Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до районного суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" про стягнення страхового відшкодування, яким просив стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування, пов`язаного із понесеними витратами на лікування та заподіяною моральною шкодою у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю у загальному розмірі 92969,00 гривень. Також стягнути суму нарахованої пені у розмірі 2215, 63 грн., суму 3% річних за користування коштами у розмірі 198,67 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, 09.06.2018 в м. Харків відбулося ДТП за участю автомобіля «АЗДК 2141201» д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова [PERSON] було визнано винним за ст. 286 ч. 2 КК України. Враховуючи наслідки ДТП, йому була спричинена шкода здоров`ю, яка проявилася у тимчасовій та стійкій втраті працездатності, витратах, понесених на лікування та була заподіяна моральна шкода. 25.04.2019 відповідачу було подано позивачем повідомлення про ДТП від 23.04.2019 та заяви на виплату страхового відшкодування, пов`язаного з витратами понесеними на лікування, страхового відшкодування, пов`язаного із стійкою втратою працездатності (ІІ група інвалідності), страхового відшкодування, пов`язаного із тимчасовою втратою працездатності та заподіяною моральною шкодою у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю з долученням до них документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та належний до виплати розмір страхового відшкодування. Заяви на виплату, окрім обгрунтування вимог, містили і відомості про визнання їх розмір, однак виплати здійснені не були. 06.12.2019 позивачем було уточнено позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь суму нарахованої пені у розмірі 3083,82 грн., суму 3% річних за користування коштами у розмірі 272,62 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн. 15.10.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позовні вимоги [PERSON] не визнає та просить у задоволенні позову відмовити повністю. Вказує на те, що цивільно - правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ПАТ «ХМСК», що підтверджується полісом № АК 2286551 від 21.11.2017.09.06.2018 сталася ДТП за участю забезпеченого автомобіля АЗЛК ( р.н. [NUMBER] ) під керуванням [PERSON] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] . В результаті ДТП, позивачу були спричинені тілесні ушкодження. 25.04 2019. позивач звернувся до ПрАТ »ХМСК» з повідомленням про ДТП та надав заяви про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з витратами на лікування в розмірі 19915 грн., із стійкою втратою працездатності (2 група інвалідності) в розмірі 67014 грн., із тимчасовою втратою працездатності в розмірі 1613 грн. та заподіяною моральною шкодою в розмірі 4427 грн.. Позивачем до страховика були додані чеки, квитанції, що свідчать про факт придбання медичних препаратів, копії медичних виписок та довідок, копію вироку та інше. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.04.2018 р. встановлена вина страхувальника [PERSON] в ДТП від 09.06.18. Трьома платіжами (03.09.19 р„ 09.09,19 р„ 11,09.19 р.) позивачеві через його представника [PERSON] було перераховано від ПрАТ «ХМСК» страхове відшкодування 90430, 76 грн. по вищезазначеним витратам. Після уточнення позовних вимог позивачем, відповідач подав відзив, в якому заперечив щодо стягнення зі страховика пені в розмірі 3355 грн 82 коп. та 3% річних. Не визнають також, стягнення щодо витрат на правову допомогу в розмірі 10000 грн. , оскільки вважають його завищеним. У наданій 18 жовтня 2019 року відповіді на відзив позивач зауважив на необґрунтованість тверджень відповідача та на те, що викладені доводи у відзиві не спростовують обґрунтувань позовних вимог. Повідомлення про настання страхового випадку та заяви на виплату страхового відшкодування були отримані відповідачем 02.05.2019, що підтверджується доданою до позовної заяви копією повідомлення про вручення поштового відправлення. Таким чином, з 02.05.2019 розпочався перебіг 90-денного строку на прийняття страховиком рішення по справі у відповідності до п.36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Цей строк збіг 01.08.2019 р., проте Відповідач не прийняв рішення, передбачене п.36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", чим порушив вищезазначену норму Закону та право Позивача на своєчасне отримання страхового відшкодування. Враховуючи те, що відповідач на 41 день прострочив виплату страхового відшкодування, то відповідно до п.36.5 ст.36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач повинен виплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за весь період, на який нараховується пеня. В судове засідання сторони не з`явилися, причина неявки суду не відома, про час та місце слухання справи повідомленні належним чином. Однак, це не є перешкодою для розгляду справи за наявними в справі доказами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що 09.06.2018 в м. Харків відбулося ДТП за участю автомобіля «АЗДК 2141201» д/н [NUMBER] , що належить [PERSON] під керуванням водія [PERSON] , який скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження. Вироком Дзержинського районного суду м. Харкова [PERSON] було визнано винним за ст. 286 ч. 2 КК України (а.с. 10-11). Враховуючи наслідки ДТП позивачу була спричинена шкода здоров`ю, яка проявилася у тимчасовій та стійкій втраті працездатності (а.с. 13-14). Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «АЗДК 2141201» д/н [NUMBER] , на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", що підтверджується копією полісу № [NUMBER] обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (36). Матеріалами справи встановлено, що 23 квітня 2019 року потерпілий [PERSON] звернувся до Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" із письмовим повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8). 23.04.2019 від [PERSON] до Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" надійшла заява про страхове відшкодування (а.с.9), яка була отримана відповідачем 02.05.2019. Встановлено, що трьома платіжами (03.09.19 р„ 09.09,19 р„ 11,09.19 р.) позивачеві було перераховано від ПрАТ «ХМСК» страхове відшкодування в сумі 90430, 76 грн. по вищезазначеним витратам, доказом чого є страховий акт від 3.09.19 р. та картка рахунку за період з 01.08.19 р. по 23.09.19 р (а.с.84-85). Тобто відповідачем до винесення рішення в справі страхове відшкодування було виплачено, однак з порушенням терміну їх виплати, а тому вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. У зв`язку з чим доводи страхової компанії в цій частині є безпідставними. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року № 6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Таким чином, у межах позовних вимог з відповідача на користь позивача за період з 02 серпня 2019 року до 11 вересня 2019 року підлягають стягненню: три проценти річних у розмірі 272,62 грн, та пеня згідно з пунктом 36.5 статті 36 зазначеного Закону у розмірі 3083,82 грн. Крім того, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу, при цьому не бере до уваги твердження відповідача про те, що розмір витрат не є співмірним зі складністю справи, ціною позову, оскільки вважає, що саме відповідач своєю поведінкою сприяв виникненню даного спору. На підставі викладеного і

Outcome: partial