Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

у червні 2018 року ТОВ ""Порше Лізинг Україна" звернулося у суд з позовом до [PERSON] про застосування наслідків недійсності правочину. В обгрунтування позовних вимог зазначає, що між сторонами у справі був укладений договір про фінансовий лізинг № 00005966 від 11.10.2012 р., відповідно до умов якого позивач зобов"язувався передати у розпорядження відповідача об"єкт лізингу - транспортний засіб "Фольцваген Поло", а відповідач зобов"язувався прийняти об"єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно з графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів. Вартість об"єкту лізингу, яка погоджена сторонами, згідно з договором, становить еквівалент 15 078,00 доларів США. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року скасоване рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Постановлено визнати договір про фінансовий лізинг № 00005966, укладений 11 жовтня 2012 року між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та [PERSON] недійсним з додатками до нього із застосуванням наслідків недійсності правочину; стягнути з ТОВ "Порше Лізинг Україна" на користь [PERSON] 118 851,67 грн. На думку позивача, для повернення позивача у первісний стан відповідач повинен повернути позивачу новий транспортний засіб "Фольцваген Поло". Оскільки це зробити неможливо, то відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного майна за цінами на момент відшкодування. Об"єкт лізингу було повернуто позивачу лише 11 травня 2016 р., що підтверджується актом державного виконавця про приймання - передавання транспортного засобу. Відповідач користувався автомобілем "Фольцваген Поло" з 22 жовтня 2012 року по 11 травня 2016 року. За вказаний період вартість вказаного транспортного засобу знизилася у зв"язку із його експлуатацією відповідачем. Згідно Звіту № 152 від 13.06.2016 р. про оцінку ТЗ "Фольцваген Поло" його вартість становить 225 182,66 грн., тобто за курсом НБУ 25,0153 грн.за 1 дол. США, 9 001,80 доларів США, а за період користування відповідачем автомобілем впродовж понад трьох з половиною років з жовтня 2012 року по травень 2016 року його вартість зменшилася на еквівалент: 15 078,00 - 9 001,80 = 6 076,20 доларів США. Таким чином, для повернення позивача до первісного стану відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного ним майна у розмірі 6 076,20 доларів США, що станом на момент відшкодування становить 6 076,20 х 25,9755= 157 530,95 грн. За таких підстав, позивач просить стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 157 530,95 грн. та судові витрати. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 14 серпня 2018 року відкрито провадження у даній справі. 12 вересня 2018 року відповідач [PERSON] надіслав до суду відзив. (а.с. 76)Просить відмовити в задоволенні позову у зв"язку з їх недоведеністю. Вважає, що звіт № 152 від 13.06.2016 р. визначає ринкову вартість автомобіля, а не вартість за користування відповідачем автомобілем протягом певного періоду, розрахованої в еквіваленті до долара США. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач та його представник в судовому засіданні не визнали позовні вимоги та заперечували проти їх задоволення. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши матеріали справи, встановлено наступне. 11.10.2012 між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та [PERSON] було укладено Договір про фінансовий лізинг № 00005966, невід'ємною частиною якого є Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу. Того ж, 11.10.2012 між сторонами укладено Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів. 12.10.2012 позивач сплатив виставлений відповідачем рахунок №00009617 від 12.10.2012 на загальну суму 24 035,67 грн. Тоді як, на момент укладення договору лізингу відповідач у власності автомобіля не мав, а придбав його лише 17 жовтня 2012 року відповідно до договору купівлі-продажу №2012/10/17/1, довідка - рахунок видана 18 жовтня 2012 року. Згідно умов договору позивач отримав на умовах фінансового лізингу від відповідача у строкове платне користування об'єкт лізингу автомобіль лише після його придбання відповідачем. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізінг Україна» про захист прав споживача та визнання договору недійсним. Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 лютого 2017 року скасовано рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково. Постановлено визнати Договір про фінансовий лізинг № 00005966, укладений 11.10.2012 між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та [PERSON], недійсним з додатками до нього із застосуванням наслідків недійсності правочину. Стягнути з ТОВ "Порше Лізинг Україна" на користь [PERSON] 118 851,67 грн. Пред"являючи позов, ТОВ "Порше Лізинг Україна", просить застосувати наслідки недійсності правочину, стягнувши з [PERSON] на користь ТОВ "Порше Лізинг Україна" 157 530,95 грн. Згідно із ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним і містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг». Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ "Порше Лізинг Україна" посилався на ч. 1 ст. 216 ЦК України, згідно якої у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, застосування вказаних правових наслідків засвідчує факт повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення нікчемного правочину. Детальний аналіз ст. 216 ЦК України має можливість прийти до висновку про те, що у даному конкретному випадку після визнання вищевказаного договору лізингу недійсним, фактично був зобов"язаний повернути відповідачу гроші, сплачені позивачем по вказаному договору (що і було зроблено) , а з позивача стягнути кошти з користування цією машиною за цінами, які існують на момент відшкодування. ТОВ "Порше Лізінг Україна" вказує про те, що відповідач користувався автомобілем "Фольцваген Поло" з 22 жовтня 2012 року по 11 травня 2016 року. За вказаний період вартість вказаного транспортного засобу знизилася у зв"язку із його експлуатацією відповідачем. Згідно Звіту № 152 від 13.06.2016 р. про оцінку ТЗ "Фольцваген Поло" його вартість становить 225 182,66 грн., тобто за курсом НБУ 25,0153 грн.за 1 дол. США, 9 001,80 доларів США, а за період користування відповідачем автомобілем впродовж понад трьох з половиною років з жовтня 2012 року по травень 2016 року його вартість зменшилася на еквівалент: 15 078,00 - 9 001,80 = 6 076,20 доларів США. Таким чином, для повернення позивача до первісного стану відповідач повинен відшкодувати вартість одержаного ним майна у розмірі 6 076,20 доларів США, що станом на момент відшкодування становить 6 076,20 х 25,9755= 157 530,95 грн. Такі доводи позивача не можуть бути прийняті судом до уваги. Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов"язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов"язання в іноземній валюті. Відповідно до положень ст. 533 ЦК україни грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповіної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно договору фінансового лізингу № 00005966 від 11.10.2012 р. вартість об"єкту лізингу (ТЗ "Фольцваген Поло") становить еквівалент 15078,00 доларів США, що в перерахунку на національну валюту на день укладення договору складає 489 164,00 грн. Таким чином, вартість автомобіля на час укладання вищевказаної угоди була саме 489 164,00 грн. Позивач посилається на Звіт № 152 про оцінку транспортного засобу від 13.06.2016 р., згідно з яким ринкова вартість автомобіля "Фольцваген Поло" станом на 13.06.2016 р. складає 9 001,80 доларів США, що розрахована за курсом НБУ станом на 12.04.2018 р. і складає 22182,66 грн. Надавши прив"язку вартості нового до ціни в доларах США на дату оцінки (15078,00 доларів), позивач зазначає, що з відповідача підлягає стягненню сума в розмірі 157 530,95 грн. (15078,00 - 9001,90 = 6 076,20 доларів США), яка розрахована фахівцем як зменшення вартості спірного автомобіля, а не як кошти за користування останнім, що передбачено ст. 216 ЦК України. Звіт № 12 про оцінку транспортного засобу від 13 червня 2016 року, який визначає ринкову вартість автомобіля, а не вартість за користування відповідачем автомобілем протягом певного періоду, розрахованої в еквіваленті до долара США. Суд погоджується з доводами відповідача, що даний звіт не є належним та допустимим доказом визначення розміру користування автомобілем в національній валюті, а тому не може бути прийнятий до уваги. Інших розрахунків на підтвердження своїх вимог позивачем не надано. За таких підстав, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити

Outcome: dismissed