Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 22 квітня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № ВL3836. Згідно умов даної угоди, відповідачу було надано кредит в межах ліміту кредитної лінії, розмір якої складає 15 000 доларів США зі сплатою 24,5 відсотків річних за користування коштами. В зв'язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків, виникла заборгованість, розмір якої станом на 20.04.2016р. складає 62566,23 доларів США в тому числі 13442,88 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 26273,83 доларів США - відсотки, 22849,52 доларів США - прострочені відсотки. Оскільки правонаступником ВАТ "Універсал Банк" являється позивач, останній просить стягнути з [PERSON] вищевказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 23 462,34 грн. В останнє судове засідання представник позивача не з'явився. В раніше проведених судових засіданнях позовні вимоги підтримував та наполягав на їх задоволенні з підстав наведених в позові. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в їхньому задоволенні у зв'язку з заявленим клопотанням про застосування строків позовної давності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством "Універсал Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № ВL3836 (надалі Договір). В розділі 1 Договору зазначено, що банк зобов'язується встановити позичальнику ліміт кредитної лінії в межах суми 15000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти, надані в межах ліміту кредитної лінії, та сплатити плату за користування кредитною лінією в порядку та на умовах, зазначених в цьому договорі. Банк здійснює видачу позичальнику кредитних коштів шляхом надання окремих Траншів на підставі його письмової заяви шляхом списання коштів із позичкового рахунку та перерахування їх на вказаний позичальником рахунок у відповідній валюті. Факт надання позичальнику кредитних коштів на суму 15 000 доларів США підтверджується меморіальним ордером № 069В520081130002 від 22.04.2008 року. Пунктами 1.5.1 та 1.5.2 передбачено, що за користування кредитними коштами, наданими в межах ліміту кредитної лінії та строку кредитування встановлюється процента ставка в розмірі 24,5% річних (базова процентна ставка). За користування кредитними коштами понад строк кредитування та/або терміни погашення процента ставка складає 25% річних (підвищена процентна ставка). Згідно п 1.2.2 Договору, банк встановлює позичальнику ліміт кредитної лінії на строк 12 місяців, починаючи з місяця встановлення такого ліміту, при цьому позичальник повинен повернути всю суму кредиту, наданого в межах ліміту кредитної лінії не пізніше 31 березня 2009 року. Погашення грошових зобов'язань за цим договором повинно здійснюватись наступним чином: другого робочого дня кожного поточного місяця (починаючи за місяцем, що слідує за місяцем встановлення ліміту кредитної лінії) позичальником має бути сплачена сума мінімального платежу відповідно до умов цього договору шляхом перерахування сум існуючих грошових зобов'язань на позичковий рахунок, вказаний в додатку №2 до договору. Згідно зазначених в договорі термінів "мінімальний платіж" - це сума грошових коштів у розмірі 3% від сукупної суми заборгованості, але в будь-якому випадку не менше суми процентів за попередній період користування кредитними коштами. Під терміном "сукупна сума заборгованості" сторони розуміють суму процентів за попередній період користування кредитними коштами та загальну суму заборгованості за кредитом станом на перший календарний день кожного місяця (включно). Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Отже, судом встановлено, що сторони погодили як строк дії договору - до повного погашення суми грошових зобов'язань (п.7.7), так і строки виконання зобов'язань шляхом сплати щомісячних мінімальних платежів, останній з яких повинен був бути вчинений до 31.03.2009 року, що фактично забезпечувало б повернення всієї суми кредиту та інших грошових зобов'язань встановлених цим договором (п.1.2.3). Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Судом встановлено, що кожного місяця платіжний період для позичальника складає другий робочий день кожного поточного місяця, починаючи за місяцем, що слідує за місяцем встановлення ліміту кредитної лінії. Як вбачається з розрахунку заборгованості, [PERSON] не належним чином виконував умови договору щодо своєчасного погашення щомісячних обов'язкових мінімальних платежів, внаслідок чого станом на 20.04.2016 року розмір його заборгованості перед банком склав 62566,23 доларів США з яких: 13442,88 доларів США - прострочена заборгованість по кредиту, 26273,83 доларів США - відсотки, 22849,52 доларів США - прострочені відсотки Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У справі встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення заборгованості за кредитом та сплату відсотків за користування кредитною лінією частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені договором. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту та сплата відсотків повинна здійснюватись позичальником частинами - кожного другого робочого дня місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Судом встановлено, що останній платіж позичальником був здійснений 16.02.2009 року, що також відображено в розрахунку заборгованості. З цього слідує, що до закінчення строку дії договору мало місце порушення зобов'язань зі сторони боржника, що унеможливлювало пролонгацію кредитної лінії відповідно до умов договору. Крім цього, названа дата є початком перебігу позовної давності, тобто строку, у межах якого кредитор має звернутись з позовом до суду за захистом свого порушеного цивільного права у судовому порядку. Статтею 266 ЦК України визначено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Позивач із зазначеним позовом звернувся до суду 08.07.2016 року, тобто лише через понад шість років після настання права вимоги. Позивачем не заявлялося клопотання про поновлення строку позовної давності, а відповідачем заявлене клопотання про застосування позовної давності. Всупереч вимогам ст.ст. 10, 11, 30 ЦПК України позивач не надав достатніх та беззаперечних доказів в частині наявності правових підстав для переривання строків позовної давності чи поважності причин її пропуску, а також не надав доказів укладення договору про збільшення позовної давності. Таким чином, суд вважає, що поважних причин порушення позивачем строку позовної давності по стягненню заборгованості, яка виникла з боку відповідача не встановлено, а тому, в задоволенні позову належить відмовити, у зв'язку з пропуском строків позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed