Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

07 жовтня 2020 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є [PERSON] , на даний час [PERSON] , батьком - [PERSON] . В грудні 2016 року матір дитини покинула його на сина позивача (батька дитини) - [PERSON] та на нею з чоловіком. З того часу дитина мешкає разом з ними. Вихованням та утриманням дитини займається вона та її чоловік. Матір дитини не приймає участі в його вихованні та утриманні, дитина відвідує КДНЗ "Дзвіночок", має гарну характеристику, вихователі підтверджують, що вихованням дитини займається бабуся - позивач по справі. Відповідач жодного разу в дитячий заклад не зявилася, вихованням дитини не займається, не відвідує свята, батьківські збори. В червні 2014 року відповідача було позбавлено батьківських прав відносно її старшої доньки - [PERSON] , офіційним опікуном якої наразі також є позивач. Батько дітей - [PERSON] помер [INFO] . Просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , стягнути з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить їх задовільнити. Пояснила, що відповідач - її невістка, хоча офіційно шлюб її сина з відповідачем, не було зареєстровано. У відповідача та сина позивача - [PERSON] є двоє спільних дітей: [PERSON] та [PERSON] . Відповідача та сина позивача в 2014 році було позбавлено батьківських прав відносно доньки [PERSON] , дитина проживає з позивачем, знаходиться під її піклуванням. З народження молодшого сина - [PERSON] , він також почав проживати з позивачем, її чоловіком та її сином - батьком дитини, а відповідач проживала з ними доки дитині не виповнилося півтора роки, потім що трапилося між невісткою та сином - вона не знає, він вивіз відповідача у Петропавлівку, а привіз її рідну сестру, почав проживати з нею, потім вони обоє померли, бо дуже сильно випивали, вона боролася за сина, лікувала, кодувала. А онук [PERSON] весь час був із нею, вона оформила його у дитячий садочок "Дзвіночок", відповідач приїздила дуже рідко, за останній рік була лише один раз, перед судом, в жовтні, погуляла, до них не зайшла, чогось розсердилася на неї. У відповідача є ще одна - старша дитина, дівчинка, не від її сина, їй десь років 17, де наразі вона знаходиться та чи позбавлена відповідач відносно неї батьківських прав - не знає, однак з відповідачем вона теж не проживає. На даний час вона проживає з чоловіком, другим сином, онук від другого сина - [PERSON] та онуки від померлого сина - діти відповідача, [PERSON] та [PERSON] . Матеріально відповідач допомагала [PERSON] . Син помер у серпні 2019 року, мати хотіла оформити пенсію по втраті годувальника, але не дали, бо дитина зареєстрована у позивача. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, дитині потрібен статус, бо батько помер, мати його вихованням не займається, живе дитина у бабусі й дідуся. Вона з чоловіком та з дітьми все літо були на дачі в с.Марїна Роща, відповідач працює на ш."Дніпровська", це поруч з дачами, але за все літо ні разу не з`явилася до дітей. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, відзив на позовну заяву не надала, зазначила, що не хотіла б, щоб її позбавили батьківських прав, хотіла б забрати дітей, спочатку хоча б [PERSON] , щоб її не позбавляли батьківських прав, а потім і [PERSON] . Наразі вона проживає у зйомній квартирі, хоче придбати собі житло, але зараз карантин, грошей не назбираєш. У неї троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Зі старшою донькою вона не проживає, та проживає у м.Горлівка, Донецької області з бабусею зі сторони батька дитини, де батько дитини - не знає. З дитиною не спілкується взагалі з 2008 року, їздила туди один раз, залишила її там жити, коли їй було 4-5 років. Після 2008 року до неї не їздила ні разу. Чи позбавлена вона батьківських прав відносно [PERSON] - не знає. Потім перебувала у фактичних шлюбних відносинах з сином позивача - [PERSON] . Від нього народила [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] проживає по [ADDRESS] , у бабусі зі сторони батька дитини. З [PERSON] не проживає з 2016 року, відносно неї позбавлена батьківських прав у 2014 році, а з 2016 року взагалі разом не проживає, спілкується з дитиною по телефону, зустрічається один раз на три місяці. Вона пересилала на картку гроші дитині, як пішла на роботу - у 2018 році, один раз на місяць, до 1 000 гривень в місяць. Син [PERSON] з народження проживав разом з нею, її чоловіком та батьками чоловіка. Коли йому було півтори роки, вона опинилася на вулиці, так як її чоловік - [PERSON] , викинув її з квартири, а почав жити разом з її старшою рідною сестрою, бо у неї були паї, а відтак і гроші, було їм за що пити. Вона три місяці після цього по с.Брагинівка швендала, люди її підкормлювали, потім познайомилася з [PERSON] , зареєструвала з ним шлюб, через два роки шлюб розірвали, дітей не має, вона у нього зареєстрована, він теж недавно помер. В будинку зареєстрований його брат, який живе навпроти. Зараз вона проживає в м. Павлограді, працює. Хоче купити своє житло, збирає гроші. Просто зараз таке становище, що вона працює з 05:00 години до 20:30 години, а увечері, з 17 години їй ніяк буде дитину забирати з дитячого садка. хотіла б придбати житло, а потім забрати дітей до себе. Є Павлоградська ЦОФ, хоче туди на роботу, там заробітки більші. [PERSON] зараз 6 років, його виховували всі по трошки, вона в цьому разі відвідувала його 3-4 рази, коли приїзжає, то купує щось а "АТБ", в "Тереконі" дітям. Останній раз купила [PERSON] взуття, а перед цим, [PERSON] - автомат, а [PERSON] навушники. Останній раз [PERSON] не бачила, [PERSON] дала 250 гривень. Через два дні ще на картку [PERSON] переслала 2 000 гривень, у неї картка є, на яку вона думала пересилати їй пенсію за батька, але пенсію їй не оформили, бо у батька дитини - [PERSON] , не було 7 років стажу. Вона ж не може забрати дітей під забор, бо допомоги їй ніколи ні від кого не було. Вона з дитинства бомжує, лише зараз, як пішла на роботу, отримує гроші. Раніше, з [PERSON] , пили, не було грошей, [PERSON] крав, жили скрізь, куди він її не тягав. Зараз проживає в м.Павлограді, знімає квартиру, платить за неї 2 600 гривень, без опалення. В цьому році їздила на море зі своїм хлопцем, а дітей не брала з собою, бо не буде ж ще й дітей на хлопця вішати. Він її й так возив за безоплатно. Представник третьої особи позовні вимоги підтримала, не заперечує проти їх задоволення. Пояснила, що позивач неодноразово зверталася до органу опіки усно, щоб вжили заходи до матері дитини, у вересні 2019 року звернулася письмо. Вони запросили відповідача до себе, вона приїхала, потім зникла, вони намагалися з нею зв`язатися. Згідно характеристик з дитячого садка, мати ніколи до дитини не приходила. Дитина проживає з бабусею - позивачем, батько дитини помер. 19 листопада 2020 року було засідання органу опіки та піклування, надано висновок про дозвіл на позбавлення відповідача батьківських прав. 21 лютого 2020 року просили начальника служби в справах дітей по м.Павлограду відвідати відповідача, 05 вересня 2020 року служба спільно з поліцією виходила за адресою, вказаною відповідачем, зі слів мешканців, Будинська там не проживає, її ніхто не знає. Вважає, що в інтересах малолітньої дитини, необхідно позбавити відповідача батьківських прав. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 18 листопада 2014 року підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Довідкою №3986 від 18 серпня 2020 року підтверджується, що [PERSON] , 2014 року народження, зареєстрований та проживає по [ADDRESS] , разом з ним за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , 1954 року народження, [PERSON] , 1955 року народження, [PERSON] , 1977 року народження, [PERSON] , 1983 року народження, [PERSON] , 2008 року народження. Характеристикою КДНЗ "Дзвіночок" від 03 вересня 2020 року підтверджується, що [PERSON] відвідує вказаний заклад з 01 вересня 2017 року. Вихованням та навчанням дитини займається бабуся - [PERSON] . Мати дитини в дошкільний заклад жодного разу не приходила, вихователі з нею не спілкувалися. Письмовими поясненнями сусідів позивача: [PERSON] та [PERSON] підтверджується, що вони знають сім`ю [PERSON] з їх заселення в квартиру по [ADDRESS] . Позивач та її чоловік дуже хороші люди, допомагають сусідам, не дивлячись на те, що на їх плечах стільки онуків. Діти завжди ввічливі, вдягнуті, взуті, в них є телефони, комп`ютер, ходять в школу та садок, допомагають діду з бабою. У них є дача, де онуки оздоровлюються, ходять з дідом на рибалку, загоряють, купаються у річці. В цьому році дідусь та бабуся купили дітям велосипед, самокат. Дуже погано, що при живій матері, діти - сироти. Мати дітей до них не приїздить, не навідує, гроші на них не платить, останній раз її бачили на похоронах батька дітей, з тих пір вона не з`являлася. За сплітками, вона то виходить заміж, то розводиться. Відпочивала на морі влітку, могла б і дітей своїх взяти на оздоровлення, хоча б [PERSON] , бо відносно нього не позбавлена батьківських прав, дитина її не знає, рік назад побачив її і заховався, не вийшов до неї, її не пам`ятає, бо вона залишила його, коли йому був один рік. Мати дітей обіцяла позивачу платити аліменти, щоб та не подавала на неї, але не платить. А коли ця " [PERSON] " і з`являлася, то купувала дітям солодощі і все, а цього замало для дітей. Діти від неї відвикли, бабуся і дідусь їм як батько і мати, піклуються про них, дбають, забезпечують всім необхідним. Свого сина [PERSON] відповідач не відвідує, з ним не проживає, не бере участі в його вихованні та утриманні. Копією рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2013 року №186/353/13-ц підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , було відібрано від матері - [PERSON] та від батька - [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав; стягнуто аліменти з [PERSON] та [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), з кожного, щомісячно, до повноліття дитини. Копією рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 26 травня 2014 року №186/779/14-ц підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Батько малолітнього [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . Мати дитини - [PERSON] , уклала шлюб та змінила прізвище на [PERSON] . Довідкою Служби у справах дітей Павлоградської міської ради від 05 березня 2020 року підтверджується, що спеціалістами служби спільно з поліцією був здійснений вихід за адресою: [ADDRESS] . Зі слів мешканців квартири [ADDRESS] вказаного будинку, встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає, ніяких відомостей стосовно неї надати не змогли. За вказаною адресою [PERSON] не зареєстрована. Довідкою Брагинівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області від 05 листопада 2020 року підтверджується, що [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , на даний час на території сільської ради, не проживає. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача від 25 листопада 2020 року підтверджується, що в інтересах малолітньої дитини доцільно позбавити відповідача батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] . Згідно з ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, вчиняють їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її (його) волею. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року №331/5427/17. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд, з урахуванням всіх обставин справи, погоджується із висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок винесений вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину відповідача. Відповідач дійсно самоусунулася від виховання та утримання свого сина [PERSON] , не забезпечує його фізичного та духовного розвитку, не створює належні умови для його життя, не надає йому можливості отримувати освіту, відвідувати школу та дитячий садок, не створює всі умови для його повноцінного розвитку. Відповідач потрібних висновків не зробила, продовжує ухилятися від виконання батьківських обов`язків, дитину не відвідує. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) підлягають частковому задоволенню, оскільки обґрунтовані та відповідають нормам закону, однак суд враховує, що з відповідача, рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 11 березня 2013 року стягнуті аліменти на утримання доньки [PERSON] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, до повноліття дитини, тому вважає за необхідне стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, до його повноліття, щомісячно. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду в частині стягнення аліментів, заявлено дві позовні вимоги: майнового та немайнового характеру, які задоволено, позивачем сплачено судовий збір за пред`явлення позовної вимоги немайнового характеру (позбавлення батьківських прав), суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача та на користь держави в розмірі по 840,80 гривень кожному.

Outcome: approved