Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

У січні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», третя особа: [PERSON] про захист прав споживачів, яким просить визнати припиненими зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № 07679-10/2019 від 29.10.2019 року, укладеним між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» у зв`язку з його виконанням та зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» видати йому довідку про відсутність заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 07679-10/2019 від 29.10.2019 року. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.10.2019 року між ним та ТОВ «Фінансова компанія « Інвеструм» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 07679-10/2019, відповідно до якого йому було надано кредит в розмірі 4000,00 грн., строком на 30 днів зі сплатою 620,5 % річних від суми кредиту за користування кредитом в розрахунку 1,80 % на добу. Зазначив, що загальна сукупна вартість кредиту становила 6040,00 грн. відповідно до додатку № 1 до договору від 29.10.2019 року. 28.11.2019 року між ним та відповідачем було укладено додаткову угоду № 2 до договору, у якій погодили продовжити строк дії договору на 30 днів до 28.12.2019 року. Зазначив, що 28.11.2019 року він сплатив в погашення заборгованості за договором грошові кошти в сумі 2200,00 грн., в тому числі проценти 2040,00 грн. та тіло кредиту 160,00 грн. Вказав, що при укладенні додаткової угоди № 2 позикодавець ввів його в оману, зазначивши у суму кредиту тіло 4000,00 грн. замість 3840,00 грн. та помилково встановив загальну вартість кредиту (суму до сплати) у розмірі 6040,00 грн., у тому числі суму кредиту 4000,00 грн., суму процентів за користування кредитом 2040,00 грн., в той час як тіло кредиту на дату підписання становило 3860,00 грн., проценти 1968,60 грн., а разом 5828,60 грн. А тому у відповідності до ст. 19, ч.1, 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 29.01.2021 року було відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання яким просить справу розглянути у його відсутність. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» в судове засіданні не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29.10.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія « Інвеструм» було укладено договір про надання фінансового кредиту № 07679-10/2019, відповідно до умов якого позивачу було надано кредит в розмірі 4000,00 грн., строком на 30 днів до 27.11.2019 року, зі сплатою 620,5 % річних від суми кредиту за користування кредитом в розрахунку 1,80 % на добу (а.с. 5-7). Як вбачається з графіку розрахунків та орієнтовної сукупної вартості кредиту, загальна сума кредиту в тому числі і нарахованих процентів за користування кредитом становить 6040,00 грн. (а.с. 8). 28.11.2019 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія « Інвеструм» було укладено додаткову угоду № 2 до договір про надання фінансового кредиту № 07679-10/2019, відповідно до якої сторони погодили продовжити строк дії договору до 28.12.2019 року та було погоджено змінений графік розрахунків по поверненню кредиту (а.с. 9-14). З листа ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» від 23.03.2020 року вбачається, що станом на 23.03.2020 року загальна сума кредиту за договором про надання фінансового кредиту № 07679-10/2019 становить 7269,12 грн., що включає в себе тіло кредиту 4000,00 грн., нараховані відсотки 2545,92 грн., пеня нарахована строком до 01.03.2020 року 1843,20 грн. (а.с. 15). Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України "Про захист прав споживачів". За положеннями частини п`ятої статті 11 частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст.82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що оскільки основне зобов`язання позивача за кредитним договором припинено в зв`язку з фактичним його виконанням, то суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved