Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач АТ КБ "Приватбанк", правонаступник ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить на його користь стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.01.2010 року в загальній сумі 62 087,79 грн. станом на 31.08.2018 року. Позивач вказував, що з відповідачем 19.01.2010 року був укладений договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у розмірі 10 000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.08.2018 року має заборгованість 62 087,79 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 9914,81 грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 67183,24 грн., заборгованості за пенею та комісією в розмірі 5035,55грн. Від цієї суми віднімається сума у розмірі 23478,56 грн., яка була задоволена рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.08.2014 року: різниця становить 58 655, 04 грн., а також штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) 2932,75 грн. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 62087,79 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав клопотання в якому просив позов задовольнити та надав інформацію щодо строку дії карт, остання з яких діяла до квітня 2014 року. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Панасенко П.П. до суду не з`явилися, надали відзив на позов, в якому позов не визнав, зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору ,звернувшись з позовом до [PERSON] , який було задоволено рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.08.2014 року та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 23 478, 56 грн. Такими діями банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки. Крім того, зазначив що банк в односторонньому порядку, без повідомлення позивача двічі збільшував розмір відсотків, а також порядок їх обрахування; невірно обраховано заборгованість за пенею та комісією, встановлено подвійну цивільно - правової відповідальності одного виду. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з огляду на наступне. Між позивачем і відповідачем 19.01.2010 року був укладений договір № б/н, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30%. (а.с. 20-33). Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.08.2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 23478,56 грн. (а.с. 11-12). Відповідно вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 "Позика. Кредит. Банківський вклад" ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно з вимогами кредитного договору у разі порушення умов договору, Банк має право вимагати дострокове виконання боргових зобов`язань. Позивач, використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та комісії і пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів за рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06.08.2014 року. Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, задовольнивши вимоги. Суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. В оцінці застосування наведених норм права колегія Верховного Суду зробила висновок, викладений у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на наведене суд вважає, що відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, комісію та пеню до повного погашення заборгованості за кредитом у цій цивільній справі. У рішенні Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року №15-рп/2002 визначено, що обрання певного засобу правового захисту, у тому числі й досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Таким чином, позикодавець наділений можливістю реалізувати своє право в порядку частини другою статті 1050 ЦК України на дострокове повернення йому частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, як шляхом пред`явлення досудової вимоги, так і судової. Суд дійшов до переконання, що, звернувшись до Червонозаводського районного суду м. Харкова щодо стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором, яку задоволено у повному обсязі та стягнуто на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у сумі 23 478,56 грн., позивач реалізував своє право на пред`явлення вимоги за кредитним зобов`язанням відповідача. Позивач АТ КБ "Приватбанк" вимог про стягнення з відповідача сплати встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобовязання, а також трьох процентів річних від простроченої суми на підставі положень ст. 625 ЦК України не заявляв. З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про те, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю. Згідно з п. 1 ч. 3ст. 133 ЦПК Українидо витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п.1 ч.2ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Частиною 3 ст.ст. 137 ЦПК України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, участь адвоката, який представляє інтереси відповідача у справі, та факт надання ним правової допомоги підтверджено договором про надання правової допомоги від 09.01.2019 року, додатковою угодою погодження договірної ціни від 09.01.2019, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, платіжною квитанцією № 0.0.1232859227.1 від 09.01.2019 року, в розмірі 6200 гривен. Суд враховує вимоги ч. 4ст.137 ЦПК України, згідно якої розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Із матеріалів справи вбачається, що адвокатом проведено значний об`єм робіт, вивчення обставин та матеріалів справи, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини ,формування правової позиції ,підготовка процесуальних документів , участь в судових засіданнях . Враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, значенням справи для сторони, суд вважає за необхідне стягнути понесені відповідачам витрати в сумі 6200 гривен з позивача . На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved