Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з відповідною заявою в якій просила визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10 грудня 1997 року, який був посвідчений Криворізьким філіалом Придніпровської товарної біржі, реєстраційний номер 1033-Н/97 - дійсним та визнати за нею право власності на нерухоме майно, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається: з двокімнатної квартири, загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 30,6 кв.м. в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 10.12.1997 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] з однієї сторони, а [PERSON] з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна на товарній біржі Криворізький філіал Придніпровської товарної біржі. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.1999 року, продавці продали, а [PERSON] - покупець придбала квартиру, загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 30,6, яка складається з 2-х кімнат, яка знаходиться на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.1999 року підписаний сторонами, посвідчений директором Криворізького філіалу Придніпровської товарної біржі та зареєстрований за № 1033-Н/97. 3.12.1997 року вказаний договір був зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації, про що здійснений запис в книзі реєстрації за № 22пв-345-345, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, не склавши за життя заповіт. Позивач, будучи спадкоємцем першої черги за законом як дочка померлої, звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , проте нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі не був нотаріально посвідченим. Рекомендовано звернутися до суду для визначення права власності на спадкове майно за спадкодавцем. В судове засідання сторони не з`явилися, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Треті особи до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що 10 грудня 1997 року [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , від імені якого діяла [PERSON] з однієї сторони, а [PERSON] з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна на товарній біржі Криворізький філіал Придніпровської товарної біржі. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.1999 року, продавці продали, а [PERSON] - покупець придбала квартиру, загальною площею 52,0 кв.м., житловою площею 30,6, яка складається з 2-х кімнат, яка знаходиться на 3-му поверсі 5-ти поверхового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказаний об`єкт нерухомості належав продавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.09.1997 року за № 35, виданого на підставі розпорядження органу приватизації Криворізької Квартирно-експлуатаційної частини Центрально-Міського району Дніпропетровської області № 35 від 27.09.1997 року, зареєстрованого в БТІ м. Кривого Рогу в книзі реєстрації за № 22пв-345-345. Згідно ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.1999 року підписаний сторонами, посвідчений директором Криворізького філіалу Придніпровської товарної біржі та зареєстрований за № 1033-Н/97. Пунктом 9 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.09.1996 року зазначено, що відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України, укладений договір підлягає реєстрації у бюро технічної інвентаризації. 3.12.1997 року вказаний договір був зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації, про що здійснений запис в книзі реєстрації за № 22пв-345-345, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] . Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснила, що підтверджується відомостями наданими Першою криворізької державною нотаріальною конторою, тому її спадкоємці спадкують належне їй майно за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом як дочка померлої, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , ксерокопією свідоцтва про її шлюб серії [NUMBER] , ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу батьків позивача. При зверненні позивача до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі не був нотаріально посвідченим. Рекомендовано звернутися до суду для визначення права власності на спадкове майно за спадкодавцем. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Укладена між матір`ю позивача та продавцями угода нотаріально не була посвідчена відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу". Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Згідно ст. 42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством. Згідно ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. При укладені договору купівлі-продажу нерухомого майна від 10.12.1997 року сторони договору виконали умови укладеної угоди, а саме: продавці передали матері позивача у власність квартиру, документи та ключі, а вона сплатила за неї оговорену суму грошових коштів. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про власність", чинного на час набуття [PERSON] квартири, громадянин набував право власності на майно, зокрема, отримане внаслідок укладення угод, що не заборонені законом. Статті 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) вимагали обов`язкове нотаріальне посвідчення угод купівлі-продажу житлових приміщень і реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, а правовими наслідками недодержання такої форми передбачалося недійсність цієї угоди . Однак, ст. 15 Закону "Про товарну біржу"( у редакції від 16 лютого 1993 року), що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме на 10 грудня 1997 року на Придніпровській товарній біржі, не забороняла купівлю-продаж, зокрема квартири та не передбачала необхідності нотаріального посвідчення укладеного договору. Лише в редакції від 20.05.2010 року в ст. 15 Закону "Про товарну біржу" було зазначено, що житловий будинок (як предмет визначений індивідуальними ознаками) не може бути предметом біржової торгівлі. Відповідно до положень ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовуються до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до положень статті 3 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Однак, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року за № 121 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за N 399/2839 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (пункт 1 п\\п 1.5.-1.7.) державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. До переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна відноситься зокрема договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (пункт 9 додатку № 1 до Інструкції ). [PERSON] зареєструвала договір купівлі-продажу нерухомого майна на підставі біржової угоди в Криворізькому БТІ на своє ім`я. Отже, право власності [PERSON] на нерухоме майно, було набуто відповідно до діючого на той час законодавства, визнавалося державою і ніким не оскаржено. На даний момент нотаріально посвідчити договір не має можливості, оскільки [PERSON] - покупець по договору померла. Оскільки сторонами при укладенні угоди купівлі-продажу нерухомості від 10.12.1997 року домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору: [PERSON] сплатила, визначену договором суму грошей, а продавці передали їй документи на квартиру, на сьогоднішній день за нею зареєстровано право власності на нерухоме майно в державних органах реєстрації майна, проте посвідчити угоду у нотаріуса не є можливим, адже [PERSON] [INFO] померла, а позивач як її дочка і спадкоємиця позбавлена можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, визнавши договір купівлі-продажу від 10.12.1997 року дійсним та визнавши за позивачкою право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті її матері. На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 392, 1217, 1218, 1220, 1221, 1261 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved