Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

09 липня 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Позовна заява мотивована тим, що cторони з вересня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі мають неповнолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO], яка на підставі рішення Київського районного суду м. Донецька від 04 лютого 2011 року, мешкає разом з позивачкою. Рішенням Київського районного суду міста Донецька від 5 травня 2010 року шлюб між ними був розірваний, та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 13.10.2010p. В зв'язку із розірванням шлюбу з вересня 2009 року сторони проживають окремо. Відповідач допускав в сім'ї насилля в фізичній та психологічній формі. Погано відносився до позивачки та своєї дочки, в зв'язку з чим остання перенесла стрес, який вбачається з висновку психолога комунальної лікувально-профілактичної установи від 16 квітня 2014 року, а саме: у дитини високий рівень реактивної тривоги. Також, такий висновок надав практичний психолог Донецького навчально-виховного комплексу №1, а саме у дитина виражена тривожність в період 2010-2014 років і фобію залишитися без матері. Позивач неодноразово зверталась до правоохоронних органів для свого захисту та захисту дитини, так як відповідач висловлювався відносно позивачки лайками і це чула дитина. Постановами районного відділення міліції ід 25 грудня 2009 року та 30 грудня 2009 року було встановлено, що відповідач неодноразово влаштовував сварки, побої, погрози, актом судово-медичного дослідження №226 від 28 січня 2010 року підтверджено нанесення відповідачем легких тілесних ушкоджень позивачу. В 2010 році позивачка знову була змушена звертатися до правоохоронних органів за своїм захистом та захистом дитини від відповідача, який забирав дитину та не віддавав матері. 04 лютого 2011 року рішенням Київського районного суду м. Донецька визначили місце мешкання дитини разом з позивачкою. При розгляді вищевказаної справи було встановлено, що відповідач постійно ніде не працював, вихованням дитини не займався, за місцем проживання відповідача характеризується негативно, особа яка схильна до насильства. Вказане рішення набрало чинності 15 лютого 2011 року. В 2012 році з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дитини. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у вихованні участі не приймає. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Більш того, на території де мешкає дитина проводиться АТО, що є небезпечним для життя і здоров'я, але на теперішній час відповідач жодного разу не цікавився своєю дитиною. 08 травня 2014 року Київським районним судом м.Донецька відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав кодування. Київський районний суд м.Донецька припинив свою роботу, що підтверджується відповідним оголошенням на офіційній сторінці веб-сайту суду. Відповідно до Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» та розпорядження ВССУ від 02.09.2014 №27/0/38-14 "Про визначення територіальної підсудності справ" визначено територіальну підсудність Київського районного суду м. Донецька - Павлоградському міськрайонному суду Дніпропетровської області. В судове засідання позивач не з'явилась, згідно письмової заяви представник позивача просив розглянути справу без участі, позов підтримали. Відповідач в судове засіданні не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв суду не надав. Треті особи та прокурор в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник органу опіки та піклування Краматорської міської ради Донецької області згідно письмової заяви просив розглянути справу без участі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 03 вересня 2005 року, 13 жовтня 2010 року шлюб було розірвано. Згідно рішення Київського районного суду м. Донецька від 04 лютого 2011 року визначено місце проживання [PERSON], [INFO], з матір'ю [PERSON], рішення набрало законної сили 15 лютого 2011 року. Згідно інформації, наданої Донецьким навчально-виховним комплексом №1 17 квітня 2014 року, всі питання, пов'язані з навчанням [PERSON], вирішувались її матір'ю [PERSON], батьківські збори відвідувала тільки мати. Відповідно до характеристики Троїцько-Харцизької селищної ради Донецької області від 12.05.2010 року [PERSON], [INFO], участі у вихованні доньки [PERSON] практично не приймав, вихованням займались матір та бабуся. Згідно громадської характеристики, наданої УІМ Київського РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області, [PERSON], [INFO], перебуває на профілактичному обліку в УПМ-2 за категорією - особа, яка вчиняє насильство в сім'ї. Згідно висновку органу опіки та піклування Павлоградської міської ради від 02.12.2015 року [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклується про стан здоров'я та життя дитини, не створив належних умов для її виховання та всебічного розвитку, не утримує її матеріально, діючи в інтересах дитини органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. ст. 150, 151 Сімейного кодексу України, ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, ратифікована постановою Верховної Ради від 27.02.1991 року, батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини батька є відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи докази, наявні в матеріалах справи, суд вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON], [INFO].

Outcome: approved