Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

23 вересня 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товарна Біржа " РІКо - Альянс", про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 березня 2002 року вони з відповідачем уклали договір купівлі - продажу нерухомого майна. Відповідно до вказаного договору купівлі - продажу нерухомого майна, відповідач [PERSON] продала, а позивач [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Зазначений договір купівлі - продажу нерухомого майна було зареєстровано на Товарній Біржі " РІКо - Альянс". Оскільки спірний договір купівлі - продажу нерухомого майна, укладений між [PERSON] та [PERSON] не був посвідчений нотаріально, позивач [PERSON] просить суд визнати зазначений договір купівлі - продажу нерухомого майна дійсним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, при цьому з поданого до суду одночасно з позовною заявою клопотання вбачається, що позивач позовні вимоги підтримує та просить розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, при цьому 12 січня 2021 року також подала суду заяву, в якій визнала позов і просила розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи - Товарної Біржі " РІКо - Альянс" у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце судового засідання третя особа повідомлена вчасно та належним чином, про причини своєї неявки представник третьої особи суд не повідомив. Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд встановив таке: 12 березня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір № 5-43 купівлі - продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі - продажу нерухомого майна укладений і зареєстрований на Товарній Біржі " РІКо - Альянс" у "Журналі реєстрації біржових угод" за № 5-43 від 12 березня 2002 року, без подальшого нотаріального посвідчення, про що зазначено в договорі. 18 березня 2002 року, на підставі зазначеного вище договору купівлі - продажу, за [PERSON] у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації зареєстроване право власності на придбану нею квартиру - реєстровий номер 12 (а. с. 6, 12). Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно з ст. 1 Закону України "Про товарну біржу" (далі - Закон) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Відповідно до ст. 2 Закону Товарна біржа здійснює свою діяльність за принципами: рівноправності учасників біржових торгів; застосування вільних (ринкових) цін; публічного проведення біржових торгів. Згідно з положеннями ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Оскільки спірні правовідносини між сторонами виникли 12 березня 2002 року, для їх врегулювання застосуванню підлягає Цивільний кодекс Української РСР в редакції 1963 року. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 128 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), чинного на момент виникнення правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до ст. 153 ЦК УРСР договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі - продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року № 121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України 2004 року, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з положеннями ч. ч. 1, 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на те, що [PERSON] та [PERSON] при укладенні договору, дійшли взаємної згоди за всіма його істотними умовами і виконали свої зобов`язання, що підтверджується укладеним в письмовій формі договором купівлі-продажу нерухомого майна, а також беручи до уваги те, що що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі За таких обставин, позовні вимоги позивача є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України позивачу належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved