Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

Позивач, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNH4KP20722432, посилаючись на те, що 12.09.2006 року між банком та відповідачем укладений кредитний договір, згідно з яким останній отримав кредит на загальну суму 3461,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Оскільки боржник належним чином не виконує свої зобов'язання по кредитному договору, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, яка станом на 10.10.2013р. становить 50081,48 грн. та судових витрат у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, а саме шляхом виклику через оголошення у пресі відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши надані письмові докази в їх сукупності, доводи позовної заяви, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вирішуючи спір між сторонами по суті, суд зазначає наступне. Згідно з частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Згідно з ст.ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним. Зі змісту статей 626, 638 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. При цьому, відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628 ЦК України. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що відповідає положенням ст. 628 ЦК України. При цьому, договір є обов'язковим до виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2006 року між сторонами у справі укладено договір № DNH4KP20722432, відповідно до якого Відповідач отримав кредит у розмірі 3461,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09 % на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, щомісяця в період сплати за який приймається період з "21" по "28" число кожного місяця Позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 185,51 грн. для погашення заборгованості за Кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. Судом встановлено, що при складанні 12.09.2006 року заяви між позивачем та відповідачем останній надав згоду, що заява разом із запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між позичальником і банком кредитно-заставний договір, засвідчивши її своїм підписом (зворот а.с. 5). На виконання умов договору позивач надав відповідачеві кредит у сумі 3461,90 грн., шляхом оплати товару, що відповідачем не спростовано. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Однак, Відповідач істотно порушив умови договору, своєчасно не сплативши чергові платежі. У порушення вищевказаних норм закону та умов договору відповідач зобов'язання вказаним договором належним чином не виконала. Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, комісії відповідно до Заяви та Умов. Згідно заяви, пр порушенні Позичальником зобов"язань по погашенню кредиту, Позичальник сплачує Банку відсотки за користуванням Кредитом у розмірі 6,00% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом (а.с.5). Виконання умов договору забезпечено заставою - товаром, придбаним за рахунок кредитних коштів (а.с. 5). У порушення діючого законодавства та Умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 10.10.2013 року відповідач має заборгованість за кредитом в сумі 50081,48 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3461,90 грн., заборгованість по процентам за користуванням кредиту - 15936,52 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 27822,04 грн.; штраф (фіксова частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 2361,02 грн. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно не виконав зобов'язання за кредитним договором № DNH4KP20722432 від 12 вересня 2006 року, тому вимоги позивача ПАТ КБ «Приватбанк» щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитом - 3461,90 грн., та по процентам за користуванням кредиту - 15936,52 грн., є обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі. Однак, суд не може погодитися з вимогою банку щодо стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в сумі 27822,04 грн. Так, ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому, ст. 547 ЦК України встановлено форму правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання, згідно з якою правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Так, згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із заяви про надання строкового кредиту на купівлю ТНС, остання не містить положень щодо стягнення пені, розмір такої пені, порядок її нарахування, підстав її стягнення. В той же час, заява містить положення про те, що у разі порушення її умов, банк має право звернути стягнення на предмет застави (а.с. 5). Суд не приймає у якості належного та допустимого доказу надані позивачем "Условия и правила предоставления банковских услуг", оскільки зазначені умови складані у 2009року ПАТ КБ "ПриватБанк", який діяв на підставі ліцензії НБУ № 22 від 27.09.2009р. , тобто через 3роки після надання кредиту /а.с. 6-15/. Таким чином, надані до позову умови і правила надання банківських послуг на підставі ст. 58-59 ЦПК України є неналежними та недопустимими доказами у справі, оскільки не стосуються предмету спору, на те містять інформації щодо предмету доказування. Як роз'яснено в абз. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Позивачем всупереч ст. 10, 60 ЦПК УКраїни не надано належних та допустимих доказів, зокрема умов надання споживчого кредиту, що діяли на момент укладання заяви про видачу кредиту, та з якими ознайомлено Відповідача, та відповідні докази такого ознайомлення. Таким чином, вимоги щодо стягнення пені не підтверджені матеріалами справи, письмова домовленість щодо стягнення пені відсутня, у зв"язку з чим відсутні правові підстави для її стягнення. Також суд не вбачає підстав для стягнення штрафу за неналежне виконання зобов"язання, оскільки доказів існування такої домовленості не представлено. Крім того, штраф, у відповідності до положень ст. 546-547, ч. ч. 1,2 ст. 549 ЦК України є одним із видів забезпечення виконання зобов"язань. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (постанова Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13). З пред"явленого позивачем розрахунку та наданої заяви на отримання кредиту (а.с. 4, 5) вбачається, що відповідач у період з 12.09.2006р. та по 12.09.2008р. (строк дії договору) не здійснював погашення кредиту, процентів, інших платежів, однак мав сплачувати їх щомісяця в період з "21" по "28" число кожного місяця у сумі 185,51 грн. Таким чином, банк дізнався про порушення свого права ще у жовтні 2006 року (з урахуванням періоду сплати), право на позов виникло з 13.09.2008року - з наступного дня, що слідує за останнім днем дї договору. Позов пред"явлено до суду 18.11.2013р. З урахуванням викладеного, підстав для стягнення штрафу не вбачається, оскільки штраф може бути стягнутий протягом одного року (ч. 2 ст. 258 ЦК Уркаїни). З огляду на зазначене, суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку про стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» за договором № DNH4KP20722432 від 12 вересня 2006 року заборгованість в сумі 19398,42 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 3461,90 грн., заборгованість по відсотками за користування кредитом - 15936,52 грн. Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають задоволенню частково. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» пропорційно до розміру задоволених вимог витрати по оплаті судового збору в сумі 193,98 грн.

Outcome: partial