Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

У червні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між ним та ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» укладено іпотечний договір як забезпечення виконання кредитних зобов`язань ТОВ «Антей Малтіспорт». За умовами договору в іпотеку було передано земельну ділянку та житловий будинок по [ADDRESS] При укладенні договору було зареєстровано відвідні заборони на відчуження іпотечного майна. Після підписання договору ТОВ «Антей Малтіспорт» отримав кредитні кошти, які в подальшому були повність повернуті та сплачені відсотки за користування кредитними коштами. Будь-яких інших зобов`язань між сторонами не виникало, а тому основне зобов`язання припинилось його виконанням та як наслідок припинилась іпотека. Однак, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно є зареєстровано обтяження - заборона на підставі іпотечного договору. Таке обтяження порушує його права на володіння, користування, розпорядження власним майном. Вказав, що до нього як до майнового поручителя банком були висунуті вимоги про погашення заборгованості товариства, але при цьому не підтвердив таку вимогу жодними документами існування будь-якої заборгованості, її розмір, факт прострочення. Тому ним було направлено до банку вимогу щодо припинення обтяження та заборони відчуження з предмету іпотеки, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання або надання підтвердження існування заборгованості. Відповідач у відповідь на дане звернення вказав, що він не має підтвердження про стан виконання зобов`язань, а тому не вбачає підстав для припинення обтяження. Таку відмову вважає надуманою, оскільки виконання зобов`язань не залежить від наявності чи відсутності інформації в уповноваженої особи Фонду. На підставі ст.ст. 319, 321, 391, 5, 16, 598, 593 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» просив суд: визнати іпотеку, яка виникла на підставі іпотечного договору від 12 жовтня 2012 року, укладеного між Публічним Акціонерним Товариством "Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції" та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою Н.О., зареєстрованим в реєстрі за №1177, такою, що припинена; припинити обтяження нерухомого майна, що виникло на підставі іпотечного договору від 12 жовтня 2012 року, укладеного між Публічним Акціонерним Товариством "Чорноморський Банк Розвитку та Реконструкції" та [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою Н.О., зареєстрованим в реєстрі за №1177, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер 3222482004:02:001:5037, та житлового будинку, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , та які належать на праві власності [PERSON] ; внести зміни до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом виключення запису про обтяження номер 1849311; дата, час державної реєстрації: 12.10.2012 16:44:44; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; підстава виникнення обтяження: іпотечний договір, серія та номер: 1177, виданий 12.10.2012; підстава внесення запису рішення про державне реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 4387569 від 26.07.2013 14600644, приватний нотаріус Зубкова Ольга Леонідівна, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ; виключення запису: реєстраційний номер обтяження: 13112032, тип обтяження: іпотека; зареєстровано: 12.10.2012 16:28:03 реєстратором: приватний нотаріус Виноградова Н.О. ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» подали відзив на позов. Вказали, що постановою Правління НБУ прийнято рішення про ліквідацію ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» та розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Водночас, як на день запровадження процедури виведення ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» з ринку, так і на час розгляду справи в суді, головний офіс банку знаходиться в м.Сімферополь. Відсторонені керівники ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» ухиляються від надання бухгалтерської та іншої документації ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції», печатки, штампи банку, операційні системи, базу даних про вкладників, інші технічні засоби обліку цінних паперів, активів, юридичних справ клієнтів, тощо. Тому вони не мають в розпорядженні всі документи з кредитної справи ТОВ «Антей Малтіспорт». В даний час постійно здійснюється робота та вживаються усі можливі заходи з відновлення документів. Зазначив, що позивач у своєму позові та листі до банку вказує різну суму, яку було отримано товариством при укладенні кредитного договору. Також не надав ні до банку, ні до суду жодного доказу про повне виконання позичальником умов кредитного договору та здійснення повного погашення. Натомість припинення іпотечного договору за відсутності доказів сплати процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання суперечить як ЦК, так і Закону України «Про іпотеку». Вважають, що позивач не надав жодних доказів на підтвердження своїх вимог та використовує ситуацію, що склалась в АРК з метою ухилення від виконання зобов`язань перед банком. Просив відмовити в задоволенні позову. 24 вересня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач вказав, що між банком та ТОВ «Антей Малтіспорт» був укладений кредитний договір для поповнення обігових коштів, у подальшому до нього вносились зміни. На той час, він був учасником (засновником) Товариства, яке виконувало належним чином свої зобов`язання, своєчасно повертав кредитні кошти, тому він і поручився власним нерухомим майном. З кінця 2013 року банк припинив надання кредитів, закрив свої відділення в м.Києві, тому товариство не отримувало жодних траншів по кредиту. А з червня 2014 року він вже не є учасником ТОВ «Антей Малтіспорт». Вказав, що загальний розмір отриманих позичальником кредитних коштів складає 1 975 000 грн.. На підтвердження погашення позивач надав суду виписки з рахунку ТОВ «Антей Малтіспорт» за період з жовтня 2012 року по квітень 2013 року. Вважає, що відповідач не надав суду жодних доказів існування заборгованості, її розміру. Просив задоволити позов. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Просив суд задоволити позов. У судовому засіданні представник ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову. У судове засідання представник ТОВ «Антей Малтіспорт» не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 вересня 2015 р. № 578 «Про ліквідацію ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03 вересня 2015 р. № 165, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції`та делегування повноважень ліквідатора банку» - розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ЧБРР», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» Матвієнку Андрію Анатолійовичу . Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 серпня 2016 р. № 1557 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «ЧБРР» на два роки до 03 вересня 2018 року включно та на цей же строк продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» - уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Матвієнка Андрія Анатолійовича. При розгляді справи встановлено, що 12 жовтня 2012 року між ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» та [PERSON] укладений Іпотечний договір, який посвідчено нотаріусом Київського міського нотаріального округу Виноградовою Н.О. та та зареєстровано в реєстрі за № 1177. Іпотекою забезпечено виконання зобов`язань ТОВ «Антей Малтіспорт» за Кредитним договором № 1001/252/302 від 24.12.2010, зі змінами та доповненнями. При цьому в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер 3222482004:02:001:5037, загальною площею 0,1540 га, яка розташована на території [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, а також житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] , та на предмет іпотеки накладено обтяження до припинення Договору іпотеки: заборона відчуження земельної ділянки зареєстрована в реєстрі за № 1178, заборона відчуження житлового будинку зареєстрована в реєстрі за № 1179. Згідно з розділом 6 Договору іпотеки, право іпотеки виникає у Відповідача з моменту нотаріального посвідчення договору та іпотека припиняється виконанням у повному обсязі Зобов`язань та в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. Відповідно до пункту 1.5. Іпотечного договору, Зобов`язання визначено як зобов`язання Позичальника, що випливають з Кредитного договору, а також зобов`язання Іпотекодавця (Позивача), що випливають з Договору іпотеки, в тому числі: повернути Іпотекодержателю кредит; сплатити проценти за користування кредитом; сплатити на користь Іпотекодержателя штрафні санкції у випадку неналежного виконання Позичальником № зобов`язань за Кредитним договором; відшкодувати Іпотекодержателю в повному обсязі інші витрати, пов`язані з обслуговуванням та виконанням Кредитного договору та Іпотечного договору; сплатити комісії ті інші платежі, що передбачені в Кредитному договорі та Іпотечному договорі. За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом. За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У лютому 2018 року [PERSON] отримав від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Чорноморський банк розвитку та реконструкції» лист № 36/18-Л від 07.02.2018 р. щодо необхідності здійснити погашення заборгованості за Кредитним договором та надати документи, що стосуються виконання зобов`язань за Кредитним договором. 27 квітня 2018 року [PERSON] направив на адресу відповідача листа щодо необхідності припинення обтяження та заборони відчуження Предмету іпотеки, у зв`язку з припиненням основного зобов`язання, а також про необхідність повідомлення та підтвердження існування, за їх наявності, таких законних підстав, що роблять правомірним продовження обтяження та заборону відчуження земельної ділянки та житлового будинку, розташованих за адресою: [ADDRESS] . На дане звернення уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ЧБРР» направила лист від 16 травня 2018 року, яким повідомила, що не має в розпорядженні відомостей про стан виконання зобов`язань за Кредитним договором та Іпотечним договором, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для припинення / обтяження майна, що належить на праві приватної власності [PERSON] . Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека, як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотекою може бути забезпечене виконання тільки дійсного зобов`язання. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Стаття 598 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 593 Цивільного кодексу України, право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Тобто якщо забезпечене іпотекою зобов`язання за Кредитним договором було виконано Позичальником в повному обсязі, то похідне зобов`язання за Іпотечним договором, відповідно, припиняється. Верховний суд України у Висновках, викладених у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених п. п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за II півріччя 2016 р. вказав: « За положеннями ст. 1 Закону України від 5 червня 2003 р. N 898-ІУ "Про іпотеку", ч. 1 ст. 572 та ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до положень ст. 17 Закону України від 5 червня 2003 р. N 898-ІУ "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконанням. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання. Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 липня 2016 р. у справі N 6-118цс16).» Відповідно до статті 20 вказаного закону, державна реєстрація прав проводиться на підставі визначених документів та заяви які подаються заявником. При цьому, відповідно до пункту З частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки, заявником є іпотекодержатель - особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи. Згідно зі статтею 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Відповідно до пункту 5, глави 15, розділу II Наказу Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики, про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. У судовому засіданні представник позивача стверджував, що після підписання Іпотечного договору, в жовтні-листопаді 2012 року ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» видав Позичальнику в рамках ліміту кредитної лінії за Кредитним договором кредитні кошти у загальному розмірі 1 975 000,00 гривень, які були в повному обсязі повернуті Позичальником, зі сплатою відповідних процентів за користування кредитом. НА підтвердження даних доводів позивач надав копії виписок щодо сплати коштів. Заперечення відповідача щодо недостатності даних виписок на підтвердження погашення заборгованості суд оцінює критично, оскільки будь-яких інших доказів щодо ненадходження коштів, розрахунок заборгованості, наявність спору з позичальником щодо заборгованості, звернення стягнення на іпотечне майно, тощо, відповідач суду не надав, не заявив клопотань про витребування доказів у разі складнощів в їх отриманні. Також на факт припинення основного зобов`язання у зв`язку з його виконанням не впливає наявність чи відсутність у уповноваженої особи Фонду певної інформації. Відповідно до положень закону та умов Іпотечного договору, призюмується безумовне припинення іпотеки у разі припинення основного зобов`язання його виконанням. На підставі наданих сторонами пояснень, поданих доказів, суд приходить до висновку, що відповідно до умов Іпотечного договору, у зв`язку з відсутністю невиконаних зобов`язань, іпотека припинилась. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо Предмета іпотеки та прав Позивача щодо нього, по теперішній час зареєстровано обтяження - заборона на підставі Іпотечного договору № 1177 від 12.10.2012, обтяжувач: ПАТ «Черноморський банк розвитку та реконструкції» (Номер запису про обтяження: 1849311 від 12.10.2012 16:44:44 та реєстраційний номер обтяження: 13112032, тип обтяження: Іпотека (Державний реєстр іпотек). Відповідно до частини 2 статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником. Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення. Згідно з положеннями статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, 2| користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 41 Конституції України, статтею 321 Цивільного кодексу України закріплено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні цього права. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 321 ЦКУ). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право вільно використовувати свою власність. Стаття 391 Цивільного кодексу України встановлює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 5 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосудця, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право, припинення правовідношення (п. 1,3,7 ч. 2 ст. 16 ЦКУ). Наявне обтяження порушує право власності Позивача, а саме вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Відповідач вимагаючи від майнового поручителя - Іпотекодавця, здійснення погашення заборгованості за Кредитним договором, не підтвердив жодними даними та документами правомірну підставу існування такої заборгованості, її розмір та факт прострочення Позичальника. Таким чином, враховуючи те, що Відповідач за зверненням Позивача добровільно не здійснив дій, направлених на припинення обтяження права Позивача, не надав доказів існування дійсного основного зобов`язання та обґрунтованої заборгованості за Кредитним договором, на сьогоднішній день іпотека припинилась, позивач не має можливості самостійно звернутись суб`єктів державної реєстрації прав для проведення державної реєстрації припинення обтяження, тому суд вважає право позивача порушеним та таким, що підлягає судовому захисту. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст.. 141 ЦПК України. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Outcome: approved