Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «НОВА», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 1 листопада 2016 року приблизно о 9 год. 30 хв. [PERSON] керуючи автомобілем марки PORSCHE модель CAYENNE реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись по парковій дорозі в місті Києві порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 Правил дорожнього руху України, здійснив виїзд на дорогу з одностороннім рухом в зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки AUDI модель А5 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до механічного пошкодження належного позивачу транспортного засобу. Вина [PERSON] підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП та поясненнями водіїв транспортних засобів. 25 січня 2017 року постановою Печерського районного суду міста Києві у адміністративній справі № 757/54906/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП. На місці ДТП було також з`ясовано, що [PERSON] укладено з Публічним акціонерним товариством «Харківська муніципальна страхова компанія» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного заcобy, а cаме автомобіля марки PORSCHE модель CAYENNE реєстраційний номер [NUMBER] (Полic № AК/0074076 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу. Сума страхового відшкодування згідно полiсу № AK/0074076 становить 100 000 гривень. Строк дії полісу з 02:00 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2017 року включно. Крім того, за інформацією з Централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України з інформацією з сайтy централізованої бази даних MTCБУ https://cbd.mtibu.kiev.ua додаються стало відмомо, що станом на дaтy скоєння ДТП (01 листопада 2016 року) у відношенні автомобіля марки PORSCHE модель CAYENNE реєстраційний номер [NUMBER] був чинним наступний поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників автомобіля, а саме поліс серія AE номер 2748636, виданий Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «НОВА». Відповідно до Звіту про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, від 23 листопада 2016 року № 80/11/16 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження автомобіля марки AUDI модель А5 реєстраційний номер [NUMBER] становить 213 864,14 грн. Позивач зверталась до страхових компаній з приводу виплати страхового відшкодування, проте відповіді не отримала. Також позивач зазначає, що поніс витрати на послуги, що були надані ДП «АУДІ ЦЕНТРBIIOC» з діагностики VAS (зчитування вхідного протоколу), дефектовки автомобіля після ДТП та стоянки автомобіля (10 днів), у розмірі 1 539,07 грн. згідно Акту виконаних робіт № 0000028212 від10 січня 2017 року. Окрім того, позивачу була завдана моральна шкода, яку остання оцінює в розмірі 10 000 грн. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 січня 2018 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 14 травня 2019 року від представника відповідача - Публічного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» надійшов відзив по справі, в якому останній заперечив з приводу задоволення позову вказавши, що діючим є поліс серія AE номер 2748636, що виданий Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «НОВА», оскільки вказаний договір був укладений раніше, а отже ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» є неналежним відповідачем у вказаній справі. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 листопада 2019 року у справі закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлявся належним чином, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідачі та їх представники в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлявся належним чином, заяв та клопотань до суду не надходило. Суд дослідивши позовну заяву з доданими до неї додатками, відзиви на позовну заяву, прийшов до наступного висновку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як встановлено судом, що [PERSON] 01 листопада 2016 року, приблизно о 09.30 год., керуючи автомобілем Порше д.н.з. [NUMBER] по Парковій дорозі в м. Києві, порушив вимоги дорожнього знаку 3.21 Правил дорожнього руху України, здійснив виїзд на дорогу з одностороннім рухом в зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Ауді д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , що призвело до механічного пошкодження транспортного засобу. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2017 року № 757/54906/20-п, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як вбачається, на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Публічним акціонерним товариством «Харківська муніципальна страхова компанія», на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AК/0074076 від , про що свідчить витяг з бази даних МТСБУ про чинність полісу на дату. Окрім того, на момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «НОВА» поліс серія AE номер 2748636. В подальшому, позивач звернулась до Публічного акціонерного товариства «Харківська муніципальна страхова компанія» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду із заявою про виплату страхового відшкодування, проте відповіді не отримала. Відповідно до Звіту про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, від 23 листопада 2016 року № 80/11/16 вартість матеріального збитку, нанесеного власнику внаслідок пошкодження автомобіля марки AUDI модель А5 реєстраційний номер [NUMBER] становить 213 864,14 грн. Також позивач зазначає, що поніс витрати на послуги, що були надані ДП «АУДІ ЦЕНТРBIIOC» з діагностики VAS (зчитування вхідного протоколу), дефектовки автомобіля після ДТП та стоянки автомобіля (10 днів), у розмірі 1 539,07 грн. згідно Акту виконаних робіт № 0000028212 від10 січня 2017 року. За таких обставин, позивач звернулась до суду із позовними вимогами. Так, відповідно до п. 9.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Згідно ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (п. 1.7 ч. 1 ст. Закону). Особами, відповідальність яких застрахована, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (п. 1.4 ч. 1 ст. 1 Закону). Отже, в розумінні зазначеного Закону, ДТП від 01 листопада 2016 року за участю транспортних засобів позивача і [PERSON] є страховим випадком та передбачає для страховика наслідки обумовлені ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Проте, як встановлено судом у відповідача на момент ДТП були дійсні 2 поліси страхування. Пунктом 17. 