Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до відповідачів про стягнення з них в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №1835/ФКВ-07 від 13 листопада 2007 року в сумі 138\~646 грн. 13 коп. 20 квітня 2015 року відповідач за первісним позовом [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визнання припиненим договору поруки №1835/ФКВ-07 від 13 листопада 2007 року, укладеного між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] з тих підстав, що умовами Договору поруки не встановлено строку його дії, а оскільки позичальник має сплачувати заборгованість по кредиту до 20 числа поточного місяця, а з січня 2014 року останній припинив погашати заборгованість взагалі, тому Банк має би протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання предявити вимогу до поручителя, однак, такої вимоги не було предявлено. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, первісні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідач та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , відповідачка [PERSON] надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення первісного позову заперечували, просили про задоволення зустрічного позову з викладених в ньому підстав. Ухвалою суду справу розглянуто у відсутність сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову і дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, 13 листопада 2007 року між ТОВ "Український промисловий банк" (правонаступником якого за договором про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON] від 30.06.2010 року - є ПАТ "Дельта Банк" ) та відповідачем [PERSON] (далі-Позичальник) був укладений кредитний договір №1835/ФКВ-07, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у сумі 40\~000,00 доларів США на споживчі потреби, з датою повернення кредиту 12 листопада 2022 року з процентною ставкою за користування кредитом 14,5 % річних. Відповідно до п.2.4 умов Договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частинами в розмірі не менш як 222,22 доларів США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. Відповідно до п.4.2.5 умов Договору, Позичальник зобовязався достроково повністю повернути кредит, сплатити проценти за фактичний період користування кредитом, комісії, штрафні санкції (за наявності) та інші платежі за цим договором у разі настання будь-якого з випадків, передбачених п.6.2 цього Договору. 13 листопада 2008 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений Договір поруки №1835/ФПОР-07, відповідно до якого останній солідарно поручився перед кредитором за виконання Позичальником зобовязань за вищезазначеним кредитним договором. Відповідно до довідки від 1.09.2014 року, Позичальника було повідомлено про наявність заборгованості за кредитним договором. Крім того, 14.08.2014 року на адресу відповідачів, в тому числі і на адресу за місцем реєстрації [PERSON] , надсилалися досудові вимоги від 06.08.2014 року, відповідно до яких Банк вимагав розглянути претензію в строки передбачені законодавством та договором та сплатити прострочену (поточну) заборгованість, з попередження про звернення до суду в разі не задоволення вимоги. Дотепер відповідачі свої зобов'язання за вищевказаним договором не виконали, заборгованість за тілом кредиту 9708,56 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ 125\~984 грн. 08 коп., заборгованість за відсотками 975,76 доларів США, що складає еквівалент за курсом НБУ 12\~662 грн. 05 коп.-станом на 11.09.2014 р. Таким чином, загальна сума заборгованості становить 138 646 грн. 13 коп. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників, кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати неодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Разом з тим, згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. У пункті 24 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам розяснено правила застосування цього положення закону. Так, відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК). Особливо важливим при застосуванні ч. 4 ст. 559 ЦК є встановлення строку виконання основного зобовязання, після спливу шестимісячного строку якого в разі непредявлення вимог до поручителя порука є припиненою. Це повязано з тим, що згідно з ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо дого- вором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відлік шестимісячного строку для предявлення вимоги до поручителя починається у разі зміни кредитором строку виконання основного зобовязання (наприклад, направ- ленням вимоги про дострокове погашення кредиту), але за умови, що в договорі поруки такий строк не встановлено. Це випливає з аналізу змісту ч. 4 ст. 559 ЦК. При вирішенні спорів, що стосуються припинення поруки внаслідок закінчення строку, встановленого в договорі поруки, судам слід звертати увагу на те, що строки, встановлені в ч. 4 ст. 559 ЦК (шість місяців, один рік), не є строками позовної давності, до них не застосовуються положення глави 19 ЦК, оскільки вони встановлені для виконання зобовязання, а не для захисту порушеного права. Так, під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 12 листопада 2022 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів - до 20 числа наступного місяця. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони дійсно встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Так, з виписки з особового розрахунку позичальника та розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договром сенів О.В. внесла в січні 2014 року, отже наступний платіж повинна була внести до 20 лютого 2014 року, проте з того часу дій щодо погашення заборгованості не вчиняла. Отже, заборгованість, з приводу якої заявлений позов у справі, виникла в боржника за період з 20 лютого 2012 року у звязку з несплатою боржником поточних щомісячних платежів із погашення кредиту та процентів за користування ним. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як убачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 20 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. У разі предявлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).\~ Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Саме такої правової позиції дотримується ВСУ, судові рішення якого є обовязковими для застосування (ст. 360-7 ЦПК) про що зазначено у Правовій позиції у справі № 6- 53 цс 14. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову є обгрунтованими і підлягають задоволенню, адже банк звернувся до суду з позовом до поручителя після спливу шестимісячного строку, а саме 06 жовтня 2014 року, тоді як цей строк сплинув 20 серпня 2014 року. На підставі викладеного, у відповідності зі ст. ст. 509, 525, 526, 527, 611, 612, 615, 625, 1049, 1050, 1054, ЦК України, суд дійшов висновку, що відповідачка [PERSON] не виконала зобов'язань, узятих на себе за кредитним договором, у зв'язку з чим з неї необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором №1835/ФКВ-07 від 13 листопада 2007 року в сумі 138\~646 грн. 13 коп., а у задоволенні вимог банку про стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] у солідарному порядку слід відмовити. За такого, первісні позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача у разі задоволення позовних вимог на користь позивача підлягає стягненню судовий збір , сплачений при подачі позову.

Outcome: partial