Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до [PERSON] , яка діє в інтересах своєї малолітньої дитини [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 104523,83 гривень. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.04.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 25000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до укладеного договору DN 81 AR 100030127 від 21.02.2008 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 51285,70 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 9,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 26.02.2015 року. [INFO] [PERSON] помер, спадкоємцем померлого є малолітня [PERSON] , в інтересах якої діє її законний представник - [PERSON] . На момент смерті [PERSON] у нього існувала заборгованість перед банком, а саме: - за кредитним договором б/н від 24.04.2013 року у розмірі 95576,38 грн., яка складається з наступного: 25000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 70576,38 грн. - заборгованість за відсотками; - за кредитним договором № DN 81 AR 100030127 від 21.02.2008 року у розмірі 8947,45 грн., яка складається з наступного: 2172,44 грн. - заборгованість за кредитом; 148,93 грн. - заборгованість за відсотками; 2051,44 грн. - заборгованість з комісії; 4574.64 грн. - заборгованість з пені. За двома кредитами сума заборгованості разом становить 104523,83 грн. - заборгованість за кредитним договором б/н від 24.04.2013 року та кредитним договором № DN 81 AR 100030127 від 21.02.2008 року, яку позивач просить стягнути з відповідачки, а також розмір сплаченого судового збору. Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше. В судове засідання 30.01.2020 року учасники судового розгляду не з"явилися, хоча про час та місце розгляду справи належно повідомлені. Представник позивача подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Позов не визнала, просить відмовити у його задоволенні. Подала суду квитанцію від 09.02.2018 року про сплату 8950,00 грн. в рахунок повного погашення заборгованості за кредитним договором № DN 81 AR 100030127 від 21.02.2008 року. Представник відповідачки [PERSON] подала суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Позов не визнала, просить відмовити у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Представник слубжи у справах дітей Трускавецької міської ради в судове засідання 30.01.2020 року не з"явилася, хоча про час та місце розгляду справи належно повідомлена. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши матеріли справи, безпосередньо дослідивши докази, дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , яка знаходиться в матеріалах справи. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2017 року, копія якого знаходиться у спадковій справі №24/2016, спадкоємцем майна [PERSON] є його дочка [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно з ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Оскільки боржник помер, то відповідати перед АТ КБ «ПриватБанк» на підставі ст.ст. 1281, 1282 ЦК України за борги спадкодавця має спадкоємець у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Аналогічні роз`яснення надані в абз.2 пункту 32 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, де зазначено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, АТ КБ «ПриваБанк», як позивач, правомірно пред"явив вимоги до відповідачки [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , копія якого знаходиться у спадковій справі №24/2016, матір"ю спадкоємиці [PERSON] , [INFO] є [PERSON] . Згідно ч. 1 ст. 59 ЦПК України, права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Судом встановлено, що [PERSON] , 24.04.2013 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копія якої знаходиться в матеріалах справи, згідно якої виявив бажання оформити на своє ім"я картку "Універсальна". Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 24.04.2013 року, який знаходиться в матеріалах справи, станом на 28.02.2018 року [PERSON] має заборгованість перед банком у розмірі 95576,38 гри., яка складається з наступного: 25000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 70576,38 грн. - заборгованість за відсотками. На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надало анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24.04.2013 року, яка підписана сторонами, а також витяги з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Судом встановлено, що 30.09.2014 року Третейський суд при Асоціації "Дніпровський банківський союз" ухвалив рішення про стягнення з [PERSON] заборгованості за договором SAMDN 51000101402883 від 07.08.2013 року у розмірі 35543,47 грн. та витрат по сплаті третейського збору, справа № 5301/2014 року, яка витребувана судом відповідно до ухвали від 05.12.2019 року та знаходиться в матеріалах справи. Рішення Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський союз" від 30.09.2014 року є виконане, боржником сплачено заборгованість згідно виконавчого документа у повному обсязі та перераховано стягувачу, що стверджується постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 22.02.2016 року, яка знаходиться в матеріалах виконавчого провадження № 788/5, які були витребувані судом 15.11.2019 року та приєднані до матеріалів справи. Дослідивши матеріали справи № 5301 Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський союз", а також позовну заяву та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що договір SAMDN 51000101402883 від 07.08.2013 року, заборгованість по якому була стягнута Третейським судом та договір б/н від 24.04.2013 року, заборгованість за яким просить стягнути позивач - є одним і тим самим договором, оскільки у двох випадках Банк надав кредит на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 24.04.2013 року, у двох випадках розмір кредиту становив 25000,00 грн., у двох випадках кредит наданий 07.08.2013 року, розрахунки заборгованості у двох випадках є тотожними, за вийнятком того, що в матеріалах справи № 5301 Третейського суду розмір заборгованості розраховано за перід з 07.08.2013 року по 31.08.2014 року, а в межах даного провадження позивач нарахував заборгованість за період з 07.08.2013 року по 28.02.2018 року. Згідно п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити зокрема і підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав. Позивач в позові не зазначив про існування рішення Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський союз" від 30.09.2014 року, а також те, що дане рішення виконане в примусовому порядку. