Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

До Ульяновського районного суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, управління міністерства внутрішніх справ України в Кіровоградській області, Ульяновського районного відділу внутрішніх справ в Кіровоградській області про визнання протиправними дії та зобов»язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку звернулась [PERSON], яка посилаючись на ту обставину , що вона є матір»ю двох дітей , зокрема щодо меншої дитини є матір»ю одиначкою , була незаконно звільнена з посади оператора комп»ютерного набору з інформаційних технологій Ульяновського РВ УМВС під час відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просить суд поновити її на роботі на посаді оператора комп»ютерного набору з інформаційних технологій Ульяновського районного відділу УМВС України в Кіровоградській області по день виключення установи з реєстру , стягнути середньомісячний заробіток та моральну шкоду в сумі 5000 грн. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі в частині уточнених позовних вимог та просить його задовольнити .Вважає своє звільнення незаконним . Наполягала на солідарному стягненні коштів з відповідачів. Представник відповідача- Ульяновського РВ УМВС України в Кіровоградській області проти позову заперечив . Вважає , що звільнення [PERSON] є законним та при її звільненні порушень допущено не було.Просить в позові [PERSON] відмовити. Представник відповідача - управління внутрішніх справ України в судове засідання не з"явився . Подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність сторони. Позов не визнає. Представник відповідача - Міністерства внутрішніх справ України позов не визнала. Вважає позовні вимоги до Міністрества внутрішніх справ України безпідставними , оскільки позивачка в трудових відносинах з МВС не перебувала, рішення щодо звільнення позивачки Міністерством внутрішніх справ України не приймалось , а отже і підстав для задоволення позову щодо стягнення з Міністерства внутрішніх справ України коштів не має.Просить в позові відмовити. Представник Державної казначейської служби України , залученої в якості відповідача в процесі розгляду справи поклався у вирішенні спору на розсуд суду. Зазначив , що оскільки позивачка з Державною казначейською службою в трудових відносинах не перебувала , підстав для стягнення з Державної казначейської служби України не має. Вислухавши пояснення сторін , вивчивши та проаналізувавши докази в їх сукупності , суд дійшов висновку про часткове задоволення позову. В своїх висновках суд виходив з наступного. Встановлено , що [PERSON] є одинокою матір"ю , має двох дітей віком до 14 років, що підтверджується копіями свідоцтв про народження Пугач вікторії Василівни [INFO] та(а.с.14) та [PERSON] [INFO] (а.с.18), а також довідкою №1557 від 16.11.2015 року управління соціального захисту населення Ульяновської РДА , про те , що [PERSON] отримує допомогу на 1 дитину , як одинока матір (а.с.19). 27.08.2010 року на підставі наказу УМВС України в Кіровоградській області №423 о/сприйнята на посаду оператора з комп"ютерного набору з інформаційних технологій Ульяновсьного РВ УМВС України в Кіровоградській області. (а.с.16,42) 8.02.2013 року на підставі наказу УМВС України в Кіровоградській області №67 о/с їй була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. (а.с.16,50) 6.11.2015 року на підставі наказу УМВС України в Кіровоградській області №383 о/с звільнена з посади оператора з комп"ютерного набору з інформаційних технологій Ульяновсьного РВ УМВС україни в Кіровоградській області. (а.с.16,21). Таким чином встановлено, що до звільнення [PERSON] перебувала в трудових відносинах з Управлінням міністерсва внутрішніх справ України в Кіровоградській області. Підставою для звільнення позивачки була ліквідація установи , яка відбулася на підставі рішення уповновадженого органу - Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 та Постанови Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 року №834. Суд не погоджується з позицією позивачки щодо визнання протиправними дій управління внутрішніх справ України в Кіровоградській області щодо винесення наказу №383о/свід 6.11.2015 року про її звільнення з огляду на наступне. Відповідно до ст. 1 Закону передбачено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону встановлено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів. Отже, позивач попереджена про звільнення через скорочення штатів в силу закону. Крім того, на виконання вищевказаних вимог та наказу УМВС України в Кіровоградській області Ульяновським РВ УМВС було додатково повідомлено працівників відділу про можливе звільнення, прощо складено відомість (а.с. 48 ). При цьому, суд звертає увагу, що у вказаній відомості міститься підпис позивача про ознайомлення, в позиції №49 Також, вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника в новоутвореній установі відповідно до вказаного Закону не є обовязком роботодавця. Разом з тим, приписами пунктів 9,10,11 Прикінцевих та Закону № 580- VІІІ передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до "Прикінцевих та перехідних положень" цього Закону. Отже, Законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Враховуючи, що Закон України від 02.07.2015 № 580-УІІІ "Про Національну поліцію" було опубліковано 06.08.2015 в газеті «Голос України», відповідно 3-х місячний термін з дня опублікування закінчується 06.11.2015. однак, як вбачається з матеріалів справи заява про прийняття на службу до Національної поліції до ГУНП в Кіровоградській області від [PERSON] не надходила . За таких обставин, суд дійшов висновку, що УМВС в Кіровогнрадській області діяло на підставі та в межах повноважень, у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги про визнання незаконним та скасування наказу УМВС України в Кіровоградській області №383о/с від 6.11.2015 року є необгрунтованими. При цьому суд зазначає, що підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та /або визначений законом компетенції органу, який видав цей акт. Якщо ж акт в цілому узгоджується з вимогами законодавства і прийнятий відповідно до обставин, що склалися, тобто є вірним по суті, то окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його протиправним, якщо інше не передбачено законодавством. Щодо тверджень позивача, щодо порушення порядку її звільнення, як одинокої матері суд зазначає наступне. Відповідно до ч. З ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням, Відповідно ч. З ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. З наведеного вбачається, що працевлаштування вказаних категорій працівників є обов'язком власника або уповноваженого ним органу. Вказана позиція кореспондує положенню, передбаченому пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» (звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років провадиться з обов'язковим працевлаштуванням). Однак стороною , з якою [PERSON] перебувала в трудових відносинах не надано жодних доказів щодо вжиття заходів до обов"язкового її працевлаштування. Посилання відповідача- Ульяновського РВ УМВС України на звіт форми 4-НП, поданого 8.09.2015 року Ульяновським РВ УМВС україни в кіровоградській області ,як на доказ вжиття заходів обов"язкового працевлаштування [PERSON], є необгрунтованим , оскільки у відповідності до порядку подання форми звітності № 4-ПН "Інформація про заплановане масове вивільнення працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці" затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України 31.05.2013 № 317 Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 р. за № 989/23521,п.2 -термін "роботодавці" вживається у значенні, наведеному в Законах України "Про організації роботодавців, їх об'єднання, права і гарантії їх діяльності", а отже зважаючи на штатний розпис управління внутрішніх справ України в Кіровоградській області , посада оператора комп"ютерного набору з інформаційних технологій відносилась до штатних одиниць УМВС України в Кіровоградській області,а УМВС України в Кіровоградській області , як роботодавець жодних заходів щодо обов"язкового працевлаштування [PERSON] не вживало. Таким чином суд приходить до висновку , що при звільненні [PERSON] було порушено ст.184 ч.3 КЗпП України , тобто порядок звільнення особи ,яка є одинокою матір"ю в частині недотримання умови обов"язкового працевлаштування. Зважаючи на те , що відбулася процедура ліквідації та поновлення [PERSON] на попередній роботі неможливе , та у відповідності до наказу №1345 від 2.11.2015 року МВС України створено ліквідаційну комісію УМВС України , виходячи з вимог ст.240-1 КЗпП України ,суд ввжає за необхідне стягнути з ліквідаційної комісії УМВС України в Кіровоградській області середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу, що складає з розрахунку середньоденної заробітної плати з моменту звільнення по день винесення рішення 7902,84 грн . Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди , суд виходить з вимог ст.237-1 КЗпП України , яка визначає що відшкодування працівникові моральної шкоди провадиться , якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв"язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Отже, судове рішення теж не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не довела факт спричинення їй моральної шкоди в контексті ст.237-1 КЗпП України а отже суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні даної позовної вимоги.

Outcome: partial