Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просив розірвати Договір оренди землі №1229 від 13 лютого 2007р., укладений між [PERSON] та Селянським (Фермерським] господарством «Промінь», зареєстрований у Богодухівському РВ ХРФ ДП «Центр «ДКЗ» 22 січня 2008р. за №040868600029 (6320882000:02:002:0097, площею 3,96 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області];стягнути з С(Ф]Г «Промінь» на користь [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], понесені судові витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 квітня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-574, [PERSON] (далі - Позивач) є власником земельної ділянки кадастровий номер 6320882000:02:002:0097, площею 3,9556 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської Ради Богодухівського району Харківської області, яка раніше на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії та номеру Р1 714151, виданого Дмитрівською сільською Радою Богодухівського району Харківської області 15 листопада 2001 року, зареєстрованого у Книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 57 належала його бабці - [PERSON], [INFO], померлої - 17 березня 2014 року. Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 13 лютого 2007р. між [PERSON] (спадкодавцем) та Селянським (Фермерським) господарством «Промінь» (Відповідач) був укладений Договір оренди землі №1229, зареєстрований у Богодухівському РВ ХРФ ДП «Центр «ДКЗ» 22 січня 2008 р. за №040868600029 (далі - Договір оренди). Предметом Договору оренди виступає земельна ділянка, кадастровий номер 6320882000:02:002:0097, площею 3,96 га, яка знаходиться на території Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області та яка належала [PERSON] на праві приватної власності згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії та номеру Р1 714151 від 15 листопада 2001 року. Строк дії Договору оренди - 25 років. Позивач посилається на те, що з часу підписання Договору оренди та його державної реєстрації, орендодавець позивач по справі, не отримувала від орендаря відповідача по справі, орендну плату у розмірі та в порядку, визначеному п.п.9,12,16 Договору оренди. Зазначає, що відповідно до п.9 Договору оренди обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо індекс інфляції становить більш ніж сто двадцять відсотків, відповідач жодного за ці роки не виконав свої обов»язки щодо обчислення розміру орендної плати за Договором оренди з урахуванням індексів інфляції, що призвело до виплати орендної плати в 2008 та 2014 роках в розмірі значно меншому, ніж той, на який мав право власник земельної ділянки.Також посилається на те, що відповідно до пункту 12 договору оренди розмір орендної плати переглядається щорічно у разі: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у т.ч. внаслідок інфляції. Зазначає, що інформація, зазначена в картці рахунку Відповідача за 2008 рік, щодо видів, обсягів та вартості продукції, виданої орендодавцю за Договором оренди в рахунок плати за користування земельною ділянкою та інформація, зазначена в Довідці відповідача за 2014 рік, щодо видів, обсягів та вартості продукції, виданої орендодавцю за Договором оренди в рахунок плати за користування земельною діялнкою є недостовірною, неправдивою та лише вводить суд в оману щодо належності виконання Відповідачем своїх зобов»язань за Договором оренди. Крім того позивач наполягає на тому, що відповідачем порушений п.16 Договору оренди, а саме обов»язок стосовно виконання умов використання та збереження стану об»єкту оренди відповідно до чинного законодавства, а саме складання проектів землеустрою, що забезпечують еколого економічне обгрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Сторона позивача вважає, що такий проект землеустрою повинен бути розроблений за замовленням відповідача. Також посилається на те, що відповідачем не підтверджено факт сплати до бюджетй податку з доходів фізичних осіб та військового збору за орендодавця за Договором оренди, хоча ці обов»язкові виплати до бюджету є частиною орендної плати, і на їх суму було зменшено розмір орендної плати, що виплачувалася орендодавцю протягом 2008-2016 років. Враховуючи вищеперелічене, позивач вважає, що відповідачем неодноразово було порушено виконання своїх зобов»язань за Договором оренди, в зв»язку з чим дія Договору оренди повинна бути припинена шляхом його розірвання, внаслідок невиконання орендарем своїх обов»язків, передбачених Договором оренди. Позивач в судове засідання не з»явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав заяву, відповідно до змісту якої просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити із вказаних в позовній заяві підстав. При цьому представник позивача зазначила, що матеріали справи не містять належних та достовірних доказів, що спростовують обставини, на які посилалась сторона позивача в позовній заяві щодо неодноразового порушення Відповідачем умов Договору: виплату орендної плати у 2008, 2014 та 2015 роках без урахування індексу інфляції, який становив у даний період більш ніж 120 %; двічі орендна плата виплачувалась у меншому розмірі, за розмір, передбачений умовами Договору; орендна плата за 2014 рік виплачувалась у 2015 році. Все це в сукупності свідчить про невиконання Відповідачем своїх обовязків за Договором, що згідно п. 32 Договору є підставою для його розірвання. Крім того зазначила, що Відповідачем не наведено жодної правової норми, яка звільняє останнього від обовязку розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь. Також не наведено жодної правової норми, якою передбачено можливість самостійно, без залучення уповноважених осіб, визначати Відповідачеві, типи і види сівозміни, у тому числі і застосовувати на земельній ділянці переданій за Договором «сівозмінну восьмипільну», про що зазначав Відповідач. Також представник позивача вказала на те, що Відповідач протягом дії Договору неналежно виконував свої зобовязання за Договром в частині порядку нарахування та виплати орендної плати, в частині самостійного визначення та застосування на земельній ділянці, належній позивачеві на праві власності «сівозмінну восьмипільну», хоча відповідно до чинного законодавства визначення типів і видів сівозміни з урахуванням спеціалізації сільськогосподарського виробництва визначається лише у відповідних проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, в частині порядку нарахування та сплати ПДФО та військового збору за орендодавця за Договором, що, згідно п.32 Договору беззаперечно є підставою для його розірвання. Представник відповідача в судове засідання з»явився, проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] та залишити в силі договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 6320882000:02:002:0097 між СФГ «Промінь» та [PERSON] У своїх письмових заперечення, наданих суду, зазначив, що орендна плата [PERSON] виплачувалася вчасно та в повному обсязі. Підтвердженням цього є видаткові касові ордери, списки орендарів на видачу орендної плати на землю та за 2008-2016 роки, в яких стоять підписи [PERSON] та [PERSON], а також карточки рахунку надані СФГ «Промінь» про видачу орендної плати з 2008-2016 роки. Також зазначив, що аналіз нормативно правових актів на які посилається позивач, а саме ЗУ «Про землеустрій» та Постанови КМУ від 2.11.201р. №1134, щодо обов»язку розробки проекту землеустрою не знайшов свого підтвердження. Зазначив, що ст.50 ЗУ «Про землеустрій» наголошує на те, що «Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок», а ст.22 ЗУ «Про землеустрій» вказує на підстави проведення землеустрою, а саме «Землеустрій здійснюється на підставі: а) рішень органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою; б) укладення договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою; в) судових рішень». Отже, представник відповідача вважає, що посилання позивача на дані нормативно правові акти не є обґрунтованими, а такі проекти розробляються зокрема за домовленістю між орендарем та орендодавцем. Крім того представник відповідача наголосив, що СФГ «Промінь» застосовує «сівозмінну восьмипільну» завдяки цьому ґрунт не виснажується, успішно проводиться захист посівів від бур»янів, шкідників та хвороб, підтримується біорізноманіття. Природне відтворення родючості грунту стимулюють шляхом широкого застосування мінеральних добрив. Також вказав, що якщо позивач наполягає на розробці проекту, то СФГ готове замовити проект землеустрою за попередньою домовленістю сторін. Представник відповідача вказав, що всі спори з приводу видачі орендної плати в період з 2008 по 2013 роки включно підпадають під статтю 267 ЦКУ «Наслідки спливу позовної давності» та просив застосувати до тієї частини позову, що підпадає під цю статтю, строки давності. Представник третьої особи - Сектору державної реєстрації Богодухівської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, письмових пояснень на позов не надав. Допитаний в якості свідка позивач [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що під час укладання Договору про оренди землі з його бабусею орендар обіцяв, що договір можливо буде розірвати в любий час, крім того обіцяв допомагати обробляти земельну ділянку, але так в цьому питанні допомоги і не надав. Зазначив, що коли було необхідно отримувати орендну плату за користування земельною ділянкою від орендаря, про це жодного разу не повідомлялося. На звернення щодо отримання коштів, йому кожного разу повідомляли, що грошей для виплати немає та їх треба замовляти, пропонувалося отримувати плату частками. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши позивача в якості свідка, дослідивши і оцінивши докази у справі, приходить до наступного. Спірні правовідносини регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі» (в редакції, на момент їх виникнення), іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,9556 га для ведення сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 6320882000:02:002:0097, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Богодухівського району Харківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його бабусі [PERSON], яка померла 17 березня 2014 року /т. 1 а.с.7/. Відповідно до п.35 Договору оренди землі №1229 перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. 13 лютого 2007 року між бабусею позивача [PERSON] та СФГ «Промінь» укладено договір оренди землі за № 1229, відповідно до якого належна на той момент орендодавцеві земельна ділянка передається в оренду СФГ «Промінь» строком на 25 років /т.1 а.с. 15/. Договір зареєстрований 22 січня 2008 року в Богодухівському РВ ХРФ ДП «Центр» ДЗК за номером 040868600029. За правилами ч. 2 ч. 3 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Закону України "Про плату за землю"). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Статтею 22 вказаного Закону передбачено, що орендна плата може справлятись у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть встановити у договорі поєднання різних форм орендної плати. Пунктом 8 спірного договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій, натуральній або відробітковій формі та розмірі 1,5 % (півтора відсотка) від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до п. 9 договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції якщо індекс інфляції становить більше ніж сто двадцять відсотків. Пунктом 10 договору встановлено, що орендна плата вноситься в строк до 31 грудня кожного року. Згідно п. 32 вказаного договору вбачається, що дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Цей пункт договору кореспондується з положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі», де зазначено що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження обєкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. \~\~\~\~ Відповідно до ст. 27 Закону України «Про оренду землі», орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. В той же час, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Суд зауважує, що умовами договору оренди /п.11/ передбачено, що передача продукції в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, накладними, тощо. Таким чином, суд вважає, що належним доказом підтвердження передачі продукції в рахунок орендної плати, її кількості та обсягу, є саме відомості, які містять підпис орендодавця. Факт отримання продукції в рахунок орендної плати за землю згідно з договором оренди у кількості та обсягах, зазначених у наданих суду відомостях, позивач та представник позивача не заперечували. Таким чином надані відповідачем відомості щодо сплати орендної плати підтверджують факт виконання відповідачем умов договору, своїх обов»язків за договором, тобто судом не встановлено систематичної несплати відповідачем орендної плати, яка є підставою для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п. "д" ч.1 ст. 141 ЗК України, про що свідчить правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі №146цс12, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов»язковою для судів, тобто судом не встановлено істотного порушення умов договору. Таким чином, якщо на думку позивача має місце виплата орендної плати не в повному обсязі чи виплата орендної плати без врахування індексації, він не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про стягнення недоплаченої орендної плати. До аналогічних висновків прийшов і Верховний Суд України при розгляді справи № 6-1449цс17, висловивши відповідну правову позицію. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Та обставина, що орендар затримав виплату орендної плати за 2014 рік не є підставою для розірвання договору оренди землі, оскільки не свідчить про систематичне порушення умов договору в частині несплати орендної плати, крім того, умовами договору /п.13/ передбачено відповідальність орендаря за затримку виплати орендної плати, а саме справляння пені в розмірі 0.01% несплаченої суми за кожен день прострочення, тобто позивач не позбавлений можливості захистити свої права в інший спосіб. Посилання позивача, допитаного як свідка, на обіцянку орендаря щодо можливості розірвання договору в подальшому, надання допомоги з боку орендаря в обробці земельної ділянки та на несвоєчасну виплату орендної плати нічим не підтверджені та не є достатніми підставами для розірвання оспорюваного Договору. Посилання на несплату військового збору та податку не знайшло свого підтвердження, та спростовується довідками та належним чином завіреними копіями накладних. При цьому належних та допустимих доказів несплати вказаного збору та податку, позивачем чи його представником суду надано не було. Відповідно до п.п.26.1 п.26 Договору оренди, орендодавець має право вимагати від орендаря дотримання екологічної безпеки землекористування і збереження родючості ґрунтів, а тому твердження позивача, що порушення відповідачем встановленого законом обов»язку щодо розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель є істотним порушенням договору не відповідає дійсності, оскільки умови спірного договору оренди не містять обов»язку орендаря щодо розробки проекту землеустрою та ст. 15 Закону України «Про оренду землі», яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, такої істотної умови як розробка проекту землеустрою не передбачає. Окрім цього, доводи позивача щодо невиконання орендарем вимог закону в частині не виготовлення та не розроблення проекту землеустрою, що забезпечує еколого-економічне обґрунтування сівозміни, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, оскільки жодних доказів, які б свідчили про порушення прав позивача, у зв'язку із цим, суду не надано. Позивачем не надано доказів про зниження та втрату родючості, погіршення корисних властивостей земельної ділянки, належної позивачу. У відповідності ст. 81 ЦПК України позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, а саме, що СФГ «Промінь» порушені умови ст.15 Закону України «Про оренду землі» стосовно орендної плати із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її невиплату. Орендна плата за договором сплачувалася орендарю повністю із цього приводу спору не виникало. Крім того, не надані докази того, що відповідачем порушені вимоги договору щодо раціонального та цільового використання земельної ділянки, не доведено наявність обмежень орендованої земельної ділянки чи порушення відповідачем порядку сівозмін, таких вимог з боку орендодавця стосовно недотримання вимог земельного законодавства не заявлялося, сторони узгодили, що земельна ділянка передається в оренду без розроблення проекту її відведення, а тому суд вважає, що відсутність у спірному договорі оренди умов про порядок сівозмін - не порушило прав орендодавця та не позбавило його того, на що він розраховував при укладенні договору. Щодо посилання представника відповідача на необхідність застосування позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Таким чином, позовна давність застосовується у разі, коли цивільне право чи інтерес підлягає захисту. Однак, враховуючи, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON], посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності не мають правового значення. З огляду на відмову у задоволенні позову, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed