Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Відповідач, на підставі договору дарування є власником не житлових приміщень, розташованих на земельній ділянці площею 0,3004 га з цільовим призначенням інша комерційна діяльність, яка знаходиться по вул. Мічуріна, 17а, в смт. Диканька Диканського району Полтавської області /далі - Диканська селищна рада/, яка знаходиться в комунальній власності Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області - позивача по справі. Вказуючи на те, що відповідач ухиляється від укладення договору оренди вказаної вище земельної ділянки, на яких розміщені належній їй нежитлові приміщення, хоча вона нею використовується, для розміщення даних приміщень, а тому не сплачує кошти за її користування, внаслідок чого Диканській селищній раді завдано матеріальну шкоду в сумі 89 144 грн. 40 коп., яка останньою по даний час не сплачена, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення шкоди завданої внаслідок користування земельною ділянкою. Враховуючи те, що ціна позову по вказаній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, вказаний спір не підпадає під положення ч. 4 ст. 247 ЦПК України у якій передбаченні спори які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного провадження, дана справа є малозначною, а тому відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 5 ст. 279 ЦПК України вона була розглянута без повідомлення сторін в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] про розгляд справи у порядку спрощеного провадження була повідомлена у відповідності ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Диканська районна державна адміністрація Полтавської області в особі Комісії по визначенню збитків власникам та землекористувачам Диканського району, як третя особа, до суду подала своє письмове пояснення у якому вказала про відсутність заперечень щодо задоволення позову. Розглянувши матеріали справи в порядку письмового провадження, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Судом встановлено. що 19 травня 2008 року між позивачем [PERSON] селищною радою та [PERSON] було укладено договір оренди землі площею 0,3004 га для комерційної діяльності, яка розташована по вул. Мічуріна, 17 а в смт. Диканська Полтавської області, строком дії 15 років, тобто до 19 травня 2023 року. Вказаний договір зареєстрований у Диканському відділі філії ДП "Центр ДЗК", про що 25 червня 2008 року в Державному реєстрі земель вчинено запис № 040854500019. Як вбачається з Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, яка сформована 08.11.2017 року, що [PERSON] уклав з відповідачем договір дарування нежитлових приміщень, які розміщенні на орендованій у позивача земельній ділянці, розташованій по вул. Мічуріна, 17а в смт. Диканька Полтавської області. Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі, зокрема, припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці. Як вбачається з листів позивача, адресованих відповідачеві по справі від 07.04.2014 року та 09.11.2017 року, останній пропонувалося укласти договір оренди земельної ділянки на яких розміщенні належні їй на підставі договору дарування нежитлові приміщення. Окрім цього, у вказаних повідомленнях, відповідачу [PERSON] повідомлялося про наслідки неукладення нею вказаного договору оренди земельної ділянки, яка знаходиться в комунальній власності Диканської селищної ради, зокрема про направлення позову до суду про відшкодування збитків завданих нею. Земельні правовідносини, зокрема пов'язані із користуванням землею, регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі", Цивільним кодексом України, іншими Законами України, постановами Кабінету Міністрів України у випадках, передбачених законом, а також договором оренди землі. Стаття 13 Конституції України, серед іншого визначає, що земля, яка знаходяться в межах території України, є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. В силу приписів статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ст. 125 та ст.126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". При цьому, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Відповідно до частини другої ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. За приписами ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Актом обстеження стану та дотримання умов використання земельної ділянки від 14.11.2017 року встановлено, що земельна ділянка яка знаходиться за адресою: по вул. Мічуріна, 17 в смт. Диканька Диканського району Полтавської області, площею 0,3004 га з цільовим призначенням для іншої комерційної діяльності, використовується для розміщення нежитлових будівель, що належить [PERSON] на праві приватної власності. Того ж дня позивачем надіслано відповідачеві вимогу № 5 з встановленим терміном до 01 грудня 2017 року щодо звернення до Диканської селищної ради з клопотанням про передачу їй в користування на умовах оренди вказаної вище земельної ділянки. Згідно зі статтею 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. За загальним правилом, передбаченим ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). За приписами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт «д» частини першої статті 156 ЗК України). За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено. Згідно з пунктом 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи згідно пунктом 2 Порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. Як вбачається з Акту засідання районної комісії по визначенню збитків нанесених власниками землі та землекористувачам Диканського району, складеного 01.12.2017 року, що визначено збитки у вигляді неодержаного Диканською селищною радою доходу за час користування [PERSON] відповідачем по справі, земельною ділянкою комунальної власності, кадастровий номер 5321055100:30:001:0073, цільове призначення інша комерційна діяльність площею 0,3004 га, за період з 01.01.2015 року по 01.12.2017 року в розмірі 89 144 грн. 80 коп. Таким чином, у зв'язку з бездіяльністю відповідача, яка на протязі тривалого часу, не здійснювала дій щодо укладення договору оренди земельної ділянки на якій розміщенні належні їй нежитлові споруди, що в подальшому призвело до безоплатного користування такою, територіальній громаді Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області було завдано збитків, які полягають в неотриманні орендної плати за землю. Судом встановлено, що позивачеві на даний час, відповідачем, як землекористувачем, в добровільному порядку вказані збитки нанесені відшкодовані не були. Аналізуючи докази в їх сукупності та беручи той факт, що [PERSON] позивачем неодноразово повідомлялась про необхідність укладення договору оренди земельної ділянки на якій розміщенні належній їй нежитлові будівлі, однак останньою вказані пропозиції проігноровані, а Диканська селищна рада понесла збитки, які спричиненні нею через вказану бездіяльність, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги знайшли своє підтвердження в суді та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1 762 грн., понесені позивачем при подачі позову до суду підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved