Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-31 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 13230,77 грн. в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначив, що 11.09.2013 року по пр. Тракторобудівників, 95 в м. Харкові відбулась дорожньо-транспортна подія за участю автомобіля ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], під керуванням відповідача та автомобіля ВАЗ, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2014 року відповідача визнано винним у вказаній ДТП. Автомобіль ВАЗ, державний номер [NUMBER], перебуває у володінні позивача на підставі довіреності. Внаслідок ДТП позивачу спричинено матеріальну шкоду, яка складається з витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 705,60 грн., відновлювального ремонту автомобіля в розмірі 6525,17 грн., а також витрат на юридичну допомогу в розмірі 3000,00 грн. Крім того, внаслідок ДПТ позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає у психічних стражданнях, порушенні звичайного стану життя внаслідок відсутності автомобіля. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 3000,00 грн. Крім того, позивач пояснив, що оскільки відповідач не надав МТСБУ повідомлення про ДТП встановленого зразку, цивільно-правову відповідальність за завдану шкоду має нести саме відповідач. Також зазначив, що відповідач залишив місце ДТП, в зв'язку з чим у позивача були відсутні дані відповідача та він був позбавлений можливості повідомити відповідача про огляд та експертизу пошкодженого автомобіля. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та доводи, викладені в позові та відзиві на заперечення проти позову, в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнав в повному обсязі. В обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що є ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС 1-ої категорії та інвалідом 3-ої групи, має статус інваліда війни, тому у відповідності до ст. 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідальним за відшкодування потерпілому збитків є МТСБУ, яке має бути відповідачем у справі. Також зазначив, що визначений позивачем розмір шкоди є завищеним. При обстеженні автомобіля позивача він участі не приймав, при цьому в ході обстеження автомобіля були вказані пошкодження, які не могли бути спричинені внаслідок ДТП. В зв'язку з наведеним вважав висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 8880 від 30.09.2013 року необ'єктивним та таким, що суперечить обставинам справи. Крім того, заперечував обґрунтованість витрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути з нього на свою користь. Також вважав необґрунтованими вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди. Третя особи [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти позову. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно Свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER], [NUMBER], власником автомобілю ВАЗ-21043, державний номер [NUMBER], є [PERSON] Відповідно до довіреності, посвідченої 29.05.2013 року приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 1609, [PERSON] на підставі усного договору доручення уповноважує позивача бути його представником з питань, пов'язаних з розпорядженням, експлуатацією, користуванням, ремонтом тощо транспортного засобу ВАЗ-21043, державний номер [NUMBER]. В пункті 13 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач як особа, яка на законних підставах володіла та користувалась транспортним засобом ВАЗ-21043, державний номер [NUMBER], має право вимагати відшкодування йому завданої в результаті ДТП шкоди. При цьому судом у відповідності до вказаних вище роз'яснень було залучено до участі в справі в якості третіх осіб власника автомобілю ВАЗ-21043 [PERSON], а також [PERSON], який керував вказаним автомобілем під час ДТП. Як вбачається з постанови Московського районного суду м. Харкова від 15.01.2014 року, яка набрала законної сили, відповідач 11.09.2014 року, керуючи автомобілем ВАЗ-21099, державний номер [NUMBER], по пр. Тракторобудівників, 95 в м. Харкові, не забезпечив безпечний інтервал, що призвело до зіткнення з автомобілем ВАЗ, державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим спричинені матеріальні збитки, та залишив місце ДТП. Провадження у вказаній справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 8880 від 30.09.2013 року, складеного експертом ХНДІСЕ ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса, вартість матеріальної шкоди, спричиненої володільцю автомобіля ВАЗ-21043, державний номер [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП 11.09.2013 року, складає 6525,17 грн. Доводи відповідача відносно необ'єктивності вказаного висновку не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували зазначені доводи та спростовували висновки автотоварознавчого дослідження та визначений відповідно до нього розмір матеріальної шкоди. Клопотання про призначення повторної або додаткової експертизи відповідач не заявляв. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 13 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Згідно п. 33.1.4. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 11 вказаної вище Постанови Пленуму ВССУ, за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред'явлена безпосередньо до винної особи, оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа, яка відповідає за шкоду, завдану з вини іншої особи, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Згідно роз'яснень, викладених в п. 16 вказаної вище Постанови Пленуму ВССУ, у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. Відповідач в письмових запереченнях проти позову не посилався на виконання ним вказаних вище вимог закону щодо надання МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка, доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надав. За таких обставин суд приходить до висновку щодо наявності підстав для відшкодування завданої позивачу шкоди безпосередньо відповідачем, який є завдавачем шкоди, оскільки останнім не було виконано обов'язок письмово надати МТСБУ повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 6525,17 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, то суд враховує наступне. Згідно ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, внаслідок порушення яким вимог Правил дорожнього руху України сталась ДТП було пошкоджено транспортний засіб ВАЗ-21043, державний номер [NUMBER]. Враховуючи обставини справи, викладені вище, характер правопорушення, глибину, характер та обсяг душевних і психічних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, суд вважає за можливе частково задовольнити позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 1500,00 грн. Таким чином, суд стягує з відповідача на користь позивача в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди грошові кошти в загальному розмірі 8025,17 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 705,60 грн., суд керується наступним. Чинним законодавством України не передбачено включення до складу витрат, що відшкодовуються винною особою, витрат на проведення експертного дослідження. Вказане вище експертне автотоварознавче дослідження проведено за ініціативою позивача до звернення до суду з дійсним позовом, а не призначене судом та проведене в ході розгляду даної цивільної справи. За таких обставин відсутні підстави для віднесення витрат на проведення вказаної експертизи до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами відповідно до ст. 88 ЦПК України. За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на експертизу в розмірі 705,60 грн. Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн., то суд виходить з наступного. Згідно договору про надання юридичних послуг № 1802/14 від 18.02.2014 року, укладеному між позивачем та [PERSON], останній зобов'язався від імені позивача вчиняти всі необхідні юридичні дії, а також надавати йому інформаційно-консультативну допомогу з юридичних питань, пов'язаних із судовою справою про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої ДТП, та моральної шкоди, а також усіх суміжних судових справ. Як вбачається з квитанції № 876180 від 15.02.2014 року, а також акту наданих послуг, [PERSON] надав послуги позивачу згідно умов договору, а позивач оплатив вказані послуги в розмірі 3000,00 грн. Відповідно до ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу входять до складу судових витрат. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Розмір мінімальної заробітної плати в 2014 році встановлено в сумі 1218,00 грн., відповідно 40 % мінімальної заробітної плати дорівнює 487,2 грн. Як вбачається з матеріалів справи, представник позивача в 2014 році приймав участь в судових засіданнях загальною тривалістю 64 хвилини. За таких обставин витрати на правову допомогу підлягають відшкодуванню в розмірі 519,68 грн. Позивачем заявлено позовні вимоги та визначено ціну позову в розмірі 13230,77 грн. Судом позов задоволено частково, в розмірі 8025,17 грн. Розмір судового збору за пред'явлення до суду вказаного позову складає 243,60 грн., які були сплачені позивачем під час звернення до суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 147,76 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 667,44 грн. (519,68 грн. плюс 147,76 грн.)

Outcome: partial