Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

У листопаді 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначив, що перебуває у фактичних шлюбних відносинах з відповідачкою, від яких народилась донька [PERSON] , [INFO] . З лютого 2017 року вони з відповідачкою припинили шлюбні стосунки, донька залишилась проживати з матір`ю. Зі серпня 2018 року відповідачка почала чинити перешкоди у його спілкуванні з дитиною. У зв`язку з тим, що мирним шляхом врегулювати даний спір немає можливості, позивач звернувся до суду із позовом, в якому просять зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні дитини, визначити позивачу наступні способи участі у спілкуванні та вихованні дитини, а саме - встановити перші 6 місяців з дня набрання рішення суду законної сили - зустрічі з дитиною 3 дні на тиждень не менше 3 годин на день, з попереднім повідомленням [PERSON] Починаючи з 7 місяця з дня набрання рішенням законної сили - зустрічі за місцем проживання батька дитини кожної п`ятниці з 16 год. до 19 год., суботи, з попереднім повідомленням [PERSON] Встановити спільний відпочинок у дні державних свят та дні народження дитини та/або рідних батька, з попереднім повідомленням [PERSON] , без її присутності. А також, встановити 15 календарних днів для оздоровлення дитини в літній період в той час, коли дитина не оздоровлюється з матір`ю , з попереднім повідомленням [PERSON] . Крім того, встановити у разі хвороби дитини відвідування її батьком не менше однієї години на добу з урахуванням рекомендацій лікаря. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник позивача, яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги, адвокат Хмаріна О.В. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнала та заперечувала проти їх задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вказала, що подружнє життя з позивачем не склалось через подружню невірність чоловіка. Після розірвання стосунків вона спочатку сприяла спілкуванню позивача з донькою. Проте, коли спілкування позивача з дитиною перетворилось на засіб контролю позивача за життям відповідачки та постійного втручання його у її нові стосунки. Такі відвідування завершувались негативно, що мало погані наслідки для психіки дитини. В червні 2017 року, погрожуючи, що відбере дитину, позивач звертався до суду із позовною заявою про визначення місця проживання дитини. У свою чергу, вона також звернулась до суду. 16.05.2018 року позивач залишив позовні вимоги без розгляду. Протягом всього часу, що суд розглядав позовну заяву, позивач жодного разу не проявив ініціативу поспілкуватись з дитиною, надати матеріальну допомогу. Більш того, мав місце випадок, коли позивач намагався у нетверезому стані забрати дитину, у зв`язку з чим, вона була вимушена звернутись до поліції. Крім того, позивач відмовляється добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, у зв`язку із чим, вона була вимушена звернутись до суду із заявою про стягнення аліментів. Вона не проти спілкування доньки з батьком, але вважає, що таке спілкування повинно бути врегульовано саме за участю фахівців Служби у справах дітей. На підставі викладеного, просила відмовити позивачу. Відповідачка у судове засідання не з`явилась з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи була повідомлена, про причину неявки суд не повідомила. Ухвалою суду від 27.08.2019 року ухвалено провести заочний розгляд справи вказаної справи, оскільки відповідачка, будучи неодноразово належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, в той же час представник позивача не заперечував проти заочного вирішення справи. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради Бартош Н.О. в судове засідання не з`явилась, надала до суду висновок, розгляд справи просила провести за її відсутності Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.05.2015 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 533. Згідно довідки - характеристики, виданої 23.10.2018 року старшим ДОП СП Приморського ВП ЦВП ГУНП в Донецькій області, позивач мешкає в [ADDRESS] . Зарекомендував себе з посереднього боку, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, скарг від сусідів не надходило, до адміністративної відповідальності у 2018 р. не притягався. Позивач працює в РМЦ №2 ТОВ «Метінвест-МРМЗ» з вересня 2015 року, зарекомендував себе відповідальним працівником. Користується повагою серед колег, прислуховується до рекомендацій та зауважень, що підтверджується наданою характеристикою. Позивач зі серпня 2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 30.08.2017 року Маріупольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 695. Відповідно до укладеного 20.11.2017 року договору оренди житлового приміщення із правом викупу, позивач орендує житлову квартиру [ADDRESS] , із послідуючим правом викупу цієї квартири. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, виданого 11.04.2018 року Кальміуським районним у м.Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 11.04.2018 року відповідачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 52. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». Відповідачка з донькою [PERSON] мешкають в [ADDRESS] . Відповідно до характеристики, виданої директором ДНЗ «Маріупольський центр професійно - технічної освіти», відповідачка навчається у ДНЗ «Маріупольський центр професійно - технічної освіти» з 01.09.2016 року за фахом - «електромонтер з ремонту та обслуговування електроустановок», характеризується з позитивного боку, зарекомендувала себе як активна, дисциплінована, врівноважена, має дружні стосунки з одногрупниками та іншими учнями, спілкується з викладачами. На теперішній час існують перешкоди в спілкуванні позивача - батька з малолітньою дитиною [PERSON] , що також не спростовується сторонами. Відповідно до ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 15 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, іншими родичами. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М . С . проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. У справі "Хант проти України" (рішення від 07.12.2006 року) вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Національне законодавство України, зокрема, ст. 155 СК України також передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Відповідно до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 27.02.2019 року, вважає можливим встановити наступний порядок спілкування [PERSON] з донькою [PERSON] , [INFO] , а саме: у перші шість місяців, два рази на тиждень, у вихідні дні від праці [PERSON] , які припадають на суботу або неділю по чотири години без присутності матері дитини; починаючи з сьомого місяця щотижнево з 16 год. п`ятниці до 16 год. суботи, питання щодо залишення дитини у батька з ночівлею, вирішувати за обоюдною домовленістю з матір`ю дитини; 15 календарних днів для оздоровлення дитини у літній період, у період відпустки [PERSON] ; питання щодо спілкування батька з дитиною у дні державних свят, днів народжень дитини, батька, родичів батька, та інші питання стосовно дитини вирішувати за обоюдною домовленістю. Тому суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову та при прийнятті рішення спирається на висновок органу опіки та піклування, оскільки вважає його таким, що не порушує права дитини та батька на спілкування, виховання, участі дитини в позашкільних заходах, запропонований органом опіки порядок спілкування позивача з дитиною є об`єктивним та достатнім для забезпечення дитини батьківською увагою.

Outcome: partial