Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із цивільним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління малої механізації» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала за мотивів, що викладені у позовній заяві, просила позов задовольнити повністю. Представники відповідача у судовому засіданні позов не визнали за мотивів, що викладенні в запереченнях, просили в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в повному обсязі за безпідставністю. Додатково вказав, що на даний момент посади денного сторожа немає, а тому поновлення [PERSON] на посаді немає можливості. На даний момент на посаді нічного сторожа прийнята інша людина, яка працює відповідно до трудової угоди. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 64 ГК України власник або уповноважений ним орган має право самостійно визначати штат і чисельність працівників, структуру підприємства. Таким правом він може скористатися в будь-який час , у т.ч. враховуючи потреби виробництва, вносити відповідні зміни. Зміни, а також процедура звільнення працівників за зазначеною вище підставою мають буди здійснені в межах чинного законодавства. Саме такий підхід зорієнтована постанова Пленуму Верховного Суду України " Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року, у п. 19 якої зазначено, що суди зобов"язані з"ясувати, розглядаючи трудові спори, пов"язані зі звільненням працівників за пнктом 1 ст. 40 КЗПП України, чи були справді зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скрочення чисельності або штату працівників, чи дотримано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник чи уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення. Так судом встановлено, що [PERSON] згідно рішення Рівненського міського суду від 04 жовтня 2012 року був поновлений на роботі в ТзОВ «Управління малої механізації» денним сторожем з 30 листопада 2011 року наказом №93 від 08.10.2012 року. Вказане підтверджується копією трудової книжки гр. [PERSON], що наявна в матеріалах справи, а також сторонами не оспорюється, а тому згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Наказом №100 від 29 жовтня 2012 року «Про скорочення штату працівників» він був попереджений про наступне звільнення 31 грудня 2012 року у зв'язку зі скороченням чисельності. Як встановлено у судовому засіданні , у відповідності до вимог вищевказаного Пленуму Верховного Суду України, дійсно у ТЗОВ " Управління малої механізації" в жовтні 2012 року відбулось скорочення штату працівників у зв"язку з сезонною роботою, відсутністю обсягів будівельно-монтажних робіт від замовників, оренди малої механізації та автотранспорту, кризою в Україні, тяжким фінансовим станом, необхідністю проведення заходів по оздоровленню фінансового стану, раціоналізацією штатної структури посад і кількості працівників підприємства. Даний факт сторонами у судовому засіданні не оспорюється, і про майбутнє вивільнення працівників було повідомлено Рівненський центр зайнятості. Відповідно до Акту від 31 жовтня 2012 року [PERSON] відмовився в ознайомленні з наказом №100 від 29 жовтня 2012 року. 31 грудня 2012 року згідно наказу № 142, [PERSON] був звільнений у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно ст. 42 КЗпП України адміністрація при скороченні чисельності штату працівників надає переважне право на залишення на роботі працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці та інше. Згідно акту від 17 вересня 2010 року, директор ТзОВ «Управління малої механізації» Дзенік А.М. запропонував [PERSON], у зв'язку з виходом на пенсію нічного сторожа [PERSON], написати заяву на перехід з денного сторожа на нічного, але він відмовився мотивуючи це тим, що у нього є медична довідка сер. МСЕ-№210795, і він не може працювати нічним сторожем. Вказане підтверджується актом від 17 вересня 2012 року про відмову [PERSON] писати пояснення чому він не захотів переходити з денного сторожа на нічного. Актом від 30 травня 2012 року, директор ТзОВ «Управління малої механізації» Дзенік А.М. вдруге запропонував денному сторожу [PERSON], у зв'язку з виходом у дикретну відпустку нічного сторожа [PERSON], написати заяву на перехід з денного сторожа на нічного, але він відмовився мотивуючи це тим, що у нього є медична довідка сер. МСЕ-№210795 від 14.07.1998 року, і він не може працювати нічним сторожем, а також відмовився у письмовій формі написати пояснення про причину своєї відмови. Також, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні вказали, що були присутні, коли директор ТзОВ «Управляння малої механізації» Дзенік А.М. запропонував [PERSON] написати заяву на перехід з денного сторожа на нічного, але він відмовлявся, про що, відповідно, також складалися акти. Як вбачається із матеріалів справи, про порушення трудового законодавства з боку [PERSON] свідчать відповідні акти від 11.10.2012 року, 15.10.2012 року, 31.10.2012 року, 06.11.2012 року. Працівниками ТзОВ «Управління малої механізації» неодноразово пропонувалось [PERSON] дати пояснення по фактах - неналежного виконання посадових обов'язків та наказів керівництва. Однак, [PERSON] від дачі пояснень відмовився, про що складались відповідні акти від 12.10.2012 року, 15.10.2012 року, 31.10.2012 року, 07.11.2012 року. Згідно доповідних записок працівників ТзОВ «Управляння малої механізації» від 14.10.2012 року, 29.10.2012 року [PERSON] з 08 жовтня 2012 року не виконував посадових інструкцій та правил внутрішнього розпорядку. Крім того, свідок [PERSON] в судовому засіданні вказав, що працював з [PERSON] Також він підписував доповідну записку, яку він з працівниками написали на ім'я директора стосовно невиконання позивачем посадової інструкції та правил внутрішнього трудового розпорядку. Наказом №101 від 31 жовтня 2012 року [PERSON] оголошено догану про порушення внутрішнього трудового розпорядку ТзОВ «УММ», посадових інструкцій та не виконання наказів директора. За порушення трудової дисципліни у [PERSON] не залишилося переважного права залишитись на роботі. Згідно Протоколу №3 від 01 листопада 2012 року загальних зборів первинної профспілкової організації ТзОВ «Управління малої механізації» [PERSON] виключили з членів первинної профспілкової організації. Відповідно до Протоколу №2 від 04 лютого 2014 року, відбулось засідання профспілкового комітету ТзОВ «Управління малої механізації», на якому розглядалось питання про надання згоди на звільнення з займаної посади денного сторожа [PERSON] згідно ухвали Рівненського міського суду від 16 січня 2014 року по справі №569/1817/13-ц. В результаті, заслухавши думку членів профкому, була дана згода на звільнення з займаної посади та на скорочення даної посади. Положенням ст. 116 КЗпПУ, встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно Наказу №29-к від 31 грудня 2012 року про припинення трудового договору та платіжної відомості №ВЗП-000005 від 31 грудня 2012 року [PERSON] виплачено розрахункові в сумі 1926,22 грн. Таким чином суд вважає, що при звільненні [PERSON] відповідачем дотримано усіх правил звільнення за скроченням штату, і суд вважає, що звільнення було законним, оскільки власник : справді здійснив скорочення штату, врахував переважне право на залишення працівника на роботі, запропонував працівникові перейти на іншу роботу на тому самому підприємстві, надав працівнику гарантії, передбачені чинним законодавством, отримав згоду від профспілкового органу на звільнення працівника. Судом також встановлено, що на даний час посади денного сторожа на підприємства немає . Також, відносно стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що так як право на відшкодування моральної шкоди є похідним від захищеного судом права, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, то у суду немає підстав для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди. У зв'язку із цим, у задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed