Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-10 00:00:00

12 жовтня 2020 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до Заводського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ "Фінансова компанія "Амбер", [PERSON] , третя особа: Приватний нотаріус Київського нотаріального округу Юдін М.А. про скасування Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:54220142 від 23.09.2020 18:20:45, прийняте Приватним нотаріусом ЮдІн Максим Анатолійович (зареєстрований у реєстрі за № 38328513) про реєстрацію права власності за [PERSON] на трьокімнатну квартиру [ADDRESS] . Визнати недійсним договір-купівлі продажу від 23.09.2020 року серія та номер 868. Позов мотивовано тим, що 09 квітня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір №МL-400/052/2008 від 09 квітня 2008 року. Одночасно на забезпечення кредитного договору укладено договір іпотеки №РМL-400/052/2008 від 09 квітня 2008 року. Як стало відомо Позивачу, 22 травня 2020 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНИЯ «АМБЕР» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено договір договору факторингу №б/н (що до вимог за договором №ML-400/052/2008 від 09 квітня 2008 року) та, як похідний про відступлення орава вимоги 22 травня 2020 року за договором іпотеки №РML-400/052/2008 від 09 квітня 2008 року. 23.09.2020 року 18:16:10 Приватним нотаріусом Юдіним М.А. було здійснено реєстрацію (зареєстрований у реєстрі за № 38328513) права власності за [PERSON] на зазначену квартиру предмет іпотеки; Підстава внесення запису Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54220142 від 23.09.2020 18:20:45; Підстава державної реєстрації : договір купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 868, виданий 23.09.2020, видавник [PERSON] . Вважає, що реєстратор не мав права вчиняти будь яких дій, так як порушено вимоги Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", крім того відсутня оцінка предмета іпотеки, відсутні документи, які підтверджують заборгованість, крім того, вважає що зазначена державна реєстрація речових прав є незаконною, оскільки договорів іпотеки щодо майна з ТОВ "ФК "Амбер" не укладав. 25 листопада 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, встановлено загальний порядок розгляду справи. Крім того, 08 лютого 2021 року протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] , позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову з відстав викладених у відзиві на позов. Представник відповідача ТОВ "Фінансова компанія "Амбер", до судового засідання не з`явився, подав відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позову, подав заяву про слухання справи за його відсутності. Третя особа, до судового засідання не з`явилася, подав пояснення на позов, в якому заперечив проти задоволення позову, подав заяву про слухання справи за його відсутності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 09.04.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] укладено кредитний договір №ML-400/052/2008, згідно якого [PERSON] отримав в кредит грошові кошти в сумі 64 566 (шістдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят шість) доларів США для придбання нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , зі строком повернення грошових коштів до 09.04.2033 року. \~ \~ \~ \~В забезпечення виконання обов`язків за вищевказаним кредитним договором 09.04.2008 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та [PERSON] укладено договір іпотеки №PML-400/052/2008, згідно якого предметом іпотеки є трикімнатна квартира [ADDRESS] , загальною площею 67,8 м2, яка належала іпотекодавцю - [PERSON] .. \~ \~ \~ \~У зв`язку із порушенням вимог вищевказаного кредитного договору ТОВ "ОТП Факторинг Україна" звернулося до Жовтневого районного суду Миколаївської області за захистом прав кредитора із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 54450,66 доларів США, що є еквівалентом 696281,99 грн.. \~ \~ \~ \~22.10.2014 року суддею Жовтневого районного суду Миколаївської області Семеновою Л.М. по цивільній справі № 477/1571/14-ц позов ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено та видано виконавчий лист. \~ \~ \~ \~22.05.2020 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТОВ "ФК "АМБЕР" укладено договір факторингу №б/н, згідно якого ТОВ "ОТП Факторинг Україна" передало, а ТОВ "ФК "АМБЕР" набуло право грошової вимоги до боржника - [PERSON] за кредитним договором №ML-400/052/2008 від 09.04.2008 року. \~ \~ \~ \~22.05.2020 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТОВ "ФК "АМБЕР" укладено договір про відступлення права вимоги згідно якого ТОВ "ОТП Факторинг Україна" відступив ТОВ "ФК "АМБЕР" права вимоги за кредитним договором №ML-400/052/2008 від 09.04.2008 року та договором іпотеки №PML-400/052/2008 від 09.04.2008 року. \~ \~ \~ \~22.05.2020 року між ТОВ "ОТП Факторинг Україна" та ТОВ "ФК "АМБЕР" проведено розрахунки за придбання права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №ML-400/052/2008 від 09.04.2008 року та договором іпотеки №PML-400/052/2008 від 09.04.2008 року та того ж дня ТОВ "ФК "АМБЕР" сплачено 470000,00 грн. на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна", що підтверджується платіжним дорученням №1 від 22.05.2020 року. \~ \~ \~ \~Так, ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під\~відступлення права\~грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено що, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові . Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Таким чином, ТОВ "ФК"АМБЕР" набуло у передбачений законом спосіб всіх прав кредитора за кредитним договором №ML-400/052/2008 від 09.04.2008 року та договором іпотеки №PML-400/052/2008 від 09.04.2008 року. \~ \~ \~ \~25.05.2020 року на адресу [PERSON] як боржника по зобов`язанню, що випливає з кредитного договору №ML-400/052/2008 від 09.04.2008 року, договору іпотеки №PML-400/052/2008 від 09.04.2008 року та рішення судді Жовтневого районного суду Миколаївської області Семенової Л.М. по цивільній справі № 477/1571/14-ц - через АТ "УКРПОШТА" направлено докази переходу прав нового кредитора, повідомлення №0081 від 25.05.2020 року про набуття прав грошової вимоги та вимогу-повідомлення №0082 від 25.05.2020 року про порушення кредитного договору №ML-400/052/2008 від 09.04.2008 року, договору іпотеки №PML-400/052/2008 від 09.04.2008 року із додатками. \~ \~ \~ \~ТОВ "ФК"АМБЕР" було надано [PERSON] докази переходу прав у зобов`язанні, а саме: - копію договору факторингу №б/н від 22.05.2020 року із додатком №1, згідно якого ТОВ "ОТП Факторинг Україна" передало, а ТОВ "ФК "АМБЕР" набуло право грошової вимоги до боржника - [PERSON] за кредитним договором №ML-400/052/2008 від 09.04.2008 року; - копію договору про відступлення права вимоги із додатком №1 згідно якого ТОВ "ОТП Факторинг Україна" відступив ТОВ "ФК "АМБЕР" права вимоги за кредитним договором №ML-400/052/2008 від 09.04.2008 року та договором іпотеки №PML-400/052/2008 від 09.04.2008 року. \~ \~ \~ \~Вказані вище докази переходу прав нового кредитора, повідомлення №0081 від 25.05.2020 року та вимогу-повідомлення №0082 від 25.05.2020 року [PERSON] було отримано через АТ "УКРПОШТА". 19.06.2020 року [PERSON] направлено на адресу ТОВ "ФК"АМБЕР" заяву, що ним отримано повідомлення №0081 від 25.05.2020 року та вимогу-повідомлення №0082 від 25.05.2020 року та останній немає можливості у повному обсязі погасити заборгованість за кредитним договором №ML-400/052/2008 від 09.04.2008 року, а має можливість одноразово сплатити 300000,00 грн. У зв`язку із чим, останній просить розглянути питання про можливість припинення кредитних зобов`язань за кредитним договором №ML-400/052/2008 від 09.04.2008 року. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями ст.ст.626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого у статтях 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства врегулювати свої відносини на власний розсуд. Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, у тому числі, й статтями 35-37 Закону № 898-IV. Зокрема, частиною першою статті 35 Закону № 898-IV (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За змістом статті 36 Закону № 898-IV встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Частиною третьою статті 37 Закону № 898-IV визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки. Тобто передача іпотекодавцем права власності на предмет іпотеки є умовою звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Якщо у законі і договорі по різному урегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки, то застосовуються вимоги договору, якщо такі не протирічать закону чи не заборонені законом. У даному випадку однією із умов переходу предмета іпотеки у власність іпотекодержателю була добровільна передача іпотекодавцем предмета іпотеки. Частиною першою статті 2 Закону 1952-IVпередбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно з частиною першої статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За змістом статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону № 1952-IV та статті 37 Закону № 898-IV порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору. У ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Отже, сторони між собою, відповідно до вищевказаних пунктів іпотечного договору, крім інших умов договору, узгодили іпотечне застереження та випадки порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідне застереження в іпотечному договорі визначає спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття іпотекодержателем предмета іпотеки у власність. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Чинним законодавством не заборонено сторонам договору іпотеки чи відповідного застереження, що міститься в ньому, передбачити як передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. За змістом ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. Частинами 1, 4 статті 37 Закону «України «Про іпотеку» передбачено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. Частиною 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі також - Закон № 1952-IV) передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини 3 статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно із ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Крім цього, ТОВ "ФК"АМБЕР" є фінансовою установою, яка зареєстрована у відповідності до вимог діючого законодавства та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг у тому числі й на здійснення факторингових операцій (свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК №856 від 19.01.2017 року та розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №580 від 16.03.2017 року). Відповідно до вимог ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Щодо посилання позивача на вимоги Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", суд зазначає наступне. Дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" в даному випадку не підлягає застосуванню оскільки станом на дату укладання оскаржуваного договору за [PERSON] зареєстроване право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , тобто [PERSON] має інше житло право власності щодо якого зареєстроване за ним та відповідно до вимог діючого, на момент вчинення правочину, законодавства відповідна згода іпотекодателя (боржника) не є обов`язковою. Таким чином, вважаємо, що посилання позивача на порушення вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" є безпідставним та надуманим, а позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, у даному випадку продаж від свого імені квартири [ADDRESS] повністю відповідає вимогам цивільного законодавства. Щодо посилання позивача на відсутність оцінки предмета іпотеки, суд приходить до наступного. Відповідачем ТОВ "Фінансова компанія "Амбер" було замовлено проведення оцінки у ТОВ "ВІОНІКС". Яке в свою чергу провело (оцінювач [PERSON] свідоцтво №МФ 146 від 01.07.2017 року) відповідно до вимог діючого законодавства оцінку об`єкта, а саме: квартири [ADDRESS] . Про що, 07.08.2020 року було складено відповідний звіт (пароль пошуку звіту про оцінку ХЖБВСП588415) із визначенням вартості у сумі 675 000, 00 грн., який було надано третій особі для укладання оскаржуваного договору. Щодо посилання позивача на відсутність документів, що підтверджують заборгованість, суд зазначає наступне. 22.10.2014 року суддею Жовтневого районного суду Миколаївської області Семеновою Л.М. по цивільній справі № 477/1571/14-ц позов ТОВ "ОТП Факторинг Україна" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено та видано виконавчий лист. ТОВ "ОТП Факторинг Україна" пред`явило приватному виконавцю виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. на примусове виконання виконавчий лист по цивільній справі № 477/1571/14-ц про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №ML-400/052/2008 від 09.04.2008 року в сумі 696 281,99 грн. Посилання представника позивача на те, що на даний час діти та позивач не мають іншого житла, а будинок в якому проживали діти на момент укладання договору іпотеки є непридатним для проживання, суд не приймає з огляду на те, що обов`язок забезпечити дитині нормальні умови для існування покладено на її батьків. Та обставина , що з моменту укладення іпотечного договору до теперішнього часу змінились обставини, та у батьків дитини відсутнє інше житло, не має правового значення для вирішення вимог про визнання недійсним правочину, який був укладений в 2008 році. Відповідно до частин 1-2 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Як вбачається з положень частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed