Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

В січні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Укрдеб плюс", в якому просила визнати виконаними нею зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту № 945-Ф від 06 липня 2006 року укладеним первісно між нею та акціонерним товариством "УкрСиббанк", визнати припиненим договір іпотеки від 06 липня 2006 року, укладений також між нею та акціонерним товариством "УкрСиббанк" щодо її житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також зняти заборону на його відчуження, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 06 липня 2006 року між акціонерним товариством "УкрСиббанк" та нею був укладений договір про надання споживчого кредиту № 945-Ф, за умовами якого вона отримала у кредит кошти в сумі 20290 швейцарських франків з кінцевим терміном їх повернення - не пізніше 04 липня 2013 року. В той же день, між ними був укладений договір іпотеки, за умовами якого вона, на забезпечення договору кредиту, передала в іпотеку цьому банку свій житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В 2010 році публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовною заявою про дострокове стягнення з неї заборгованості за кредитним договором в загальній сумі 12 415 швейцарських франків 19 сантимів, що в гривневому еквіваленті на той час складало 88829 грн. 82 коп. Позов був задоволений і на підставі рішення суду банк отримав виконавчі листи про стягнення боргу, за пред`явлення яких Вітовським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Миколаївської області було відкрито виконавче провадження та стягнуто борг в повному розмірі. При цьому за договорами про відступлення вимог її борг за кредитним договором та договором іпотеки перейшов в 2011 році від ПАТ "УкрСиббанк" до АТ "Дельта Банк", а потім до ТОВ "Укрдебт плюс", яке висуває до неї вимоги про повернення неіснуючого боргу. Посилаючись на зазначені обставини вважала, що нею повністю виконаний договір кредиту, тому просила задовольнити позов та скасувати обтяження щодо її майна, переданого в іпотеку. Відповідачем відзиву подано не було, але надано суду письмові пояснення, відповідно до яких ТОВ "Укрдебт плюс" заперечувало проти задоволення позовних вимог через те, що позивачка має перед ним борг за вказаним договором в загальній сумі 731145 грн. 03 коп. Право на вимогу цього боргу із [PERSON] та вимоги по іпотеці товариство отримало за договором № 2083/К купівлі-продажу прав вимоги від 23 жовтня 2019 року, укладеним із публічним акціонерним товариством "Дельта банк". На підтвердження чого представило як копію договору, так і додатки до нього із зазначенням цих зобов`язань. Тому вважало, що у [PERSON] існує невиконане грошове зобов`язання перед ним, забезпечене іпотекою, в зв`язку з чим підстав для задоволення позову не існує. В судове засідання позивачка не з`явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, направила на розгляд свою представницю, яка позов підтримала та просила задовольнити з підстав, викладений у позовній заяві. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, відповідно до неодноразових заяв (а.с. 92, 99) просив здійснити розгляд справи без його участі. Третя особа - приватний нотаріус до судового засідання не з`явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином. Суд, заслухавши у судовому засіданні пояснення та посилання представниці позивачки, перевіривши та дослідивши докази справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступних підстав. 06 липня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 945-Ф (далі - Договір), відповідно до якого вона отримала кредит в іноземній валюті в розмірі 20290 швейцарських франків строком по 04 липня 2013 року з умовою повернення коштів частинами згідно із графіком, який був додатком до Договору, та умовою сплати відсотків за користування коштами в розмірі 9,5 % річних. В той же день, між ними також був укладений договір іпотеки, відповідно до якого [PERSON] , на забезпечення виконання своїх зобов`язань за Договором, передала акціонерному комерційному інноваційному банку "УкрСиббанк" в іпотеку належний їй на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Красновою С.М. у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 06 липня 2006 року про передачу будинку в іпотеку був вчинений запис під реєстраційним номером 3424733, щодо арешту будинку та заборони його відчуження. Згідно пп. 5.4.-5.7., п. 11.1. Договору сторони домовилися, що Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у разі невиконання позичальницею умов Договору шляхом направлення їй повідомлення (вимоги) про це в порядку, передбаченому пп. 11.1., 11.2. Договору. В липні 2010 року публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" (яке було правонаступником акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк") звернулося до Жовтневого районного суду Миколаївської області з позовною заявою про дострокове стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитним договором, в зазначеному порядку. 01 листопада 2010 року рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області було задоволено позовні вимоги ПАТ "УкрСиббанк" і з неї достроково стягнуто всю суму заборгованості за Договором на користь цього банку, яка утворилася на 25 червня 2010 року, в загальному розмірі 12415 швейцарських франків 19 сантимів, що було еквівалентно на той час 88829 грн. 82 коп. Рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили 12 листопада 2010 року. 16 листопада 2010 року представник банку отримав в суді виконавчі листи, які були пред`явлені до примусового виконання у відділ ДВС Жовтневого районного управління юстиції Миколаївської області. Зокрема постановою державного виконавця від 10 лютого 2011 року за виконавчим листом про стягнення основного боргу в сумі 88829 грн. 82 коп. було відкрито виконавче провадження. Крім того, 08 грудня 2011 року між ПАТ УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта банк" було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитними зобов`язаннями, відповідно до якого останнє, в тому числі отримало право вимоги й за Договором, укладеним із [PERSON] . Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 січня 2013 року, за зверненням представника ПАТ "Дельта банк", у виконавчому провадженні було замінено стягувача із ПАТ "УкрСиббанк" на ПАТ "Дельта банк". Про розгляд цієї заяви виконавчий орган був повідомлений належним чином, хоча ухвала про заміну стягувача йому направлена не була. Далі, 15 листопада 2019 року між ПАТ "Дельта банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Укрбет плюс" (далі - ТОВ "Укрдебт плюс") було укладено договір купівлі-продажу прав вимог, відповідно до якого до останнього перейшло у власність права вимоги за договорами кредиту, майнових вимог згідно із додатками № 1 та № 2 до цього договору, зокрема і за вимогами до [PERSON] . В той же час, постановою державного виконавця від 07 листопада 2019 року виконавче провадження про стягнення із [PERSON] боргу в сумі 88829 грн. 82 коп. було закінчено в зв`язку з повним виконанням. В постанові записано, що виконання відбулося шляхом перерахування коштів платіжними дорученнями № 513 від 26 червня 2013 року, № 782 від 30 липня 2013 року, № 1202 від 04 вересня 2013 року, № 1435 від 23 вересня 2013 року, №1765 від 21 жовтня 2013 року, №2112 від 27 листопада 2013 року, № 1712 ві 30 вересня 2014 року та повідомлення АТ "УкрСиббанк" від 27 червня 2019 року про відсутність заборгованості. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Відповідно до 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (статті 1055 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України зазначається, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. В частині 2 цієї ж статті передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду викладені у постанові від 28 березня 2018 року у справі N444/9519/12 (провадження N 14-10цс18) за якими право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У постанові Верховного суду від 17 жовтня 2018 року по справі №308/10886/15 також було акцентовано увагу на тому, що якщо позивальник та поручитель належним чином виконали свої зобов`язання за кредитним договором у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення про дострокове стягнення з позичальника та поручителя всієї суми заборгованості за цим договором, - таке зобов`язання припинилось на підставі статті 559 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки). Також у постанові Верховного суду від 20 лютого 2019 року №758/13462/15-ц зазначається, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, але такі вимоги до позивачки не заявлялись. Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. Припинення основного зобов`язання є підставою для припинення іпотеки (стаття 17 Закону України "Про іпотеку"). Згідно ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Оскільки позивачка виконала рішення суду, за яким банк стягнув з неї заборгованість за кредитним договором, яка існувала станом на 25 червня 2010 року, то зобов`язання за кредитним договором, які були встановлені судовим рішенням, були виконані нею. Доводи представника відповідача щодо невиконання позичальницею узятих зобов`язань за кредитним договором суд не може прийняти через наявність рішення суду про дострокове стягнення з [PERSON] суми заборгованості за кредитним договором, та його повне виконання, що підтверджується постановою державного виконавця від 07 листопада 2019 року. Тобто зобов`язання за кредитним договором є припиненими в зв`язку з фактичним виконанням зобов`язання, що відповідно, свідчить про припинення зобов`язання за договором іпотеки, яке є похідним від кредитного договору. Той факт, що на час примусового виконання рішення суду права вимоги кредитора були перепродані двічі не спростовують його виконання, оскільки даних про те, що нові кредитори повідомляли про це орган примусового виконання суду не надано. Перерахування кредитних коштів неналежному кредитору не з вини боржника не дозволяє кредитору їх повторної вимоги від нього. Але не позбавляє кредитора їх стягнення із неналежного отримувача коштів. Виходячи з того, що договір кредиту та іпотеки слід вважати припиненими, то обтяження, накладене на предмет іпотеки слід скасувати. Суд, не виходячи за межі позовних вимог, вважає можливим при задоволенні позовних вимог, визнати виконаними зобов`язання за Договором, визнати припиненим його та договір іпотеки та скасувати обтяження іпотеки. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з врахування задоволення позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати, понесені нею у виді сплаченого при подані позову судового збору в розмірі 1681 грн. 60 коп., підлягають стягненню з відповідача на її користь в повному розмірі. За викладеного,

Outcome: approved