Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

18 серпня 2014 року [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції - про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, зазначивши третьою особою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а. с. 3-6). У судовому засіданні від 10 вересня 2014 року процесуальний статус Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції був змінений на "третю особу", а в якості відповідача до участі у справі була залучена Дніпропетровська міська рада (а. с. 37-38). Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у судовому порядку у 2011 році за [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер, та за життя останнім був складений заповіт, відповідно до якого він призначив [PERSON] спадкоємцем всього належного йому на час смерті майна. Проте постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 31 липня 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], належної [PERSON] на час смерті, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації прав власності за спадкодавцем на вказане нерухоме майно. Тому [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати за ним право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], [INFO], який помер [INFO] (а. с. 3-6). Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Представник відповідача - Дніпропетровської міської ради, у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується розпискою про ознайомлення з часом та датою судового засідання (а. с. 54); приймала участь у судовому засіданні від 26 листопада 2014 року (а. с. 53). Від представника третьої особи - Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції надійшло клопотання про розгляд даної цивільної справи без його участі, в клопотанні просив суд ухвалити рішення згідно з чинним законодавством України (а. с. 49). Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надіслала на адресу суду заяву про розгляд даної цивільної справи за її відсутності, просила суд ухвалити рішення згідно з чинним законодавством України (а. с. 30). Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в розгляді даної цивільної спавши, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно у порядку доступу нотаріусів за № 65334374 від 31 липня 2014 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування ВСТ № 051193 реєстр 2810, 26.04.2006, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] (а. с. 86). Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2011 року по цивільній справі № 2-268/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Приватний нотаріус ДМНО [PERSON], про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності - за [PERSON] було визнано право власності на квартиру [ADDRESS] (а. с. 11). Вказаним судовим рішенням також був визнаний недійсним договір дарування квартири [ADDRESS] від 26.04.2006 р., посвідчений Приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим № 2810. З мотивувальної частини рішення суду від 27 травня 2011 року вбачається встановлений судом факт того, що "згідно свідоцтва про право власності від 13.05.1994 р. спірна квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] та була зареєстрована за ним (т. 1 а.с. 15)", а також "вбачається з висновку експерта від 08.07.2010 р. № 92 (т. 1 а.с. 247-250), висновку судової почеркознавчої експертизи від 29.07.2009 р. № 6015 (т. 1 а.с. 251-255), висновку повторної судово-почеркознавчої експертизи від 02.11.2009 р. (т. 1 а.с. 243-246), що були проведені у межах провадження у кримінальній справі № 63099020, підписи від імені [PERSON] у спірному договорі дарування були виконані не ним, а іншою особою з наслідуванням справжнього підпису позивача". Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2011 року рішення суду від 27 травня 2011 року по цивільній справі № 2-268/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - Приватний нотаріус ДМНО [PERSON], про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності - було залишено без змін (а. с. 12). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало чинності, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що 23 грудня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним № 4288 був посвідчений заповіт, складений [PERSON], [INFO], відповідно до якого останній заповів все належне йому на час смерті майно [PERSON] (а. с. 10). З матеріалів спадкової справи № 3/2014 вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а. с. 59, 60). Також судом було встановлено, що постановою приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] від 31 липня 2014 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS], належної [PERSON] на час смерті, у зв'язку з відсутністю державної реєстрації прав власності за спадкодавцем на вказане нерухоме майно (а. с. 22-23). Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до вимог статей 1216, 1218 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Положеннями ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною 3 ст. 1296 ЦК України встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у судовому засіданні у їх сукупності, приймаючи до уваги, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, який у судовому порядку був визнаний недійсним через підроблення підпису на ньому дарувальника - [PERSON], при цьому цим же судовим рішенням за [PERSON] було визнано право власності на вказану квартиру, враховуючи, що єдиною підставою для відмови нотаріуса у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] стала відсутність державної реєстрації за ним права власності на квартиру [ADDRESS], суд приходить до висновку щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог позивача та вважає за не обхід не задовольнити їх. Роблячи такий висновок суд враховує, що право власності за [PERSON] на квартиру, яка є спадковим майном, було зареєстровано у встановленому законом порядку на підставі відповідного свідоцтва про право власності, проте право власності на цю квартиру в подальшому було зареєстровано на іншу особу незаконно, безпідставно та внаслідок незалежних від заповідача обставин. На підставі викладеного,

Outcome: approved