3 ст. 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», передбачено, що при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також за вимогою страховика надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Відповідно до ст. 989 Цивільного кодексу України, визначено обов`язки страхувальника. Страхувальник зобов`язаний: своєчасно вносити страхові платежі (внески, премії) у розмірі, встановленому договором; при укладенні договору страхування надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-які зміни страхового ризику; при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об`єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним; вживати заходів щодо запобігання збиткам, завданим настанням страхового випадку, та їх зменшення; повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором. Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страхувальника. Враховуючи вищевикладене договір страхування № AК/0074076 укладений між [PERSON] та ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» є нікчемним, а ПАТ «Харківська муніципальна страхова компанія» є не належним відповідачем у вказаній справі. Що стосується вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» суд вважає за необхідне зазначити наступне. Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачений такий обов`язок. Згідно зі статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на зазначені вище норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176 цс 18. Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 цього Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Згідно з пунктом 1 статті 35.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У постанові Великої Палати Верховного Суд від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95 цс 20, зазначено, що Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" з огляду на принцип добросовісності визначає, якщо потерпілий недобросовісно реалізовує право на отримання відшкодування завданої йому під час експлуатації наземного транспортного засобу шкоди, не виконує покладені на нього Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язки, він має нести тягар негативних наслідків власної поведінки. Аналізуючи вказані норми законодавства, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавство у страхових правовідносинах передбачає здійснення прав та обов`язків з дотриманням принципу добросовісності всіма учасниками цих правовідносин і не дотримання цього принципу може мати наслідком відмову в захисті порушеного права, зокрема у праві на відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці особи взагалі, та звільняє страховика від обов`язку відшкодування шкоди при недобросовісній поведінці винної особи та потерпілого. Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104 гс 18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406 цс 19) дійшла правового висновку про те, що зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строк є присічним і поновленню не підлягає. Із аналізу положень спеціального Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 цього Закону, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування. У частині третій статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України). Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проте, позивачем не надано доказів звернення до ПрАТ «Страхова компанія «НОВА» з заявою про виплату страхового відшкодування протягом року з дня настання ДТП, а саме з 01 листопада 2016 року 01 листопада 2017 року. Окрім того з вказаним позовом позивач звернулась 15 листопада 2017 року, а отже відсутні підстави для стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «Страхова компанія «НОВА». Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20. Таким чином, як вже встановлено судом страхової компанії відсутній обов`язок з виплати страхового відшкодування, а отже відповідач у справі [PERSON] , як винна особа має відшкодувати позивачу шкоду завдану в результаті ДТП в розмірі 215 403,21 грн, що складається з матеріального збитку - 213 864,14 грн + витрати на послуги, що були надані ДП «АУДІ ЦЕНТРBIIOC» з діагностики VAS (зчитування вхідного протоколу), дефектовки автомобіля після ДТП та стоянки автомобіля (10 днів), у розмірі 1 539,07 грн. згідно Акту виконаних робіт № 0000028212 від10 січня 2017 року. Щодо вимог позовної заяви про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «…Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Постановою Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 5 роз`яснено, що суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 5 постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995 року № 4, розглядаючи позов про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, за яких обставин і якими діями вони завдані, яким є ступень вини заподіювана, в якій грошовій сумі потерпілий вказує на пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить. Згідно роз`яснень, даних у пункті 9 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України із змінами, внесеними постановою № 5 від 25 травня 2001 року, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків. Враховуючи обставини, за яких позивачу була завдана шкода, глибину, тяжкість його моральних страждань, зміну звичайного способу життя, та враховуючи те, що після ДТП позивач позбавлений можливості активного способу життя, яке в нього було до даної дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що ним отримано у вигляді черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку та забитими ранами тім`яної та лобної ділянок голови зліва, забою правого кульшового суглобу з гематомою правого стегна, а також, виходячи з матеріального стану відповідача та засад розумності та справедливості, вважає можливим стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди для позивача у розмірі 10 000,00 гривень. Відповідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: partial