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між [PERSON] та АТ КБ "ПриватБанк" 24.04.2013 року було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Судом встановлено, що анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не містить даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, кредитний ліміт, тобто, вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних, крім прізвища, адреси та підпису відповідача. У матеріалах справи відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та розмір відсотків за користування кредитом. Разом з тим, розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 24.04.2013 року, наданий позивачем, містить розмір заборгованості станом на 28.02.2018 року, яка становить 95576,38 грн. та включає: 25000,00 грн. - заборгованість за кредитом та 70576,38 грн. - заборгованість за відсотками. При цьому, у самій анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг домовленості сторін щодо процентів немає. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною першоюстатті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті:https://privatbank.ua не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем, АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такого висновку дійшов Верховний суд у складі Великої палати 03.07.2019 при розгляді справи № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19). Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Враховуючи, вимоги частини другоїстатті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, до такого висновку також Велика Палата Верховного Суду при розгляді вищезазначеної справи, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Як встановлено судом, згідно до рішення Третейського суду при Асоціації "Дніпровський банківський союз" від 30.09.2014 року, з [PERSON] стягнуто розмір кредитних коштів, які він отримав на підставі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 14.04.2013 року з урахуванням тіла кредиту, процентів, комісій та штрафів та дане рішення виконано в примусовому порядку. Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 13.03.2019р. у справі №185/3812/16-ц, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 не 18). Наявність судового рішення про стягнення всієї суми заборгованості, яке боржник виконав (не виконав, чи виконав не в повному обсязі), не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. У такому випадку кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018р. у справі №310/11534/13-ц наводить наступний висновок: «Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. » Аналогічна правова позиція також викладена у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року справа № 643/16336/16-ц, провадження № 61 -12848св 18 (ЄДРСРУ № 76596781), від 12 вересня 2018 року справа № 473/825/16-ц, провадження № 61-3240св18 (ЄДРСРУ № 76502922), 12 вересня 2018 року справа № 186/1974/14-ц, провадження № 61- 24172св18 (ЄДРСРУ № 76502947), ВП ВС від 28.03.2018р. у справі №444/9519/12. Тому, на підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору б/н від 24.04.2013 року в розмірі 95576,38 грн. слід відмовити. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № DN 81 AR 100030127 від 21.02.2008 року у розмірі 8947,45 грн., суд приходить до наступного висновку. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач надав суду копію договору № DN 81 AR 100030127 від 21.02.2008 року, згідно якого позивач зобов"язався надати [PERSON] кредит у розмірі та на умовах, встановлених у цьому договорі, а позичальник зобов"язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору. Для забезпечення виконання позичальником зобов"язань за договором, останній передає банку предмет застави, на умовах передбачених договором. Згідно розрахунку заборгованості за договором № DN 81 AR 100030127 від 21.02.2008 року, станом на 13.12.2018 року [PERSON] має заборгованість перед банком в розмірі 8947,45 грн., яка складається з наступного: 2172,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 148,93 грн. - заборгованість за відсотками; 2051,44 грн. - заборгованість з комісії; 4574.64 грн. - заборгованість з пені. Судом встановлено, що 09.02.2018 року на рахунок банку сплачено 8950,00 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитом, що стверджується квитанцією від 09.02.2018 року, яка знаходиться в матеріалах справи. Однак в розрахунку заборгованості за договором № DN 81 AR 100030127 від 21.02.2008 року дана сума повернення коштів банком не вказана і врахована як заборгованість. З огляду на вищевказане, беручи до уваги сплату заборгованості за договором № DN 81 AR 100030127 від 21.02.2008 року в повному обсязі, що стверджується матеріалами справи, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за договором № DN 81 AR 100030127 від 21.02.2008 рокув розмірі 8947,45 грн. необхідно відмовити.

Outcome: dismissed