - 250 тис. грн. Своїм дописом Відповідач-1 подав інформацію про участь Позивача в аукціоні із заявленням найнижчої ціни в якості негативної. Даними діями Відповідач-1 спровокував поширення негативної інформації про позивача у коментарях до допису, авторами яких, зокрема, були сертифіковані аудитори - [PERSON] (Відповідач-2), [PERSON] (Відповідач-3), [PERSON] (Відповідач-4). У додатку до позову міститься копія експертного висновку (оригінал наявний у позивача), додатками до якого є фіксації зазначених веб-сторінок. Окремо виділені коментарі відповідачів, які містять конкретну негативну інформацію щодо позивача, звинувачення у «демпінгу» та інших порушеннях. Для прикладу наводимо наступні коментарі: Відповідача 2 [PERSON] : « Питаннячко , а чи робить аудит цей аналітик чи тільки бере звіти і їх описує?», «О, божечки, Одесский припортовый завод. Победитель тендера хоть познакомился с финансовой отчетностью или у него хобби всем сбивать цену в торгах???» «можна і не питати ... і так все зрозуміло... бо кожен день необхідно приймати участь в тендері і демпенгувати» «При проведении тендера демпинг, при обнаружении ошибки запугивание клиента и подписание договора на ооооченъ существенные суммы и это похоже на рекет. Стыдно!!! Нарушение этики на лицо!!!» Відповідача 3 [PERSON] : «Ганьба АФ за 250 тис. грн. Думаю, що в наступному році даної фірми вже не буде в реєстрі!», «а я не кажу за особистості хто він, перед усім він ганбить нашу професію та звання АУДИТОРА», «а Вам приятно, что из за таких мнение клиентов об аудиторов не очень хорошее» Відповідача-4 [PERSON] : «Я не оправдываю способ высказывания своего мнения касательно данной ситуации отдельными коллегами. Но это никак не может служить оправданием поведению вашей (и некоторых других) аудиторских компаний. Своими действияліи вы множите на ноль усилия сотен других аудиторов по формированию профессиональных команд и построению цивилизованного рынка аудита. И этому оправдания НЕТ» Як видно з коментарів Допису, адміністратор групи відповідач-1, який повинен присікати неетичні прояви в коментарях, навпаки - стимулював написання коментарів негативного змісту щодо позивача. Голова правління позивача [PERSON] повідомив у своєму коментарі до допису про те, що якщо у когось є якісь питання стосовно дій позивача, ця особа може звернутися з офіційним запитом до позивача. Жодного офіційного запиту позивач не отримав, а натомість відповідачі і далі продовжували писати коментарі, які містять негативну інформацію про позивача. Після спровокованого відповідачами скандалу позивач відмовився від подальшої участі у закупівлі аби припинити скандальні виступи. Про це було повідомлено головою правління [PERSON] у коментарі до допису. Але Відповідачі і після цього продовжували писати коментарі з негативною інформацією про позивача. Відповідачі також спровокували подальші негативні висловлювання на конференції з аудиту. Взагалі, інформація щодо так званого «демпінгу» позивача викладена у дописі та коментарях Відповідачів, не відповідає дійсності за будь-яких умов. В дійсності, якщо передивитись перебіг аукціону повністю, видно, що початкова цінова пропозиція Позивача була 1350 тис. грн., у той час як два інших учасників подали нижчі цінові пропозиції 1 200 тис. грн., та 1 029,6 тис. грн. - що вже становить менше половини (44%) від стартової суми аукціону. У продовж проведення аукціону ініціаторами пониження ціни були практично всі учасники. Таким чином, інформацію, що викладена у дописі та коментарях відповідачів, позивач вважав негативною, оскільки: в ній стверджується про порушення позивачем норм чинного законодавства, порушення принципів моралі, неетичну поведінку в суспільному житті, дана інформація порушує право позивача на повагу до його ділової репутації. Відповідачі своїми діями намагалися подати позитивну інформацію щодо мінімальної заявленої позивачем ціни в якості негативної. Посилаючись на викладене позивач просив суд зобов`язати сертифікованих аудиторів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] протягом 7 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати недостовірну інформацію щодо приватного акціонерного товариства «Аудиторська фірма «Аналітик», поширену у дописі під назвою «[INFO]» від [INFO] у групі «Аудит в Україні» (посилання [INFO] на сайті [INFO], шляхом розміщення у групі «Аудит в Україні» на сайті [INFO] окремого допису наступного змісту: «СПРОСТУВАННЯ У дописі під назвою « [INFO] » від [INFO] мною було поширено недостовірну інформацію відносно Приватного акціонерного товариства «Аудиторська фірма «Аналітик». Спростовую цю інформацію.» та, під спростуванням, тексту резолютивної частини ухваленого у цій справі рішення суду дослівно без редагування, скорочення та коментування. Ухвалою суду від 16.09.2019 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06.11.2019 року. 29.10.2019 року від представника відповідача-1 надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити у задоволенні позову. При цьому зазначав, що відповідачем не було зазначено жодних недостовірних даних та висловлено оціночні судження. У зазначеному позивачем дописі відповідач висловлював свої особисті думки щодо участі позивача в проведеній закупівлі та не зашкодив честі, гідності та діловій репутації позивача. Окрім того, просив суд стягнути з позивача понесені судові витрати. Ухвалою суду від 28.09.2020 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду справи по суті на 22.12.2020 року. Розгляд справи відкладався за клопотанням представника позивача. В судове засідання 10.06.2021 року представник позивача не з`явився, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні 10.06.2021 року представник відповідача-1 позов не визнав та заперечував проти його задоволення з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Інші відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає що в задоволенні позову слід відмовити з наступник підстав. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Відповідно до статті 10 «Свобода вираження поглядів» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Зі змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11 травня 1994 року, Протоколом № 14 від 13 травня 2004 року), яка ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року (набрала чинності в Україні 11.09.1997 року) (далі по тексту - Конвенція), кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно із ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Із матеріалів справи вбачається, що у соціальній мережі Facebook у групі «Аудит в Україні» відповідачем-1 [INFO] було здійснено публікацію із написом «[INFO]» із фотографією результатів аукціону, учасником якого, серед інших був позивач. Під вказаною публікацією містяться в тому числі і коментарі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Разом із тим, відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Разом із тим, в наведених коментарях судом не було встановлено висловлювань відповідачів, які б принижували честь, гідність або ділову репутацію позивача. Коментарі позивачів містять оціночні судження щодо результатів проведеної закупівлі. Коментарі, на які посилався позивач, а саме: Відповідача 2 [PERSON] : « Питаннячко , а чи робить аудит цей аналітик чи тільки бере звіти і їх описує?», «О, божечки, Одесский припортовый завод. Победитель тендера хоть познакомился с финансовой отчетностью или у него хобби всем сбивать цену в торгах???», «можна і не питати...і так все зрозуміло... бо кожен день необхідно приймати участь в тендері і демпенгувати» «При проведении тендера демпинг, при обнаружении ошибки запугивание клиента и подписание договора на ооооченъ существенные суммы и это похоже на рекет. Стыдно!!! Нарушение этики на лицо!!!» Відповідача 3 [PERSON] : «Ганьба АФ за 250 тис. грн. Думаю, що в наступному році даної фірми вже не буде в реєстрі!», «а я не кажу за особистості хто він, перед усім він ганбить нашу професію та звання АУДИТОРА», «а Вам приятно, что из за таких мнение клиентов об аудиторов не очень хорошее» Відповідача-4 [PERSON] : «Я не оправдываю способ высказывания своего мнения касательно данной ситуации отдельными коллегами. Но это никак не может служить оправданием поведению вашей (и некоторых других) аудиторских компаний. Своими действиями вы множите на ноль усилия сотен других аудиторов по формированию профессиональных команд и построению цивилизованного рынка аудита. И этому оправдания НЕТ». Разом із тим, в процесі судового розгляду не знайшло свого підтвердження те, що вказані коментарі відносяться саме до позивача. Окрім того, відсутні підтвердження того, що сторінки в Facebook [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належать саме відповідачам сертифікованим аудиторам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як і відсутні підтвердження того, що відповідачі є саме сертифікованими аудиторами. Поряд із цим, згідно із відповіддю ПАТ «Одеський припортовий завод» від 11.11.2019 року № 3323, яка була надана відповідачем-1, тендерна пропозиція ПрАТ «Аудиторська фірма «Аналітик» щодо участі у тендері на закупівлю послуг з проведення обов`язкової аудиторської перевірки у січні 2019 року, була відхилена у зв`язку із відмовою компанії брати участь в тендері. Окрім того, як роз`яснено у п.п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право. Разом з тим, судом не встановлено сукупності усіх чотирьох обставин, які є підставою для задоволення позовних вимог, а тому підстави для визнання вказаної позивачем інформації недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права позивача відсутні. Крім того, у відповідності до вимог п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволення позову в повному обсязі. В силу ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача (п. 2 ч. ст. 141 ЦПК України). Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як вбачається з письмових матеріалів справи, між адвокатом Усенком А.І. та відповідачем [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги №0 18 від 06.11.2018 року. Відповідно до додаткової угоди № 3 від 03.10.2019 року до вказаного договору, актів приймання-передачі наданих послуг, квитанцій про оплату послух адвоката, детальних описів виконаних робіт, вбачається, що відповідачем-1 було понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 11500,00 грн. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Отже, враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача-1 витрати на правову допомогу, в розмірі 11500,00 грн.

Outcome: approved