Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

У листопаді 2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила ухвалити рішення, яким визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, зроблений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] за Іпотечним договором про звернення стягнення на нерухоме майно однокімнатну квартиру №15, загальною площею 30,9 кв.м. та житловою площею 16,4 кв.м., що складається з: 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5-житлова, 6-кладова, І-балкон, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул.Янгеля академіка, буд.№9, що належить на праві власності [PERSON]; судові витрати просила покласти на відповідача. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що 01 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно однокімнатну квартиру №15, загальною площею 30,9 кв.м. та житловою площею 16,4 кв.м., що складається з: 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5-житлова, 6-кладова, І-балкон, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул.Янгеля академіка, буд.№9, що належить на праві власності [PERSON]. Позивач вважає, що виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню у звязку з тим, що виконавчий напис зроблено 01 вересня 2014 року, в той час як у кредитора виникло право вимоги з травня 2008 року, оскільки останній платіж було зроблено 01 квітня 2008 року; розрахунок заборгованості, на який посилається нотаріус, не може бути підставою для вчинення виконавчого напису, оскільки на його підтвердження не надано жодного документу, на підставі яких його зроблено; також на адресу позивача не надходило письмового повідомлення банку про порушення позивачем зобовязань за кредитним договором та вимоги щодо сплати прострочених платежів, у звязку з чим, позивач вимушена звернутись до суду з позовною заявою. У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши на адресу суду письмову заяву, згідно якої заперечувала проти позовних вимог, зазначивши, що він є безпідставним та необґрунтованим. Представник третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк" у судове засідання не зявився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа - [PERSON] у судове засідання не зявилась, надавши на адресу суду письмову заяву, згідно якої підтримала заявлені позовні вимоги, просила позов задовольнити. Вислухавши представника позивача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 11 жовтня 2007 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк», був укладений кредитний договір №815/ФКВ-07, згідно якого [PERSON] отримала 48450,00 доларів США для придбання квартири (арк.с.29-37). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» був укладений іпотечний договір №815/Zфквіп-07 від 11.10.2007 року, згідно якого, предметом іпотеки є однокімнатна квартира №15, загальною площею 30,9 кв.м. та житловою площею 16,4 кв.м., що складається з: 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5-житлова, 6-кладова, І-балкон, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул.Янгеля академіка, буд.№9, і яку в рахунок забезпечення своїх боргових зобов'язань позивачка надала в іпотеку (арк.с.24-27). 30 червня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпромбанк" та Національним банком України був укладений договір про передачу активів та кредитних зобовязань Укрпромбанку на користь [PERSON] (арк.с.12-23). 13 червня 2014 року банк направив [PERSON] досудову вимогу, в якій посилався на те, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредитних коштів за кредитним договором №815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року, та станом на 03.06.2014 року є заборгованість, яка складає загальну суму 82811,54 доларів США та 42715,47 гривень та запропонував, в строки, передбачені законом, сплатити на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» суму заборгованості (арк.с.93). 01 вересня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], на підставі ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» було вчинено виконавчий напис №1328 про звернення стягнення на нерухоме майно - однокімнатну квартиру №15, загальною площею 30,9 кв.м. та житловою площею 16,4 кв.м., що складається з: 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5-житлова, 6-кладова, І-балкон, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул.Янгеля академіка, буд.№9 в рахунок задоволення вимог банку за кредитним договором №815/ФКВ-07 від 11 жовтня 2007 року на загальну суму 2002584,23 грн. (арк.с.8). При цьому, нотаріусом отримано документи згідно Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172. 03 вересня 2015 року заступником начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] було відкрито виконавче провадження ВП №48631580 з примусового виконання виконавчого напису №1328 (арк.с.56). Згідно ст.12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 32 вказаного Закону встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Тобто, вказаними нормами передбачено право іпотекодержателя розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі незадоволення іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про виконання порушеного боржником зобов'язання у тридцяти денний строк. Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" та пунктом 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Частиною 4 пункту 283 Інструкції передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Згідно пункту 284 зазначеної Інструкції нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Пунктом 283 Інструкції встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, має бути зазначено: відомості про найменування і адресу стягувача та боржника; дата та місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код в ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Посилання представника позивача про те, що виконавчий напис вчинений в порушення вимог Закону України "Про нотаріат", оскільки розрахунок заборгованості, який представлений нотаріусу, нічим не обґрунтований і не може підтверджувати безспірність заборгованості, судом не приймаються до уваги з наступних підстав. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29 червня 1999 року №1172 для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Тобто, вказаними приписами законодавства встановлено, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки не перевіряє безспірність заборгованості, не встановлює права та обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність документів з урахуванням положень Переліку, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку. Судом встановлено, що приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем в підтвердження наявності заборгованості було подано наступні документи: оригінал договору іпотеки; копія кредитного договору; довідку про розрахунок суми заборгованості; заяву банку про вчинення виконавчого напису; копія повідомлення іпотекодавцю про порушення основного зобов'язання (арк.с.10-11). За таких обставин, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] №1328 від 01 вересня 2014 року, який є предметом спору, вчинений відповідно до вимог чинного законодавства, а ПАТ «Дельта Банк» звернувшись до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису реалізував своє право на захист свого цивільного права. Крім того, представник позивача в судовому засіданні не навів доводів щодо невірності розрахунку та не надав письмових доказів на спростування вказаної у виконавчому написі суми заборгованості, чим не виконав вимоги ст.ст.10,11 ЦПК України, відповідно до яких, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини, таких доказів він не надав суду. Аналізуючи вищезазначені положення законодавства, суд приходить до висновку, що вчинений нотаріусом виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру №15, загальною площею 30,9 кв.м. та житловою площею 16,4 кв.м., що складається з: 1-коридор, 2-туалет, 3-ванна, 4-кухня, 5-житлова, 6-кладова, І-балкон, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м.Дніпропетровськ, вул.Янгеля академіка, буд.№9, був здійснений у відповідності до чинного законодавства, підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії у нотаріуса не було, подані для вчинення нотаріальної дії документи відповідали вимогам законодавства, що свідчить про спростування доводів позивача. Що стосується доводів позивача про те, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням строків позовної давності, які встановлені у ст.88 Закону України «Про нотаріат», суд вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ч.1 ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, тобто в даному випадку нотаріусом саме перевіряється дата настання вимоги, а як вбачається з матеріалів справи, вимога про настання строку виконання зобовязань за кредитним договором настала з 13 червня 2014 року, тобто з дня направлення вимоги [PERSON], а тому нотаріусом не було порушено вимог ст.88 вказаного Закону. Інші посилання представника позивача суд не приймає до уваги, оскільки вони не грунтуються на законі. За таких обставин, суд вважає, що вимога позивача про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є незаконною, правового значення для вирішення зазначеного матеріально-правового спору, з урахуванням його характеру та юридично значимих фактів, не має, є безпідставною, необґрунтованою і задоволенню не підлягає. Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимога позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягає, оскільки останній в позові відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed