Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить зняти арешт зі всього його майна, накладений Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесеної 10.06.2016 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві [PERSON] у виконавчому провадженні №14231405. У судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, надавши відповідні докази та підтвердження сплати боргу. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що в разі зняття арешту існують ризики, того, що позивач буде порушувати свої зобов'язання по утриманню дитини та реалізує своє майно з метою ухилення від сплати аліментів. На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується розпискою, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло, надавши суду довідки Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва. Суд, заслухавши сторін, вивчивши письмові пояснення, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12.04.2006 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів громадян, щомісячно і до її повноліття, починаючи з 12.01.2006 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 6-7). Відповідно Довідки Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві №788/11 від 10.08.2016 року, 13.08.2009 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа №2-892/1 виданого 12.04.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дитину (а.с. 60-62). Відповідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10.06.2016 року було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], а саме: квартиру [ADDRESS], на підставі виконавчого листа №2-892/1 виданого 12.04.2006 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дитину (а.с. 14). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 11.04.1994 року виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської райдержадміністрації м. Києва, згідно розпорядження №9920 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 14.04.1994 року і записано в реєстрову книгу за реєстровим [NUMBER], квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (в рівних долях) (а.с. 27). Відповідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.05.2001 року, спадкоємцями майна [PERSON], померлого 28.03.2000 року, в рівних долях є дружина [PERSON], та сини [PERSON], [PERSON] (а.с. 28). Відповідно до інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації №КВ-2016 №31048 від 05.09.2016 року квартира за адресою: [ADDRESS], на праві власності зареєстрована: 3/4 за [PERSON], [PERSON], [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.04.1994 року виданого Відділом приватизації державного житлофонду Ватутінської райдержадміністрації м. Києва, згідно розпорядження №9920 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 14.04.1994 року і записано в реєстрову книгу за реєстровим [NUMBER]; 1/4 за [PERSON], [PERSON], [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого 15-ю Київською державною нотаріальною конторою 22.05.2001 року №8-1008, зареєстрованого в бюро 20.06.2001 року в книзі д.1111-203 за реєстровим [NUMBER] (а.с. 29). Відповідно Довідки №46 від 14.11.2016 року [PERSON] дійсно працює в ТОВ "Солодкий Замок" на посаді комірника - вантажника з 19.07.2016 року згідно Наказу №15 від 18.07.2016 року з оплатою в розмірі 1500,0 грн. на місяць, загальна сума доходу за період з 19.07.2016 року по 30.11.2016 року за винятком аліментів становить 6642,86 грн. (а.с. 57) 17.08.2016 року [PERSON] звертався до Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві із заявою про надання інформації щодо накладеного арешту та його зняття. Відповідно до листа ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 31.08.2014 р. №723/11 повідомлено, що відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду, тому неможливо припинити обтяження, а саме, арешт з майна боржника (а.с. 18). Відповідно до Розрахунку заборгованості по аліментам, станом на 19.12.2016 року заборгованість у [PERSON] відсутня (а.с. 48-49). Відповідно Довідки Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві №723/11 від 21.12.2016 року станом на 21.12.2016 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, згідно розрахунку заборгованості (а.с. 63). У відповідності до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження власником своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд виходить із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, позов підлягає задоволенню, оскільки позивач довів повне погашення заборгованості та надав відповідні докази. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Наявність безпідставного накладеного обтяження майна, належного позивачу, порушує їх права, що дає підстави для їх судового захисту. Згідно із ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність зняття арешту з майна позивача, так як відповідно Довідки Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві №723/11 від 21.12.2016 року станом на 21.12.2016 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, згідно розрахунку заборгованості, підстави для арешту зазначеного майна відсутні. Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, з боку відповідача суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення проти позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви.

Outcome: approved