Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між банком та відповідачкою [PERSON] 25.02.2008 року був укладений кредитний договір. Позичальнику були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. Однак відповідачка не виконує покладені на неї зобовязання. На забезпечення виконання зобов'язань за договором від 25.08.2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Згідно Договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов'язання за кредитним договором. Зважаючи на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань представник позивача звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідачів, солідарно, наявну заборгованість; та судові витрати. Представник позивача не зявився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідачів не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідачі не зявилися в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідачі є належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Крім того, на веб-сайті суду розміщується список справ, що призначені судом до розгляду, і така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідачі мали можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторін не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без їх участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. \~ \~ \~ \~ Як встановлено в судовому засіданні,\~відповідно до укладеного договору № ROHMG40000003588 від 25.02.2008 року [PERSON] (далі - Відповідач-1) отримала кредит\~ у розмірі 142031,25 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.02.2028 року. Згідно заяви відповідача від 21.07.2008 року кредитний договір переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 30 789, 27 (долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Повторно кошти не видавалися. Відповідач виявив бажання змінити умови кредитування враховуючи те, що відсоткова ставка за таких умов буде нижчою. Підтвердженням волі позичальника до таких змін є, насамперед, факт сплати ним тривалий час коштів, спрямованих на погашення боргу. Таким чином, за наявності настання наслідків, визначених положеннями ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (сплата позичальником періодичних платежів), що вє підставою визнання чинності укладеного договору. Дана позиція підтверджена в узагальненнях Верховного суду України від 07.10.2010 року щодо судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010 р.р.). Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Відповідач-1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається з заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно умов кредитного договору. Згідно договору, у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором Відповідач-1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. В порушення умов кредитного Договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] (Відповідач-1) свої зобовязання не виконала, а саме: не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та у визначені строки. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення Відповідачкою-1 зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідно до п. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором Відповідач-1 станом на 21.07.2016 року має заборгованість - 88 575,48 доларів США, яка складається, за розрахунком банку, з наступного: - 29 703,07 доларів США - заборгованість за кредитом; - 20 696,69 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 4 124,21 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 3 4051,51 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Розрахунок суми заборгованості додається (розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги.) Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь- яку частину суми заборгованості за наданим кредитом. Представник позивача просить постановити рішення про стягнення заборгованості у розмірі 29 703, 07 доларів США - заборгованість за тілом кредиту. В забезпечення виконання зобов'язання (Відповідача-1) за кредитним Договором ROHМG40000003588 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (Відповідач-2) було укладено договір поруки Відповідно до вимог ст.ст. 610, 554 Цивільного кодексу України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники. Відповідно до умов Договору поруки, а саме п.5, позивачем було направлено на адресу Відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором ROHMG40000003588. Згідно п.6 Договору поруки, поручитель зобов'язаний виконати зобов'язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом п'яти календарних днів з моменту її отримання. Вимога, що була пред'явлена до поручителів щодо виконання забезпеченого зобов'язання, залишена без задоволення. Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Порука має складну теоретичну природу, оскільки одночасно є способом забезпечення зобов'язань, а також має зобов'язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов'язання та про договори. Згідно ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Порука віднесена до зобов'язально-правових засобів забезпечення виконання зобов'язань, що спонукають боржника до належного виконання зобов'язань до нього чи до третіх осіб, що вступили заздалегідь у договір зобов'язальної вимоги. Порука є додатковим зобов'язанням, що виникає на підставі договору, за яким до зобов'язання основного боржника приєднується зобов'язання іншої особи, що за нього ручається. Вона покликана забезпечити належне виконання боржником основного зобов'язання. Відповідно ст. 553 ЦК України, договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Договір поруки не передбачає виникнення або навпаки, припинення будь-яких прав та обов'язків боржника. Договір поруки водночас є одностороннім договором, оскільки встановлює одностороннє зобов'язання, відповідно до якого кредитор має право вимагати від поручителя, щоб той виконав свій основний договірний обов'язок у відповідності до умов договору поруки, а поручитель зобов'язаний провести таке виконання. Із законодавчого положення "поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник" випливає обов'язок поручителя надати таке ж виконання, до якого зобов'язаний основний боржник. Таким чином, законодавець фактично поставив знак рівності між зобов'язанням боржника за основним договором та зобов'язанням поручителя за договором поруки - за змістом вони є тотожними. Враховуючи вищевикладене порука є правочином, за якою третя особа, яка не є стороною основного договору, бере на себе обовязок поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобовязання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобовязання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане останнім. Таким чином, Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж обсязі, що й Позичальник. При укладенні як Кредитного договору, так і договору Поруки сторонами було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. Згідно ч. 1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії. Відповідно ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Договором поруки сторони обумовили, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобов'язань по Кредитному договору. Припинення правовідносин (зобов'язань) здійснюється в спосіб, визначений договором чи законом. Також згідно п.4 статті 559 Цивільного кодексу України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідачкою [PERSON] не заявлено вимоги про припинення договору поруки, а лише надано заперечення щодо позову Банку, згідно яких відповідачка вважає, що банк пропустив шестимісячний строк для пред'явлення вимог до поручителя у разі неналежного виконання зобов'язань позичальником, що мало місце з 2011 року. Порука вважається дійсною до моменту коли судом не буде встановлено факт припинення договору. Щодо заяви, поданої відповідачкою [PERSON], про застосування строків позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно до п. 5.5. Умов договору строк позовної давності за кредитним договором був збільшений до 5 років. Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 ст. 264 ЦК України). 19.02.2014 року було винесено рішення Рівненського районного суду Рівненської області у справі за позовом ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про звернення стягнення. Позов був поданий до суду 08.08.2013 року, що згідно ст. 264 ЦК України являється підставою для переривання термінів позовної давності. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 28.09.2016 року - до спливу строку позовної давності. У зв'язку з цим обставини, на які відповідачка посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності при зверненні до суду позивачем не був пропущений. Відповідачі не спростували, що виконали зобов'язання перед ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" у повному обсязі, і банк безпідставно звернувся до суду з новим позовом. На даний час Відповідачі продовжують ухилятись від виконання зобов'язань і заборгованість за договором не погашають, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". \~Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. \~Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, враховуючи положення ст.ст. 525, 526, 530, 1050, ч.1 ст. 1054 ЦК України суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved