Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа : ТОВ «ЮКАТАН» про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи тим, що 15 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Райффайзен Банк Аваль", в особі Мелітопольського відділення ЗОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», далі по тексту - Банк, та гр. [PERSON], далі по тексту - Позичальник, укладено кредитний договір № 012/17-29/101, далі по тексту - Кредитний договір, за умовами якого, Позичальнику надано кредит у розмірі 125 000,00 (сто двадцять п'ять тисяч доларів США 00 центів) дол. США зі сплатою 13,5 % (відсотків) річних, на строк по 14.04.2018 р., для використання на споживчі цілі. Кредитний договір підписано обома сторонами та скріплений печаткою Банку. Відповідно до умов Кредитного договору Позичальник зобов'язався щомісячно повертати кредитні кошти згідно графіку погашення та здійснити остаточне погашення кредиту не пізніше 14.04.2018 р. Крім того, Позичальник зобов'язався щомісячно сплачувати банку відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 13,5 % річних. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазначених норм закону та умов договору Клієнт зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків Позивача, які мають вираз у залученні Позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника дострокове вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором Клієнт станом на 26.11.2014р. має заборгованість у сумі 231 469,61 дол. США (3465 808,82 гривень), у тому числі: заборгованість за кредитом -114 581,17 дол. США (1 715 630,96) гривень; заборгованість по сплаті відсотків - 88 831,71 дол. США (1 330 082,70) гривень; пеню за невчасну сплату кредиту та відсотків - 420 095,16 гривень . Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна (виключна підсудність). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «[INFO]» (далі - Іпотекодавець або Третя особа) було укладено договір іпотеки №012/47-29/101/1 від 15.04.2008 року. Предметом іпотеки є база відпочинку «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві власності на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Кирилівською селищною радою Якимівського району Запорізької області від 04.09.2007р. Але, на даний час власником вищевказаного предмету іпотеки на підставі рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області №348 від 15 липня 2009 року є [PERSON]. Відповідно до п. 4.1.4. Договору іпотеки, Іпотекодавець не має права без письмової згоди Іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки. Відповідно до. п. 6.2. Договору іпотеки, Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем зобов'язань, а також в інших випадках, передбачених цим Договором, задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством. Статтею 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, Іпотекодержатель має право звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором. Згідно ст. 33 ЗУ «Про іпотеки» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.І ст. 23 ЗУ «Про іпотеку», у разі переходу права власності на предмет іпотеки від Іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відомо не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором, у тому числі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Враховуючи викладене, правильно є позиція про те, що до нового власника майна, яке є предметом іпотеки, переходять усі права та обов'язки за іпотечним договором, оскільки відсутність державної реєстрації обмеження нерухомого майна іпотекою на дійсність іпотечного договору не впливає. Таким чином, іпотека для нового набувача - [PERSON], нерухомого майна-база відпочинку «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є дійсною, а отже ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» має право звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення своїх вимог відповідно до укладеного договору іпотеки № 012/17-29/101/1 від 15.04.2008 року, незалежно від того, хто є власником предмета іпотеки на поточний момент. 27.11.2014 року [PERSON] була пред'явлена письмово вимога про необхідність виконання зобов'язань, однак вимога була залишена без задоволення. Чинне законодавство не встановлює залежність збереження права іпотеки від добросовісності чи недобросовісності нового власника предмету іпотеки, а також від його обізнаності про обтяження придбаного нерухомого майна чи оспорювання в судовому порядку права іпотеко держателя на це майно на момент придбання. Будь-яких обмежень або виключень, які б дозволяли звільнити особу, що придбала іпотечне майно від переведених на нього обов'язків іпотекодавця на підставі того, що при укладені договору купівлі-продажу вона не знала про наявність іпотечного обтяження, законом не передбачено. Таким чином, перехід права власності на предмет іпотеки до [PERSON] не припинив того обтяження, яке було встановлене на користь банку у відповідності до умов іпотечного договору. Тобто за законодавством іпотеко держатель може пред'явити вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки до нового власника, який є добросовісним набувачем при повному збережені дійсності договору купівлі-продажу предмета іпотеки, тобто без попереднього визнання цього договору недійсним. Відповідно до ст.. 39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів. У позовній заяві позивач просив винести рішення про стягнення на предмет іпотеки. У судове засідання представник банку до суду не з'явився, надав до суду заяву, у якій просив розглянути справу без його участі, позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Відповідачі, неодноразово належним чином повідомлені про час та місце судового засідання( останні два засідання викликались через пресу), на судове засідання, призначене на 19.03.2015 р., належним чином повідомлені відповідач та представник третьої особи не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Суд ухвалив слухати справу за відсутності сторін. У відповідності до ст. 197 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Під час судового засідання були вивчені наступні докази по справі : - Кредитний договір № 012/17-29/101 (а.с3-7) - договір іпотеки ( а.с.8-10) - заява відповідача до Кирилівської селищної ради про видачу свідоцтва про право власності ( а.с.11) - акт прийому та передачі ( а.с.12) - рішення виконкому Кирилівської селищної ради № 348 від 15 липня 2009 р. ( а.с.13) - лист позивача до відповідача ( а.с.14) - копія паспорта відповідача ( а.с.15-16) - свідоцто про державну реєстрацію та статут позивача ( а.с.17-19) - розрахунок заборгованості ( а.с.21-22) - відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно ( а.с.40) Таким чином судом було встановлено: 15 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством „Райффайзен Банк Аваль", в особі Мелітопольського відділення ЗОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», далі по тексту - Банк, та гр. [PERSON], далі по тексту - Позичальник, укладено кредитний договір № 012/17-29/101, далі по тексту - Кредитний договір, за умовами якого, Позичальнику надано кредит у розмірі 125 000,00 (сто двадцять п'ять тисяч доларів США 00 центів) дол. США зі сплатою 13,5 % (відсотків) річних, на строк по 14.04.2018 р., для використання на споживчі цілі. Кредитний договір підписано обома сторонами та скріплений печаткою Банку ( а.с.3-7). база відпочинку «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить Іпотекодавцю на праві власності на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Кирилівською селищною радою Якимівського району Запорізької області від 04.09.2007р. Але, на даний час власником вищевказаного предмету іпотеки на підставі рішення Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області №348 від 15 липня 2009 року є [PERSON]. ( а.с.8-10,13,40) Вказані договора укладені з додержанням форми та норм, що регулюють укладення вказаних договорів та правочинів взагалі. 26.11.2014 року загальна заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №012/17-29/101 від 15.04.2008 року становить - 231 469,61 дол. США (3465 808,82 гривень)., що підтверджується рохразунком заборгованості ( а.с.21-22) Стаття 11 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 589 ЦК України та ст. 20 Закону України "Про заставу" установлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Частиною 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Порушення зобов'язання з боку позичальника досить суттєво змінює обсяг прав банку як кредитора та іпотекодержателя, що виражається в неповерненні банком кредитних коштів в обумовлені кредитним договором строки. Згідно п.1.3. Іпотечного договору заставна вартість іпотечного майна на момент його передачі в іпотеку банку, за згодою сторін складала - 258 400,00 (двісті п'ятдесят вісім тисяч чотириста гривень 00 копійок). Тобто загальна сума вимог іпотекодержателя за кредитним договором є співмірною з вартістю іпотечного майна. Відповідно до ЗУ «Про іпотеку» за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки іпотекодержатель задовольняє свої вимоги. Решта коштів повертається іпотекодавцю. Згідно ст. З Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Частина 3 ст.ЗЗ Закону України «Про іпотеку» передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду. Стаття 39 вищезазначеного закону говорить про те, що у рішенні суду згідно якого звернуто стягнення на предмет іпотеки зокрема, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до п.42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року, резулютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати, зокрема, вимогам ст.39 ЗУ «Про іпотеку». При цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за завичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб"єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. На підставі вище викладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved