Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

у січні 2017 року позивач [PERSON] звернулася у суд з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини доходів та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона працювала у ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" на посаді провідного економіста. З 01 січня 2016 року по 29 вересня 2016 року підприємство не виплачує заробітну плату, у зв"язку з чим виникла заборгованість у розмірі 28 555 грн. 43 коп. Наказом № 531 від 29 вересня 2016 року позивача звільнено з вказаної посади за скороченням чисельності та штату згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. У заяві про уточнення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачів 28 555 грн. 43 коп. заборгованості по заробітній платі, 19 942 грн. 00 копж. компенсації втрати часини доходів у зв"язку з порушенням строків виплати заробітної плати та 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" у судове засідання не забезпечив явку свого представника, надіслав письмові заперечення, з яких вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 28 555 грн. 43 коп. Відповідач Державне агенство лісових ресурсів України в судове засідання не забезпечив явку свого представника, надіслав письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог та розглянути справу у відсутності їх представника. Представник третьої особи - ДП "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" в судове засідання не з"явилася, надіслала письмові заперечення, в яких просить відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши про відсутність запису про припинення державного підприємства "Українська державна база авіаційної охорони лісів", а також відсутні відомості щодо державної реєстрації змін до відомостей, що містяться в ЄДР, щодо правонаступництва ДП "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр". Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Наказом Державного агенства лісових ресурсів України від 29 квітня 2016 року № 222 "Про припинення Державного підприємства "Українська державна база авіаційної охорони лісів" та затвердження складу Комісії з припинення" (із змінами від 30 травня 2016 року № 242) прийнято рішення про припинення Державного підприємства "Українська державна база авіаційної охорони лісів" шляхом реорганізації, а саме - приєднання до Державного підприємства "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр". Згідно зазначеного наказу утворено комісію з припинення Державного підприємства "Українська державна база авіаційної охорони лісів" та затверджено її склад, а також передбачено, що комісія з припинення здійснює керівництво діяльністю ДП ""Українська державна база авіаційної охорони лісів" на період до завершення процедури його припинення. 01.06.2016 р. згідно вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено відомості про початок процедури припинення ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" та склад комісії з припинення. За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Судом при розгляді справи встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] була звільнена з ДП "Укравіабаза" 29 вересня 2016 року на підставі наказу № 531 від 29 вересня 2016 року згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (за скороенням чисельності та штату). Заявляючи позов про стягнення заробітної плати, позивач стверджує, що при звільненні їй не виплачена заробітна плата, а заборгованість становить 28 555 грн. 43 коп. за період з 01 січня 2016 року по 29 вересня 2016 року. При цьому, вона посилається на довідку № 261 від 30 листопада 2016 року ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів", з якої вбачається, що її посадовий оклад становить 3 543 грн. Дохід за період з 01 січня 2016 року по 29 вересня 2016 року становить 35 683 грн. 92 коп., а заборгованість із виплати заробітної плати становить 28 555 грн. 43 коп. У письмових запереченнях представник відповідача ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" підтвердив, що саме на таку суму заробітної плати у відповідача відсутні докази про отримання зазначених сум позивачем. Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що [PERSON] при звільненні відповідачем ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» не було виплачено нараховану заробітну плату в сумі 28 555 грн. 43 коп. у відповідності до вимог статті 116 КЗпП України, а тому суд приходить до висновку про стягнення з ДП «Українська державна база авіаційної охорони лісів» на користь позивача 28 555 грн. 43 коп. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення у солідарному порядку заборгованості по заробітній платі з Державного агенства лісових ресурсів України не підлягають задоволенню, оскільки позивач перебувала у трудових відносинах з ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів". Судом встановлено, сторонами не заперечується, що на даний час ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" перебуває на стадії припинення. У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запис щодо правонаступництва ДП "Лісогосподарський інноваційно-аналітичний центр" відсутній. Згідно вимог статті 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Оскільки на час розгляду справи ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" має статус юридичної особи, то суд приходить до висновку, що ДП "Українська державна база авіаційної охорони лісів" є належним відповідачем у даній справі. Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 зазначеної норми закону передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у тому разі , коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган. Який виносить рішення по суті спору. Офіційне тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України навів у рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, зокрема зазначив, що за статтею 47 Кодексу роботодавець зобов'язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. У постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс14 викладено наступну правову позицію: Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У постанові у справі № 6-159цс13 від 22.01.2014 р. Верховний Суд України зазначив, що у справі, що переглядається «суд касаційної інстанції помилково погодився з висновком апеляційного суду, який, встановивши, що за рішенням суду з власника або уповноваженого ним органу стягнуто на користь звільненого працівника нараховану й невиплачену заробітну плату, тобто власник або уповноважений ним орган фактично не провів повного розрахунку з працівником при його звільненні, дійшов висновку, який не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, про те, що після ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати до спірних правовідносин не застосовується ст.117 КЗпП України.» За змістом ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу є обов'язковий для всіх суб'єктів владних повноважень, і має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Аналізуючи наведене, суд приходить до висновку, що невиплата з вини відповідача звільненому працівникові заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України за весь період невиплати цієї заробітної плати. З наданого позивачем розрахунку убачається, що [PERSON] просила стягнути середній заробіток за час затримки виплати належних сум за період з 30 вересня 2016 року по 20 березня 2017 року (дата ухвалення судового рішення) у розмірі 19 942 грн. 00 коп. (169,00 грн. (середньоденний заробіток) х 40 робочих днів). За таких підстав, з ДП "Укравіабаза" на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виплати належних йому сум при звільненні за період з 30 вересня 2016 року по 20 березня 2017 року у розмірі 19 942 грн. 00 коп. Суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтується на вимогах ст. 237-1 КЗпП України, якою передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При вирішенні питання щодо розміру суми моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, суд враховує, що діями відповідача позивачу спричинені моральні страждання, оскільки порушені його трудові права на виплату заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Разом з тим, з урахуванням принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в цій частині в розмірі 3000 гривень. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню частково. З урахуванням часткового задоволення позову та відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1 600 грн.

Outcome: partial