Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - ПАТ «Дельта Банк» , в якому просить суд визнати Договір про відступлення права вимоги за депозитним договором що укладений між [PERSON] та [PERSON] від 09 лютого 2015 року дійсним. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 09.02.2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про відступлення права вимоги за депозитним договором, відповідно до якого Первісний кредитор ([PERSON]Л.) передає належне йому право вимоги згідно з Договором №10009009211507 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий від Миколая on-line» у доларах США від 19 листопада 2014 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», а новий кредитор ([PERSON]А.) приймає право вимоги, що належне первісному кредитору за основним договором (п. 1.1. договору). Сума права вимоги, яку за даним договором Первісний кредитор передає новому кредитору згідно даного договору складає 180\~000 грн. (п. 1.3. договору). Влітку 2015 року Відповідач звернувся до Позивача з вимогою про розірвання договору відступлення права вимоги, нічім не обґрунтовуючи та не аргументуючи свої вимоги. Крім того, Відповідач передав Позивачу при укладенні Договору не всі оригінали документів, як зазначено в п. 2.1.2. Договору , чим істотно порушив його умови. Посилаючись на вказані обставини та на ст.ст. 203-207 ЦК України, Позивач просить визнати Договір про відступлення права вимоги за депозитним договором дійсним . Представник Позивача в судове засідання не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав . Відповідач у судове засідання не з"явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» до суду не з*явився, надав суду заперечення, згідно яких просив суд відмовити у задоволенні позову виходячи з наступного. На підставі п. 2.12.19 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» від 14.01.2015 року , Клієнт (вкладник) не може здійснювати відступлення третім особам прав за Договором банківського вкладу (депозиту) без отримання попередньої письмової згоди Банку. Крім того, відповідно до п. 5.27 зазначених Правил, відступлення Вкладником прав вимоги за Договором банківського вкладу (депозиту) третім особам можливе лише за умови отримання письмової згоди Банку. Під час укладання Договору відступлення права вимоги, первісний кредитор - вкладник [PERSON] зобовязаний був керуватися умовами діючих договорів банківського вкладу та Правилами, обовязкові умови яких зобовязували вказаних клієнтів перед укладанням договорів про відступлення права вимоги отримати на це письмову згоду Банку. Проте, в порушення прийнятих на себе зобовязань Відповідач письмової згоди Банку на відступлення права вимоги за договорами банківського вкладу не отримав. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 листопада 2014 року між АТ "Дельта Банк" та [PERSON] був укладений Договір №10009009211507 банківського вкладу (депозиту) «Найкраща пропозиція on-line» ( а.с. 4) 092 лютого 2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про відступлення права вимоги за депозитним договором ( далі Договір відступлення ) відповідно до якого Первісний кредитор Відповідач по справі [PERSON] , передає належне йому право вимоги за Депозитним Договором , укладеним між ним та ПАТ «Дельта Банк», а новий кредитор Позивач по справі [PERSON] , приймає право вимоги що належне первісному кредитору за основним договором (п. 1.1. Договору відступлення ). Сума права вимоги, яку за даним договором Первісний кредитор передає новому кредитору згідно даного договору складає180\~000 грн.(п. 1.3. Договору відступлення ) . За змістом частини 2 статті 219 ЦК України суд може визнати односторонній правочин , при укладенні якого недодержано вимоги закону про його нотаріальне посвідчення, дійсним, якщо буде встановлено , що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджає обставина, яка не залежала від її волі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ при визнанні правочинів недійсними» передбачено, що у зв*язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав , встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними , не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, такі позови не підлягають задоволенню. \~\~\~\~\~\~\~\~ Позивачем не надано будь-яких доказів, що Відповідач звернувся до нього з вимогою про розірвання Договору відступлення, та не надано суду доказів, що дійсність Договору відступлення ставиться під сумнів Відповідачем. Таким чином, суд приходить до висновку, що не має підстав, встановлених нормами ЦК України для визнання правочину, укладеного між сторонами по справі дійсним. Згідно ч. 3 п. 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд не приймає до уваги заяву Відповідача про визнання позову і відхиляє таке визнання, оскільки воно суперечить вимогам закону . \~\~\~\~ Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. \~\~\~\~На підставі викладеного,

Outcome: dismissed