Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, звернувшись до суду від імені органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], а також просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуті аліменти просить перераховувати на поточний рахунок [NUMBER], відкритий на ім'я вкладника [PERSON] у Рівненському обласному управлінні №10017 ПАТ "Державний ощадний банк України". Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, передбачених ст.150 СК України, а також передбаченого ст.180 цього ж Кодексу обов'язку утримувати дочку до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні представник позивача вимоги органу опіки та піклування Рівненського міськвиконкому підтримала та з мотивів, наведених у позовній заяві, а також у висновку органу опіки та піклування від 06.10.2014 р. №08-3251 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], просить задовольнити позов у повному обсязі. Прокурор в судовому засіданні вказав на доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини. Відповідач в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що не оспорює фактичних обставин, наведених у позовній заяві про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів (а.с.1 - 3). Відповідно до ч.1 ст.61, ч.ч.1, 4 ст.174 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відтак, оскільки сторонами визнані і не оспорюються фактичні обставини справи, а визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення без з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами. Разом з тим, матеріалами справи документально підтверджено, що відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.4). З батьком дитини - [PERSON] мати перебувала у зареєстрованому шлюбі до 20 лютого 2007 року, а після реєстрації розірванню шлюбу їй було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.16). Батько дитини помер [INFO] року (а.с.22), у зв'язку з чим наказом Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 15 вересня 2014 року №136-осн неповнолітню [PERSON] було поставлено на облік як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах у зв'язку із проживанням в сім'ї, в якій батьки або особи, що їх замінюють, ухиляються від виконання батьківських обов'язків (а.с.19). З огляду на такі обставини, з 02 вересня 2014 року і по даний час дитина перебуває в комунальному закладі "Обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Рівненської обласної ради (а.с.17), хоча місце проживання [PERSON] з 11.01.2013 р. зареєстроване за адресою: [NUMBER] (а.с.4 зворот), де вона проживала з батьком та бабою по лінії батька до дня смерті батька [INFO] р. (а.с.20, 21). Згідно письмових пояснень (заяв) неповнолітньої [PERSON] та її матері [PERSON], поданих ними службі у справах дітей (а.с.5 - 7, 14), мати не проживає зі своєю дитиною понад десять років, цілковито не цікавиться її життям, не бере участі у вихованні та навчанні дочки, у будь-якій формі з нею не спілкується та стосунків не підтримує. При цьому, як дитина так і мати не заперечують проти позбавлення останньої батьківських прав. Відповідач зареєстрована та фактично проживає в с.Дядьковичі Рівненського району Рівненської області, де виховує двох малолітніх синів від другого шлюбу (а.с.10 - 13). Як пояснила в судовому засіданні [PERSON], наміру поновлювати стосунки з дочкою вона не має. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 п.16 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на наведені норми сімейного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вищезазначені фактори знайшли в суді своє підтвердження в усій їх сукупності, оскільки відповідач [PERSON] свідомо знехтувала своїми батьківськими обов'язками, передбаченими статтями 150 та 180 СК України, а винною щодо дитини поведінкою фактично залишила неповнолітню [PERSON] без батьківської турботи та опіки. З висновку від 06.10.2014 р. №08- 3251 органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вбачається, що за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO]. Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, причому абзацом першим частини другої статті 166 цього ж Кодексу передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Як передбачено частиною третьою статті 181, частиною другою статті 182 та частинами першою й другою статті 184 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідач не надала суду відомостей про свої доходи чи можливе місце роботи, а відтак, аліменти слід визначити та присудити у твердій грошовій сумі, як про це просить позивач, адже очевидно, що [PERSON] має нерегулярний (мінливий) дохід. Відповідно до статті 7 Закону України від 16 січня 2014 року №719-VІІ "Про Державний бюджет України на 2014 рік", з 01 січня 2014 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 06 до 18 років становить 1286 грн. Виходячи з наведеної норми Закону, аліменти слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 450 грн. щомісячно, як про це просить позивач і не заперечує відповідач, з наступною індексацією відповідно до закону, що становитиме менше половини розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1286:2=643). Відповідно до ч.1 ст.182, ч.1 ст.191 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України від 08 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір", звільняються від сплати судового збору позивачі за подання позовів про стягнення аліментів, тому судовий збір слід стягнути з відповідачки, визначивши розмір цього виду судових витрат за правилами пункту 3 частини 1 статті 80 ЦПК України та підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір". Тобто, в розмірі 1 відсотка ціни позову, який у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців (450 грн.*6=2700 грн. - сума аліментів за шість місяців), але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведених норм закону, встановлених судом обставин справи і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними.

Outcome: approved