Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

У червні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом де вказує, що на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 31.08.1989 року її дідусю [PERSON] належало 7/25 часток домоволодіння [ADDRESS], а бабусі - [PERSON], 18/25 часток зазначеного домоволодіння. [INFO] року дідусь помер. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді зазначеної частки домоволодіння. Спадкоємцями після його смерті були його сини - [PERSON] та [PERSON], які належним чином спадщину не прийняли. Вона є онукою [PERSON] Після смерті дідуся вона звернулась до нотаріальної контори за оформленням своїх спадкових прав, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину і рекомендувала звернутися їй до суду, оскільки відсутні документи, які б підтверджували прийняття нею спадщини у встановлений законом строк. Тому просила встановити факт, що вона є онукою [PERSON], який помер [INFO] року і надати їй додатковий строк для звернення з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] Ухвалою суду від 02 червня 2017 року позов було прийнято до провадження суду і призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14 липня 2017 року. 18 серпня 2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом, де вказує, що також є спадкоємцем після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. Його батько - [PERSON], який є сином [PERSON], помер [INFO] року, який фактично прийняв спадщину після смерті батька. Просив надати йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тривалістю два місяці зі дня набрання рішенням законної сили. У грудні 2017 року позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги і просила встановити факт, що вона є онукою [PERSON], який помер [INFO] року та визнати за нею право власності на 7/50 часток житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті дідуся - [PERSON], який помер [INFO] року. Ухвалою суду від 05 грудня 2017 року з Харківського обласного нотаріального архіву, Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області, Нововодолазської державної нотаріальної контори були витребувані докази щодо звернення спадкоємців з заявами про прийняття спадщини або про відмову у прийнятті спадщини після [PERSON], який помер [INFO] року. 26 грудня 2017 року [PERSON] до суду наданий відзив на позовну заяву [PERSON], в якому він просив відмовити у задоволенні основного позову у повному обсязі. Позивач (за зустрічним позовом відповідач) у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за участю його представника. Представник позивача (за зустрічним позовом відповідача) у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала і просила задовольнити у повному обсязі. Надала суду пояснення аналогічні викладеним у позові. У задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач (за зустрічним позовом позивач) у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за участю його представника. Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити їх у повному обсязі. Надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові. У задоволенні первісного позову просив відмовити. Дослідивши матеріали справи та з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до наступного. Як вбачається з акту, складеного 29 травня 2017 року депутатом Мереф"янської міської ради Харківського району Харківської області, [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON]) є онукою [PERSON], який помер у 1997 році та донькою [PERSON], який помер. За дідусем догляд не здійснювала та не ховала (а.с.7). Як вбачається з роз"яснення №191/02-17 від 04.05.2017 року, наданого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Краснопьоровою О.Ф. на ім"я [PERSON], позивачу було рекомендовано звернутися до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, за умови, що інші спадкоємці не прийняли спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], який помер [INFO] року (а.с.8). Згідно з листом КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" №Л-1663 від 03.03.2017 року домоволодіння [ADDRESS] станом на 31.12.2012 року зареєстровано: 18/25 часток за [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 31.08.1989 року по справі №2-913/1989; 3/25 часток за [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 31.08.1989 року по справі №2-913/1989. З матеріалів поточної інвентаризаційної справи, станом на 13.02.2017 року за вказаною вище адресою розташовано: житловий будинок літер А-1, глинобитний, загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 27,2 кв.м.; сарай літер Б; вбиральня літер У, огорожа №1-3; колонки літери К та К1. Інвентаризаційна оцінка домоволодіння станом на 01.10.2016 року становить 113182 грн. (а.с.9). Згідно з копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 13 березня 1998 року Орлівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області [PERSON] помер [INFO] року (а.с.13). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 11 травня 2000 року Харківським міським відділом РАЦС, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.14). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] року виконавчим комітетом Мереф"янської міської ради Харківського району Харківської області [PERSON] померла [INFO] року (а.с.15). Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого 29 червня 1970 року Харківським районним відділом РАЦС шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 29 червня 1970 року (а.с.16). Згідно з копією заповіту, посвідченого 22 листопада 2016 року приватним нотаріусом Цидибрагою С.О. за реєстровим №1671, [PERSON] заповіла усе належне їй на день смерті майно [PERSON] (а.с.17). Рішенням Харківського районного народного суду Харківської області від 31 серпня 1989 року були перерозподілені ідеальні частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] і за [PERSON] було визнано право власності на 18/25 часток зазначеного будинку замість 1/2 частки, а за [PERSON]. було визнано право власності на 7/25 часток зазначеного будинку замість 1/2 частки (а.с.18). Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 14 травня 1971 року [PERSON] народилась [INFO] року і її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 22 листопада 1991 року Палацом одружень "Центральний" міста Харкова [PERSON] 22 листопада 1991 року уклала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (а.с.19). Як вбачається з посвідки про народження виданої 10 грудня 1949 року відділом РАЦС Севлюшського округу Закарпатської області [PERSON] народився [INFO] року і його батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с.34). Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 27 квітня 1955 року Мереф"янським міським відділом РАЦС Харківської області, [PERSON] народився [INFO] року і його батьками були [PERSON]А, та [PERSON] (а.с.44). Згідно з копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 14 вересня 1976 року Мереф"янською міською радою Харківського району Харківської області, [PERSON] народився [INFO] року і його батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с.45). Згідно з копією свідоцтва про смерть [NUMBER], виданого Мереф"янською міською радою Харківського району Харківської області 29 травня 2001 року, [PERSON] помер [INFO] року (а.с.46). Згідно з листом Харківського обласного державного нотаріального архіву №3682/01-21 від 27.12.2017 року станом на 2017 рік спадкові справи після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, до архіву не надходили (а.с.79). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного. Згідно з вимогами ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, судом встановлюються факти, які породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Враховуючи те, що позивачем [PERSON] у судовому засіданні підтверджено, що в неї відсутня можливість іншим шляхом встановити родинні відносини між нею та [PERSON], який помер [INFO] року, суд вважає за можливе задовольнити її позов в цій частині. Відповідно до листа Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України від 2 вересня 1993 року N3425-XII "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року N2709-IV "Про міжнародне приватне право", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи те, що [PERSON] помер [INFO] року і на час набрання чинності ЦК України (в редакції 2004 року), суд вважає за можливе застосовувати норми ЦК України (в редакції 1963 року). Згідно з вимогами ст.524 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Статтею 529 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з вимогами ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. Статтями 560, 561 ЦК України (в редакції 1963 року) встановлено, що спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Тобто, право на спадщину реалізується шляхом отримання свідоцтва, яке видається державним нотаріусом. Одержання свідоцтва є загальним порядком оформлення спадкових прав. Іншого способу реалізації права на спадщину зиконодавством не передбачено. Оскільки позивачем не наведено належних та допустимих доказів того, що вона зверталась за належним оформленням свої спадкових прав на майно, яке залишилося після смерті дідуся - [PERSON], а лист-роз"яснення, надісланий приватним нотаріусом на адресу позивача не може слугувати таким доказом, суд доходить до висновку про те, що немає правових підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Згідно з вимогами ст.550 ЦК України (в редакції 1963 року) строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд повинен дослідити поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи те, що [PERSON] у судовому засіданні не було надано переконливих доказів поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд вважає за необхідне відмовити йому у задоволенні позову. У відповідності з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені сторонами, залишаються за кожним з них. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial