Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

29 липня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства "Швидкісний трамвай" про відшкодування моральної шкоди, спричиненої смертю батька. В обґрунтування позовних вимог, позивач вказав, що його батько [PERSON] працював електромонтером підстанцій з ремонту електроустаткування КП "Швидкісний трамвай". [INFO] при виконанні трудових обов`язків його батько був смертельно травмований від чого помер. Причина нещасного випадку - вплив електричного стуму. Позивач зазначає, що у зв`язку зі смертю батька він переносить моральні страждання, які полягають в тому, що він втратив рідну йому людину, смерть якої є невідновлюваною втратою. Внаслідок смерті батька він перебуває у душевних та психічних стражданнях, тривалий час перебував в стані нервового потрясіння, порушенні душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу та психологічному дискомфорті. Просив стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька на виробництві у розмірі - 300 000 гривень. Ухвалою судді Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03.08.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Ухвалою суду від 01.10.2021 року відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, скористався своїм правом та направив до суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд у задоволені позовних вимог позивача відмовити. Позивач, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження, строк своїм правом подати відповідь на відзив не скористався. Згідно ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що позивач по справі [PERSON] є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] . [INFO] під час виконання трудових обов`язків з єлектромонтером тягових підстанцій з ремонту електроустаткування КП "Швидкісний трамвай! [PERSON] , стався нещасний випадок, в результаті якого [PERSON] помер, що підтверджується Актом спеціального розслідування нещасного випадку, що стався [INFO] о 09 год. 55 хв., форми Н-1/П від 07 серпня 2020 року. Згідно розділу 4 Акту спеціального розслідування нещасного випадку форми Н-1/П від 07 серпня 2020 року нещасний випадок стався з таких обставин: Працюючи в зміну з 8 год. 00 хв. до 16 год. 45 хв. [INFO], електромонтер тягових підстанцій з ремонту електроустаткування [PERSON] , прибув в приміщення майстерень депо №1 КП «Швидкісний трамвай», де майстер тягових підстанцій [PERSON] довела до нього наряд на зміну.Згідно «Журналу видачі нарядів пі дільниці тягових підстанцій депо№1», [PERSON] разом з електромонтерами [PERSON] та [PERSON] повинні були виконувати перевірку оперативних ланцюгів Агрегата №3 на тяговій підстанції N925. Після прибуття бригади на підстанцію №25 - електромонтер [PERSON] оформила в «Журналі звіту робіт по нарядам та розпорядженням» розпорядження на перевірку оперативних ланцюгів агрегату №3 ремонтною бригадою [PERSON] , але не зазначила конкретне місце виконання робіт при перевірці ланцюгів та які операції необхідно виконувати з комутаційними апаратами (включити чи виключити). [PERSON] на дані помилки увагу не звернула, (про це свідчить її підпис у журналі). [PERSON] зателефонувала енергодиспетчеру КП «Швидкісний трамвай» [PERSON] та отримала від неї дозвіл на підготовку робочого місця та обліковий номер розпорядження №94., який передбачав вивід електрообладнання у ремонт. Але [PERSON] віддала це розпорядження без отримання від адміністративно-технічного персоналу заявки на відключення електрообладнання «Агрегату №3», а також без видачі [PERSON] розпорядження на складання бланку - перемикань для підготовки робочого місця і визначення особи, яка контролює хід перемикань за бланком перемикань. Згідно «Журналу обліку робіт за нарядами та розпорядженнями» допуск бригади здійснено об 09 год. 05 хв. Після допуску бригада приступила до робіт. Під час виконання робіт [PERSON] попередивши членів бригади - покинув робоче місце. Приблизно о 09 год. 55 хв. [PERSON] та члени бригади спустилися з другого поверху та зайшли в приміщення РУ- 6 кВ і побачили [PERSON] на дерев`яній підставці. Він протягував руку в середину камери. Через деякий час в камері виникло іскріння і [PERSON] почав падати з дерев`яної підставки правим боком на підлогу. Після падіння [PERSON] був у несвідомому стані, тому майстер [PERSON] викликала швидку допомогу, а [PERSON] та [PERSON] стали робити йому штучне дихання та непрямий масаж серця. Згідно картки виїзду КЗ «Криворізька станція швидкої допомоги» ДОР», медична бригада прибула на ПС 325 об 10 год. 02 хв. та зафіксувала смерть [PERSON] .. В розділі 7 Акту форми Н-1 про розслідування нещасного випадку від 07.08.2020 року зазначено, що нещасний випадок з електромонтером тягових підстанцій з ремонту електроустаткування КП "Швидкісний трамвай" [PERSON] визнано пов`язаного з виробництвом. Внаслідок смерті на виробництві [PERSON] , батька позивача йому завдано моральної шкоди, яка полягає у тому, що він втратив батька, рідну йому людину, що є невідновлюваною втратою. Внаслідок смерті батька він перебуває у душевних та психічних стражданнях, тривалий час перебуває в стані нервового потрясіння, порушенні душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу та психологічному дискомфорті. Перелічені негативні явища не можуть не викликати переживання, страждання, стрес, депресію. Отже, факт моральних страждань є очевидним і не потребує доказування іншими засобами доказування. Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина , її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з ст. 6 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року № 229-IV) умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Згідно ч.1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Враховуючи зазначені положення основного Закону України та КЗпП України, підприємство мало створити потерпілому та іншим працівникам належні небезпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань або іншого пошкодження здоров`я чи настання смерті були би неможливими. Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої їй внаслідок душевних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Установлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. Згідно з ч. 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Приписами ст. 4 вказаного Закону встановлено, що державна політика в області охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань. Статтею 153 КЗпП України визначено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (справа «Станков проти Болгарії», № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року). Відповідно до роз`яснень від 31.03.1995 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я. Посилання представника відповідача на судову практику щодо стягнення моральної шкоди, є необґрунтованими, оскільки встановлені у вказаних справах фактичні обставини не є тотожними обставинам у цій справі. Зокрема, у цій справі встановлено факт заподіяння заявнику моральної шкоди, тобто встановлено усі складові елементи правопорушення, сукупність яких згідно закону є підставою для відповідальності заподіювача за завдану моральну шкоду. До того ж вони не є обов`язковими для застосування в силу інстанційності. За ст. 1168 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв`язку із смертю батька встановлений судом, підтверджується матеріалами справи. Так, внаслідок смерті батька позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних та психічних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку зі смертю рідної людини. Таким чином, факт моральних страждань у зв`язку зі смертю батька, на переконання суду не потрібно доводити за допомогою якихось спеціальних засобів доказування. Доведення наявності цих страждань, саме по собі, полягає у засадничих поняттях людяності та розумінні основ людського життя, яке державою Україна визнається найвищою соціальною цінністю. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд виходить з конкретних обставин справи, характеру та ступеню моральних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, наслідків, що наступили, враховуючи принципи розумності і справедливості, суд вважає, що належною компенсацією спричиненої [PERSON] моральної шкоди є сума у розмірі 150 000,00 гривень, без утримання податку з доходів фізичних осіб. Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial