Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

09.12.2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог), якими, просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом правонаступником прав та обовязків забудовника, [PERSON], померлого 12.10.2011 року, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Ленінградська, б. 47, під будівництво якого рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради Одеської області за №551/4 від 20.09.1978 року відведено земельну ділянку. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що державним нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності на частку вищевказаного житлового будинку на імя [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради від 20.09.1978р. №551/4 [PERSON] та [PERSON] виділена земельна ділянка під індивідуальне будівництво житлового будинку по вул. Ленінградська, 47 в м. Ізмаїлі та зобовязано [PERSON] та [PERSON] оформити відповідну технічну документацію (а.с. 10). Згідно технічного паспорту на житловий будинок, виданого 30.06.2015 року КП «Ізмаїльське МБТІ», по вул. Ленінградська, № 47 в м. Ізмаїлі Одеської області розташований житловий будинок з надвірними спорудами, будівництво якого закінчено у 1987 році (а.с. 11-13). Згідно довідки-характеристики обєкту нерухомого майна, закінченого будівництвом до 05.08.1992 р. за №211 від 04.12.2015р. обєктів самочинного будівництва за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Ленінградська, 47, не виявлено. Відповідно до вимог Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 р. № 127 не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 281275 від 12.10.2011 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту [PERSON] міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 12.10.2011 року (а.с. 7). Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Ленінградська, № 47 в м. Ізмаїлі Одеської області. За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42072917 від 10.11.2015 року, згідно якої інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені [PERSON], відсутня (а.с. 17). Спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являється його дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІІ-ЖД № 292824 від 02.10.1990 року (а.с. 8). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач спадщину після смерті чоловіка прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що також підтверджується копією будинкової книги. Письмовою відповіддю державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори Одеської області № 2644/02-14 від 10.11.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку, що знаходиться в м. Ізмаїлі Одеської області по вул. Ленінградській, № 47 у звязку з тим, що відповідно до п. 4.15 гл. 10 розд. ІІ вищевказаного Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності на частку вищевказаного житлового будинку на імя [PERSON], який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до п.3.2 Листу від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та згідно пункту 8 Постанови пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved