Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

Представник ПАТ «Європейський страховий союз» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.09.2013 року о 03-50 годині [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21121, державний номерний знак [NUMBER] (належним йому на праві приватної власності), рухався по пр. Леніна в м. Маріуполі та на перехресті з вул. Купріна проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, не зупинився перед дорожнім знаком 5.62 та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим порушив п.п. 8.7.3 (е), 8.10 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.12.2013 року відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. На момент вчинення ДТП між відповідачем та ПАТ «Європейський страховий союз» був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 06.06.2013 року № АС/0935548. Суб'єктом оціночної діяльності проведено оцінку транспортного засобу та складено звіт № С14-49 від 03.02.2014 року з визначення вартості матеріального збитку. На підставі вищевказаного страхового акту ПАТ «Європейський страховий союз» було виплачено потерпілому [PERSON] страхове від\-шкодування в розмірі 27444,10 гривень. Оскільки про дану ДТП відповідач не повідомив страховика протягом трьох робочих днів, представник позивача, на підставі ст. 993 ЦК України, ст.ст. 33, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування циві\-льно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 27444,10 гривень, а також судові витрати у розмірі 274,44 гривень. У судове засідання представник позивача не з'явився, до суду надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові, наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення. Представник відповідача - адвокат Темір І.В. надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях, просив відмовити у їх задоволенні. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові доказі по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.09.2013 року о 03-50 годині [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21121, державний номерний знак [NUMBER] (належним йому на праві приватної власності), рухався по пр. Леніна в м. Маріуполі та на перехресті з вул. Купріна проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, не зупинився перед дорожнім знаком 5.62 та скоїв зіткнення з автомобілем Mitsubishi Lancer, державний номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], чим порушив п.п. 8.7.3 (е), 8.10 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 12.12.2013 року відповідач [PERSON] був визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України /а.с. 7/. Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/09355480 цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] перед третіми особами при використанні транспортного засобу ВАЗ 21121, державний номерний знак [NUMBER] була застрахована у ПАТ «Європейський страховий союз» строком на один рік /а.с. 4/. Позивачем на підставі звіту про визначення вартості матеріального збитку від 03.02.2014 року /а.с. 15-26/, звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу від 09.11.2013 року /а.с. 27-35/, страхового акта № ОЦВ/72 від 04.04.2014 року /а.с. 37-38/, та заяви [PERSON] від 20.02.2014 року /а.с. 6/ було виплачено останньому страхове відшкодування в розмірі 27444,10 гривень, що підтверджується наданими платіжними дорученнями № 9507 від 10.06.2014 року, № 10157 від 19.03.2014 року, № 10172 від 20.08.2014 року, № 10352 від 11.09.2014 року, № 10383 від 16.09.2014 року, № 10405 від 17.09.2014 року. Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох дже\-рел підвищеної небезпеки одній особі, з вини іншої особи відшкодовується винною особою. У своїх запереченнях представник відповідача посилається на відсутність у позивача права звернення до суду з регресним позовом до відповідача, оскільки абзацом "ґ" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено таке право, а передбачено лише, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. З даною правовою позицією представника відповідача не можна погодитися, з огляду на наступні підстави. Згідно з підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до абзацу "ґ" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" . Проте, відповідні зміни до абзацу "ґ" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку з внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Зважаючи на наведене та беручи до уваги правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 12.02.2014 року у справі №6-1цс14, згідно якої неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін ЗУ від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене ст. 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] повідомив про ДТП, яка мала місце 07.09.2013 року, лише 18.09.2013 року тобто після спливу трьох робочих днів, встановлених законодавством, що підтверджується повідомленням, зареєстрованим у журналі реєстрації за № 524 від 18.09.2013 року. При цьому, посилання представника відповідача на той факт, що відповідач у день скоєння ДТП 07.09.2013 року звернувся на гарячу лінію страховика та по телефону повідомив про ДТП, суд не бере до уваги, оскільки цей факт не підтверджено жодними доказами та така форма повідомлення про настання ДТП не закріплена діючим законодавством. Той факт, що відповідач [PERSON] не знав про місце розташування філії страховика у м. Маріуполі, суд не може визнати поважною причиною пропуску строку повідомлення про ДТП, оскільки дану інформацію відповідач міг з'ясувати при укладанні договору страхування, зателефонувавши на гарячу лінію страховика за телефоном, зазначеним у полісі, а також у відповідача була об'єктивна можливість повідомити страховики про настання ДТП, звернувшись до ПАТ «Європейський страховий союз» безпосередньо за адресою: вул. Володимирська, 7 оф. 1 м. Київ 01001, зазначеною у полісі АС/0935548. Інших переконливих доказів поважності пропуску строку повідомлення страховика про настання ДТП, відповідачем та його представником суду надано не було. Посилання представника відповідача на той факт, що несвоєчасне повідомлення страховика про настання ДТП не вплинуло на визнання події страховим випадком та виплату страхового відшкодування, суд не бере до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого страхового відшкодування у розмірі 27444,10 гривень. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 274,44 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved