Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

24.02.2016 року позивачка звернулася до Виноградівського районного суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона 07.09.2002 року уклала шлюб із відповідачем [PERSON], який розірваний відповідно до рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.05.2015 року у справі №299/75/15-ц. Під час перебування у шлюбі, у листопаді 2003 року, за їх спільні кошти та кошти їх батьків було придбано будинок №28 по вул. Мала Польова, в м. Виноградів. За час шлюбу ними було також придбано пральну машинку "Wirpool", холодильник, газову плиту "GGG", електричну плиту та меблевий гарнітур до дитячої кімнати, а також відповідачем отримано внаслідок договору дарування земельну ділянку площею 0,0428 га. У зв'язку з цим, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спільно нажитого майна та стягнути з відповідача судові витрати. До початку розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спільно нажитого майна, а саме: житлового будинку №28 по вул. Мала Польова, в м. Виноградів та земельну ділянку площею 0,0428 га, що розташована під ним, пральну машинку "Wirpool", холодильник, газову плиту "GGG", електричну плиту та меблевий гарнітур до дитячої кімнати. В письмових запереченнях на позов від 19.04.2016 року відповідач зазначає, що житловий будинок №28 по вул. Мала Польова, в м. Виноградів він отримав внаслідок укладання договору дарування, він не є спільним майном подружжя, а тому дане майно не підлягає поділу, як спільне майно нажите подружжям за час шлюбу, як і земельна ділянка під ним, оскільки остання перейшла до нього у власність 16.01.2015 року, тобто після припинення фактичних шлюбних відносин, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Пральна машинка "Wirpool", холодильник, газова плита "GGG", електрична плита та меблевий гарнітур до дитячої кімнати належать не відповідачу, а його батькам, оскільки вони здійснювали купівлю вищевказаних речей. У відзиві на заперечення позивачка зазначила, що про реєстрацію правочину по відчуженню будинку №28 по вул. Мала Польова, в м. Виноградів, вона дійсно знала ще у 2003 році, однак при цьому вона не усвідомлювала, що укладається договір дарування замість договору купівлі-продажу. Про цю обставину [PERSON] дізналась під час звернення відповідача до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житлом і скасування державної реєстрації у 2015 році. Земельну ділянку вважає набутою в шлюбі, оскільки та перейшла у власність [PERSON] 16.01.2015 року, а рішення про розірвання шлюбу винесене Виноградівським районним судом 20.05.2015 року. Посилання на той факт, що пральна машинка "Wirpool", холодильник, газова плита "GGG", електрична плита та меблевий гарнітур до дитячої кімнати належать не відповідачу, а його батькам, вважає безпідставним і таким, що не відповідає дійсності. 14.11.2016 року позивачка звернулась до суду з заявою про уточнення позову, а саме просила визнати договір дарування житлового будинку від 24.11.2003 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], удаваним правочином та визнати, що між ними укладено договір купівлі-продажу житлового будинку. У зв'язку з цим визнати за [PERSON] право власності на належну їй частку у суспільному майні подружжя. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у 2003 році вони разом з її колишнім чоловіком [PERSON] зібрались купити житловий будинок. Кошти на дану покупку отримані з їх особистих заощаджень та заощаджень їх батьків. Відповідач займався пошуком будинку, домовлявся з продавцями, щодо суми. Сторони вирішили купити будинок №28 по вул. Мала Польова, в м. Виноградів, продавцем якого виступала [PERSON] Вартість будинку становила 8 500 доларів США, які були передані продавцю, однак замість договору купівлі-продажу був укладений договір дарування на ім'я її чоловіка. Про дану обставину вона дізналась лише у 2015 році при звернені відповідача до суду про її примусове виселення. Позивачка допитана в судовому засіданні в якості свідка обставини зазначені в позові підтвердила, позовні вимоги підтримала. По суті справи пояснила, що у 2003 році вона була вагітна і перед народженням дитини хотіла придбати житло. На придбання житла вона передала відповідачу свої особисті заощадження (тисячу доларів США), кошти батьків та брата (3500 доларів США). Основні дії з приводу пошуку та придбання житла проводив батько відповідача. Хоча вона була особисто присутня при укладанні договору дарування, однак не читала його і не вслуховувалась, оскільки була на останніх тижнях вагітності. Коли вони з чоловіком перебрались до будинку, то він був у жалюгідному стані, а тому сторони за власні кошти та за кошти батьків здійснили ремонт та обладнали його технікою і меблями. Купівля будинку проводилась за посередництвом [PERSON] на прізвисько "Джафар", саме йому батько відповідача передав 8000 доларів США, на цьому наголосив безпосередньо посередник. Не вистачало ще 500 доларів США на оформлення документів. Що кошти передані [PERSON] вона чула лише зі слів відповідача. Доступ до документів на будинок [PERSON] мала, однак ніколи з ними не знайомилась, оскільки довіряла своєму чоловіку. Вперше дізналась про удаваний правочин у січні 2015 року. Представник позивачки підтримав позовні вимоги з вищевикладених обставин та просив позов задовольнити. Відповідач та його представник проти позову заперечили, з причин вказаних в письмових поясненнях, просили в задоволені позовних вимог відмовити. Якщо суд таки знайде підстави для визнання договору удаваним, просили застосувати строки позовної давності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 13 років тому вона продавала будинок. Посередництвом при його продажу займався [PERSON], на прізвисько Джафар. За продаж будинку вона отримала від нього 5100 доларів США. Сторін у справі не знає, бачила лиш у нотаріуса при оформлені договору. Всі питання по угоді вирішував Джафар, а вона лиш прийшла до нотаріуса, щоб підписати договір. Батько відповідача хотів укласти договір без посередників, однак свідок відмовила. В кабінеті нотаріуса знаходились вона, сторони та батько відповідача. Нотаріус набрала договір, зачитала його та дала їм ознайомитись і підписати. При підписанні нотаріус питала чи згідні вони з умовами договору. Гроші за будинок вона отримала за кілька днів до підписання договору. Розписки не надавала. [PERSON] допитаний в судовому засіданні в якості свідка зазначив, що позивачка є його невісткою, а відповідач син. По суті справи пояснив, що Джафара знав десь за 5 років до укладання угоди. Він був валютчиком, займався продажем автомобілів, у зв'язку з чим на нього здійснювався тиск. Свідок через своїх друзів допоміг йому з цим, а останній, у прояв вдячності, допоміг йому придбати будинок. Коштів у [PERSON] та його сім'ї на придбання будинку не було, а тому Джафар купив його за свої та подарував сину. У нотаріуса було четверо людей: [PERSON], сторони та він. Нотаріус склала договір, прочитала його, запитала чи дійсно [PERSON] дарує будинок і чи ні в кого не є заперечень. Позивачка проти не була. В будинку робився косметичний ремонт, побілка, відновлювалась підлога. Меблі та техніку придбали вони з жінкою та привезли дітям. Батьки позивачки не допомагали в цьому. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.05.2015 року у справі №299/75/15-ц (а.с.7-9), встановлено, що 07.09.2002 року відділом РАЦС Виноградівського районного управління юстиції Закарпатської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] На підставі вищевказаного рішення шлюб між сторонами розірвано. В період спільного сумісного проживання, 24.11.2003 року, відповідач, згідно договору дарування (а.с.12) отримав у дар від [PERSON] житловий будинок №28 по вул. Мала Польова в м. Виноградів, Закарпатської області разом із належними до нього житловими спорудами. Інвентаризаційна оцінка будинку становить 20 165 грн. 12.12.2013 року рішенням двадцять третьої сесії шостого скликання Виноградівської міської ради закарпатської області затверджено проект землеустрою, щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будинку№28 по вул. Мала Польова, в м. Виноградів, площею 0,0424 га (кадастровий номер 2121210100:005:0036) [PERSON] (а.с.19). Право власності на неї відповідач набув 16.01.2015 року, що підтверджується сторонами, а тому на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає додатковому доказуванню. Окрім цього позивачка зазначила, що вони спільно з відповідачем в період шлюбу придбали пральну машинку "Wirpool", холодильник, газову плиту "GGG", електричну плиту та меблевий гарнітур до дитячої кімнати, а тому просила суд визнати її право власності на 1/2 частину майна нажитого у шлюбі з [PERSON] Згідно ч.2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ набута, за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно до п.2 ч.1 ст.57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю чоловіка/дружини є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів та показів свідків суд встановив, що 24.11.2003 року відповідач та [PERSON] уклали договір дарування житлового будинку №28 по вул. Мала Польова в м. Виноградів, Закарпатської області. Сторони договору підтвердили, що він не носить характеру мнимої, або удаваної угоди, про що зазначили у його тексті, пункт 4. [PERSON], яка була присутня у нотаріуса під час написання, оголошення та роз'яснення умов договору, заперечень щодо його змісту не мала. Свідок [PERSON] не заперечувала проти факту передання їй коштів за спірний будинок особою на ім'я [PERSON] (прізвисько Джафар), при цьому зазначила, що умови договору не оспорює, оскільки їй було все одно який договір укладався. Свідок [PERSON] пояснив, що будинок був придбаний вищевказаним посередником за власні кошти та подарований його сину, як дяку за вчинену ним послугу. Укладання ж [PERSON] договору дарування на ім'я відповідача просто спрощувало порядок переходу права власності між ними. Витребування матеріалів кримінального провадження, відкритого щодо відповідача та його батька по факту шахрайства, в яких містяться пояснення заявлених позивачкою свідків, як і їх безпосередній допит у судовому засіданні суд визнав недоцільним з наступних підстав. Зі слів [PERSON] та її представника встановлено, що дані свідки могли лиш підтвердити факт збирання коштів її родиною на придбання спірного будинку, однак сам цей факт, на думку суду, не може слугувати підставою для скасування договору дарування, а при передачі цих коштів посереднику ніхто з них присутнім не був. Окрім того вищевказані свідки є близькими родичами (батьки та рідний брат) позивачки, а тому виникали сумніви, щодо їх упередженості. Встановити чиї гроші, у сумі 5100 доларів США, були передані колишній власниці будинку у судовому засіданні не виявилось можливим, оскільки посередник, який займався підготовкою даної угоди ("Джафар") помер, а [PERSON] ні з ким більше до моменту укладення договору не спілкувалась. З наведених вище обставин суд не має можливості встановити чи спростувати удаваність угоди укладеної між [PERSON] та [PERSON], щодо переходу права власності на житловий будинок №28 по вул. Мала Польова в м. Виноградів, Закарпатської області, а тому у суду відсутні будь-які підстави для віднесення спірного будинку до спільної сумісної власності подружжя, а отже і до проведення його поділу. При цьому судом встановлено, що позивачка була присутня під час укладання оспорюваної угоди, чула і могла знайомитись із її текстом, ще у 2003 році, а тому строки позовної даності щодо звернення до суду про визнання такої угоди недійсною сплили. Суд критично оцінює посилання [PERSON], на той факт, що вона через стан вагітності та суцільну довіру чоловіку не сприймала можливості укладання іншого договору, а ніж купівля-продаж будинку. При цьому суд враховує її пояснення, що на протязі шлюбу відповідач неодноразово зазначав останній про його цілковите право на будинок. У відповідності до ч.6 ст.57 СК України встановлено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у звязку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Як встановлено із рішень Виноградівського районного суду Закарпатської області від 20.05.2015 року у справі №299/75/15-ц (а.с.7-9) та 29.12.2015 року у справі №299/3473/15 від 29.12.2015 року (а.с.10-11), з початку 2013 року між сторонами почали виникати непорозуміння, а з грудня 2014 року вони разом не проживають і спільне господарство не ведуть, що свідчить про фактичне припинення між ними шлюбних відносин. Право власності на спірну земельну ділянку, що розташована за адресою: м. Виноградів по вул. Мала Польова, 28, Закарпатської області, з пояснень сторін, відповідач отримав 16.01.2015 року, тобто в період коли шлюбні відносини вже були припиненні, однак шлюб ще розірваний не був. У зв'язку з цим у суду є всі законні підстави для визнання даної ділянки особистою приватною власністю відповідача. При цьому суд зазначає, що сторони не надали жодного офіційного документу, який би підтвердив набуття права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, клопотань про витребування доказів, чи допиту свідків з цих питань до суду не надходило. Зважаючи на той факт, що у суду відсутні докази належності будь-кому земельної ділянки, що розташована за адресою: м. Виноградів по вул. Мала Польова, 28, Закарпатської області, суд позбавлений можливості вирішувати питання про перехід права власності на неї, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає за недоведеністю. Також позивачка не надала будь-яких доказів придбання в період перебування у шлюбних відносинах із відповідачем пральної машинки "Wirpool", холодильника, газової плити "GGG", електричної плити та меблевого гарнітуру до дитячої кімнати. Відповідач заперечує, як факт придбання сторонами вищевказаних речей так і їх належність йому на даний час. В письмовій заяві на адресу суду (а.с.137) мати відповідача - [PERSON] зазначила, що пральну машинку "Wirpool", холодильник, газову плиту "GGG", електрична плита та меблевий гарнітур до дитячої кімнати дійсно придбала вона і просить позивачку з даними вимогами звертатись до неї, а не до її сина. В підтвердження своїх слів вона надала товарні накладні на купівлю частини вказаних вище товарів (а.с.64-68). Оскільки відповідачка не підтвердила факт придбанні сторонами у справі пральної машинки "Wirpool", холодильника, газової плити "GGG", електричної плити та меблевого гарнітуру до дитячої кімнати, суд приходить до висновку про необхідність відмови в цій частині заявлених позовних вимог. Судові витрати в справі розмірі 1102 грн. 40 коп. слід покласти на позивачку, оскільки рішення ухвалено на користь відповідача. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed