Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом [PERSON], третіх осіб: виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування, служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів, посилаючись на те, що вона є рідною бабусею малолітнього [PERSON], [INFO], який зареєстрований та мешкає за адресою: [ADDRESS]. Її донька з 2001 року по березень 2017 року перебувала у цивільних шлюбних відносинах з [PERSON]. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO]. Запис про батька дитини зроблено на підставі ст. 135 Сімейного Кодексу України. Коли її онуку [PERSON] виповнилось 6 років, він з своєю матір'ю переїхали до її з чоловіком квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Починаючи з 2016 року мати дитини [PERSON] зловживає алкогольними напоями, не працює, займається влаштуванням особистого життя, проживає окремо, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться її здоров'ям та не займається її лікуванням, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує необхідним харчуванням, матеріальної допомоги не надає. Напередодні влаштування [PERSON] до 1 класу Лозівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 12 Лозівської міської ради Харківської області школи, вона купувала для онука всі необхідні речі для навчання у школі. З цього ж часу онук проживає зі нею та знаходиться на її повному утриманні. Її онук відвідує Лозівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів № 12 Лозівської міської ради Харківської області, забезпечений увагою, завжди охайно одягнений. Мати - [PERSON] жодного разу не відвідувала школу, не спілкувалася з вчителем, що підтверджується характеристикою Лозівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 12 Лозівської міської ради Харківської області. Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї від 13.06.2018 року, в якій проживає [PERSON]. Перевіркою встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку, а саме: окрема кімната, є спальне місце, місце для підготовки домашніх завдань, дитячі речі, одяг, іграшки відповідно віку дитини. Також зазначає, що вона матеріально забезпечена, має задовільний стан здоров'я, є пенсіонером за віком, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалась, повністю утримує онука, створюючи для нього всі необхідні умови для всебічного розвитку та відпочинку. В зв'язку з цим просить позбавити [PERSON], [INFO], уродженку м. Лозова Харківської області, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], актовий запис про народження № 327 від 21.07.2010 року, виданий відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, в якому зазначено прізвище матері дитини як [PERSON]; призначити її - [PERSON], [INFO], опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO]; залишити [PERSON] місце реєстрації та фактичне місце проживання за адресою, де він зареєстрований на теперішній час: [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання онука [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, з індексацією відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду. Зазначає, що Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, наполягають на задоволенні позовних вимог, у разі неявки відповідача не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, однак на адресу суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій також зазначила, що їй відомо, що в провадженні суду знаходиться цивільна справа про позбавлення її батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів. Представник третьої особи виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, як органу опіки та піклування Бережна Н.М. в судове засідання не з'явилася, але надала суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні, про що надалі висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області Бровко В.В. в судове засідання не з'явилася, але надала суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні З письмової згоди позивача та представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач по справі перебувала у цивільних шлюбних відносинах, від даного цивільного шлюбу у неї народився син [PERSON], [INFO], матір'ю дитини є відповідач по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова Лозівського мійськрайонного управління юстиції, актовий запис № 327. Запис про батька дитини зроблено на підставі ст. 135 СК України. Згідно довідки КП «ЖУК» Лозівської міської ради Харківської області від 20.07.2018 року, [PERSON] проживає з бабусею та дідусем за адресою: [ADDRESS], та знаходиться на їх утриманні, про що свідчать наступні документи. В характеристиці учня 2-Б класу Лозівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 12 Лозівської міської ради Харківської області та характеристиці сімї [PERSON] зазначено, що він проживає в сім'ї бабусі, яка опікується онуком, зібрала дитину до першого класу, відвідує батьківські збори, приводить кожного ранку до школи і забирає його після уроків. Бабуся постійно цікавиться успіхами хлопчика, консультується з питань навчання та виховання, дитина завжди охайна. Мати дитини мешкає окремо, жодного разу не відвідувала школу, не спілкується з вчителем, дитину не відвідує, матеріально не допомагає, зі слів бабусі зловживає алкоголем. Згідно висновку про стан здоров'я, фізичний та розумовий розвиток дитини від 09.10.2018 року [PERSON], [INFO], здоровий. Сім'я [PERSON] проживає у 4-х кімнатній квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується архівним витягом із рішення № 2/45 виконавчого комітету Лозівської міської ради народних депутатів від 10.02.1982 року, в якому зазначено, що квартира була виділена [PERSON], дідусю дитини, як багатодітній сім'ї. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 13.06.2018 року, умови проживання дитини добрі, квартира обладнана усіма необхідними меблями, побутовою технікою, предметами побуту. У дитини окрема кімната, є спальне місце, місце для підготовки домашніх завдань, дитячі речі, одяг, іграшки відповідно віку дитини. Мати дитини, [PERSON] фактично з дитиною не проживає, зі слів бабусі займається тимчасовими заробітками, веде аморальний спосіб життя, вживає алкоголь. В родині [PERSON] створені належні умови для повноцінного проживання, виховання та розвитку дитини. Вихованням дитини займається бабуся [PERSON] Згідно висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклування щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] за № 02-13-8/1440 від 21.09.2018 року вбачається, що [PERSON] перебувала у цивільних шлюбних відносинах, від даного шлюбу має дитину - [PERSON], [INFO]. Починаючи з 2016 року мати дитини не працює, зловживає спиртними напоями, займається влаштуванням особистого життя, проживає окремо, не спілкується з дитиною в тому обсязі, котрий необхідний для дитини, життям, здоров'ям та навчанням малолітнього сина не цікавиться, не забезпечує необхідного харчування, утримання, матеріальної допомоги не надає. Весь час піклуванням дитини займається його бабуся [PERSON], яка влаштувала дитину до навчального закладу, придбала необхідні речі, одяг, шкільні приладдя для дитини. При проведенні бесіди з дитиною з'ясовано, що хлопчик знає свою матір, але давно її не бачив, хотів би, щоб вона прийшла і жила разом з ними. Враховуючи викладене, виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими позивачем та третіми особами доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON], не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан його здоров'я, хоча б мала це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], що повністю відповідає інтересам та бажанню дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надала, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, покладених на неї ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини. Крім цього із висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області № 02-13-71/1872 від 21.11.2018 року вбачається, що [PERSON] може виконувати обов'язки опікуна над малолітньою дитиною та вважають за можливе призначити [PERSON] опікуном над дитиною [PERSON], [INFO], та над його майном, що буде відповідати інтересам дитини, оскільки вона є пенсіонером, має постійне місце проживання - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], обізнана щодо стану здоров'я дитини, ознайомлена з правовими наслідками встановлення опіки та має бажання виховувати онука [PERSON] Її чоловік [PERSON] дав письмову згоду на призначення [PERSON] опікуном над онуком [PERSON] та його проживання разом з ними. Згідно висновку дитячої поліклініки КЗОЗ Лозівська центральна районна лікарня № 309 від 07.08.2018 року про стан здоров'я [PERSON] за станом здоров'я може виконувати обов'язки опікуна (піклувальника) неповнолітньої дитини. За місцем проживання відсутні захворювання, які б суперечили перебуванню дитини. Згідно з довідкою, виданою департаментом інформаційних технологій Міністерства внутрішній справ України, за обліками МВС на території України до кримінальної відповідальності заявник [PERSON] не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має, в розшуку не перебуває. Дідусь дитини - [PERSON] є інвалідом ІІ групи, за станом здоров'я може приймати участь у вихованні дитини, яка перебуває під опікою у інших членів сім'ї, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААА № 465334 від 18.01.2017 року та висновком про стан здоров'я КЗОЗ Лозівська центральна районна лікарня № 153 від 30.10.2018 року. Із довідки служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області від 31.10.2018 року вбачається, що було проведено бесіди з дитиною [PERSON], [INFO], від нього отримано згоду на влаштування під опіку до бабусі [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування. Вивчивши дані про особу [PERSON], та враховуючи особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, суд вважає за можливе встановити опіку над [PERSON], [INFO], призначивши її опікуном [PERSON]. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно з ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»), аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] не надала доказів щодо її непрацездатності, наявності інших утриманців, а тому суд задовольняє позов і стягує з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви, тобто з 07.08.2018 року, до повноліття дитини. З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини підлягає задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Приймаючи до уваги вимоги ч. 6 ст. 141 ЦПК України, та враховуючи те, що позивачем заявлені вимоги немайнового (позбавлення батьківських прав) та майнового (стягнення аліментів) характеру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1536 гривень 80 копійок. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved