Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

22.02.2017 позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати недійсним договір фінансового лізингу №002581 від 24.12.2015, укладений між [PERSON] та ТОВ «Євролізинг Україна», та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 50 500 грн. 00 коп. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 24.12.2015 між нею та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу №002581, відповідно до умов якого ТОВ «Євролізинг Україна» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль «Lada Granta» вартітсю 89 000 грн. 00 коп. та передати предмет лізингу у користування [PERSON] на строк та на умовах, передбачених цим договором. На виконання умов договору позивач сплатила авансовий платіж в розмірі 50 000 грн. 00 коп. Однак, при ознайомленні з умовами вказаного договору, позивачу стало відомо, що ціна вказаного автомобіля складає 178 000 грн. 00 коп., а не 89 000 грн. 00 коп., а сплачена нею сума в розмірі 50 000 грн. 00 коп. є адміністративним платежем за організацію і оформлення договору, а не авансом. Посилаючись на наявність несправедливих умов договору, а також, що вказаний договір фінансового лізингу всупереч вимогам ч.2 ст. 799 ЦК України не був нотаріально посвідчений, а тому в силу ст.220 ЦК України вважає вказаний договір нікчемним, просить на підставі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнати вказаний договір недійсним та повернути сплачені нею грошові кошти в сумі 50 500 грн. 00 коп. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого уповноваженого представника повторно не направив, причини неявки представника суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника до суду не надходило. На підставі ч.4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд, визнавши причини неявки представника відповідача неповажними, вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності позивача та відповідача, та ухвалити заочне рішення по справі, на підставі наявних в ній доказів. Суд, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 24.12.2015 між [PERSON] та ТОВ «Євролізинг Україна» було укладено договір фінансового лізингу №002581 (далі-Договір), відповідно до умов якого ТОВ «Євролізинг Україна» взяло на себе зобов'язання придбати предмет лізингу - автомобіль «Lada Granta» вартітсю 178 000 грн. 00 коп. та передати предмет лізингу у користування [PERSON] на строк та на умовах, передбачених цим договором. (а.с.13-18) На виконання умов вказаного договору, 24.12.2015 позивач [PERSON] оплатила авансовий платіж по вказаному договору лізингу у розмірі 50 000 грн. 00 коп. що підтверджується квитанцією №112381096 від 24.12.2015. (а.с. 20) Відповідно до Додатку №1 до Договору фінансового лізингу №002581 від 24.12.2015 вартість предмета лізингу на дату підписання договору складає 6496,23 Євро, що в гривневому еквіваленті складає 178 000 грн. 00 коп., авансовий платіж в розмірі 50%, що становить 3248,18 Євро, щомісячний авансовий платіж в розмірі 270,68Євро, адміністративний платіж в розмірі 10%, що становить 649,64 Євро, комісія за передачу в розмірі ( 3%), що становить 194,89Євро. (а.с.19) Відповідно до ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізигну (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Ч. 1 ст.215 ЦК України передбачені підстави, за наявності яких правочин може бути визнаний недійсним, а саме: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою (зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, п'ятою (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) та шостою ( правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей) статті 203 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг". Відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України "Про фінансовий лізинг" (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг"). За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна. Крім того, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів. Відповідно до ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Згідно зі ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Тобто, з правового змісту вказаної вище норми випливає висновок про те, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідно встановити наявність однієї з таких ознак: 1) умови договору порушують принцип добросовісності; 2) умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; 3) умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою договір фінансового лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Як встановлено судом, у вказаному договорі фінансового лізингу виключені та обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та Законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені в Законі України «Про фінансовий лізинг», положеннях ЦК України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості. Зокрема, у пункті п.1.4 Договору зазначено, що Лізингодавець не несе відповідальність за невиконання будь-якого зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобов'язаннями відповідає продавець. Відповідно до п.4.2 Договору лізингодавець не несе відповідальність за будь-яке пошкодження та/або втрату Предмета Лізингу, які можуть виникнути прямо або опосередковано в результаті невиконання Лізингоодержувачем будь-яких умов даного Договору. Відповідно до п.10.5 Договору, у випадку виникнення податкових та прирівняних до них платежів лізингодавець має право вимагати зміни розміру лізингових платежів, а лізингоодержувач зобов'язаний прийняти такі зміни. Лізингодавець може письмово повідомити лізингоодержувача про суму лізингового платежу, до чергової дати платежу. (пункт 10.6 Договору). Крім того, у п.10.15 Договору зазначено, що у разі відмови лізингоодержувача від підписання додаткової угоди та/або акту коригування вартості предмета лізингу, лізингодавець має право розірвати даний договір, після чого лізингоодержувач зобов'язаний повернути лізингодавцю предмет лізингу протягом 5 календарних днів з моменту отримання від лізингодавця письмової пропозиції про зміну розмірів лізингових платежів, при цьому раніше сплачені лізингові платежі поверненню не підлягають. Відповідно до ст. 808 ЦК України якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. Таким чином, оскільки вибір продавця лізингу за договором здійснює відповідач, так як в договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, то п.1.4 та п.4.2 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності та іншого суперечить положенням ст. 808 ЦК України. Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Аналогічна правова позиція викладена в Ухвалі Верховного суду України від 16.12.2015 справа №6-2766 цс15. Як встановлено судом, договір фінансового лізингу №002581, укладений між відповідачем ТОВ «Євролізинг Україна» та [PERSON] нотаріально посвідчено не було. Враховуючи встановлені судом обставини справи, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, аналізуючи вимоги чинного законодавства, якими регламентовані спірні правовідносини сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору фінансового лізингу, укладеного між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та позивачем [PERSON] Відповідно ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Оскільки судом встановлено недійсність вказаного правочину, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності правочину шляхом стягнення сплаченої позивачем суми у розмірі 50 000 грн. 00 коп. Відтак позов в цій частині обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Разом із тим, вимоги про стягнення з відповідача 500 грн. 00 коп. задоволенню не підлягають, у зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю. У зв'язку з частковим задоволенням позову, на підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1 280 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial