Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з нерухомого майна - квартири [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 13.09.2018 відкрито провадження у справі. Позивач [PERSON] свої вимоги обґрунтовує тим, що рішенням Ватутінського районного суду м.Києва від 06.11.2000 з нього на користь відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти на дочку [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходу, починаючи з 01.11.2000 до повноліття дитини. Постановою державного виконавця від 15.11.2006 [PERSON] було накладено арешт на все майно позивача з метою виконання виконавчого листа № 2-4532, виданого 06.11.2000 Ватутінським районним судом м. Києва про стягнення аліментів, внаслідок чого накладено обтяження на квартиру [ADDRESS], що належить йому на праві приватної власності. Відповідно до листа Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 03.09.2018 № 19768-Ш виконавчі документи за якими боржником є [PERSON] станом на 03.09.2018 відсутні. З метою реалізації його права на володіння, користування та розпорядження власним майном, враховуючи, що виконавчі провадження у яких він є боржником відсутні, дочка на даний час є повнолітньою, а рішення про стягнення аліментів виконано у повному обсязі, відповідно до норм Закону України "Про виконавче провадження", які передбачають, що арешт, накладений на майно боржника знімається, вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення скасовуються у разі закінчення виконавчого провадження, просить суд зняти арешт із зазначеної вище квартири. У судовому засідання [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Додатково зазначив, що аліменти за рішенням суду від 06.11.2000 сплачував регулярно, однак документи, які б це підтверджували до державної виконавчої служби не надавав, внаслідок чого був накладений арешт на його майно. Про накладення арешту він дізнався у серпні 2018 коли вирішив відчужити квартиру з метою надання матеріальної допомоги дочці на весілля. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання, про що свідчить відмітка про отримання 05.10.2018 повістки про виклик до суду, копій ухвали та позовної заяви з додатками, яка міститься у матеріалах справи. За таких обставин, відповідно до частин першої та третьої 3 статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача. Відповідно до статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлені такі факти їм правовідносини. Постановою від 15.11.2006 серії АЕ № 677983 державного виконавця Відділу державної виконавчої служби в Деснянському районі міста Києва [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4532, виданого 06.11.2000, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дочку [PERSON], [INFO], накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] та заборонено відчужувати будь-яке майно, що належить останньому. Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, сформованої 31.08.2018 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воловиченко В.В. та доданої до позовної заяви, на підставі постанови серії АЕ № 677983 Відділу державної виконавчої служби Деснянського району м.Києва від 15.11.2006 накладено арешт на квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності. З довідки Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби м.Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 0.09.2018 №19768-Ш вбачається, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчі документи боржником за якими є [PERSON] станом на 03.09.2018 до відділу не надходили та на виконанні не перебувають. Частина перша статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" визначає виключний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження, серед яких пункт 9 передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Частиною першої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішення, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною другої цієї статті передбачено, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Відповідно до частин першої та другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. Відповідно до пункту 9.9. Розділу 9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/8, визначено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Згідно з положеннями частини четвертої статті 41 Конституції України, частини першої статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з частиною першою та другою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо майна будь-які суперечать Закону. Отже, накладення арешту на майно позивача обмежує його законні права як власника, щодо вільного користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно - квартиру, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність скасування такого арешту. На підставі викладеного,

Outcome: approved