Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 04.10.2016 р. в розмірі 2 828 968,68 грн. звернути стягнення, шляхом визнання за позивачкою права власності на нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення цокольного поверху № 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а,25а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,2 кв. м. та нежитлові приміщення підвалу № 1-7, загальною площею 221,3 кв.м в літ. «А-4», загальною площею будівлі 455,6 кв. м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. В ході підготовчого засідання позов було уточнено, відповідно до якого позивач просить в рахунок погашення заборгованості в розмірі 3037050,00 (три мільйона тридцять сім тисяч п'ятдесят) гривень 00 копійок, яка складається з заборгованості за Договором позики в розмірі 2 500 000,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 412050,00 грн., 3% річних в розмірі 125000,00 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 04.10.2016 року шляхом надання [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS], реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER]) права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за іпотечним договором від 04.10.2016 року, а саме: нежитлові приміщення цокольного поверху №13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,2 кв.м та нежитлові приміщення підвалу № 1-7, загальною площею 221,3 кв. м. в літ. « А-4», загальною площею будівлі 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS] з наданням всіх повноважень продавця (в тому числі: отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату, місцевого самоврядування та інших уповноважених органах, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо за ціною не менше 3037050,00 (три мільйона тридцять сім тисяч п'ятдесят) гривень 00 копійок. Посилається на те, що 04.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів. Відповідно до умов Договору позики позивач надала відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 2500000,00 грн. (два мільйона п'ятсот тисяч) гривень 00 копійок, а відповідач зобов'язався повернути запозичені грошові кошти позивачу до 31.01.2017 року. Крім того, 04.10.2016 року з метою забезпечення виконання Договору позики грошових коштів між [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В., зареєстрований в реєстрі за номером 680. Відповідно до п. 2 Іпотечного договору, для забезпечення зобов'язань відповідачем за договором позики грошових коштів, [PERSON] передав в іпотеку позивачу нерухоме майно, що належало йому на праві власності, а саме: нежитлові приміщення цокольного поверху №13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,2 кв.м та нежитлові приміщення підвалу № 1-7, загальною площею 221,3 кв. м. в літ. « А-4», загальною площею будівлі 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 3 Іпотечного договору визначено, що майно належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого 04.10.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. за реєстровим № 678. Відповідач у визначений Договором позики строк грошові кошти в повному обсязі не повернув, у зв'язку з чим має прострочену заборгованість. 20.10.2017 року позивачем було надіслано відповідачу претензію з вимогою належного виконання договору та застереженням про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором від 04.10.2016 року, у разі невиконання зобов'язань за договором позики від 04.10.2016 року. Посилається на те, що зазначена вимога була отримана відповідачем та проігнорована. Станом на 30 вересня 2018 року загальний розмір заборгованості за Договором позики від 04 жовтня 2016 року складає 3 037 050,00 грн., з яких: заборгованість за Договором позики складає 2 500 000,00 грн., розмір інфляційних втрат складає 412 050,00 грн., 3% річних складає 125 000,00 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.01.2018 р. відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Київського районного суд м. Харкова від 11.01.2018 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову по справі. Ухвалою Київського районного суд м. Харкова від 30.03.2018 року задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову по справі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 20.07.2018 року справу прийнято до провадження судді Ніколаєнко І.В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.10.2018 року до розгляду справи залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ "Креді Агріколь Банк". Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.10.2018 року до розгляду справи залучено в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] прийнято в одне провадження з первісним позовом. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2018 р. відмовлено в задоволенні заяви представника третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] про зупинення провадження по справі. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.11.2018 р. закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13.02.2019 року позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] залишено без розгляду. Представник позивача в вступному слові позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в вступному слові проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до поданого до суду відзиву на позовну заяву, посилався на те, що відповідачем було отримано грошові кошти в сумі 2500000,00 грн. Пояснив, що дійсно між сторонами було укладено договір позики від 04.10.2016 р. в забезпечення виконання зобов'язань за яким було укладено договір іпотеки нежитлових приміщень. Договір позики відповідачем виконано не було, грошові кошти не повернуто. Представник третьої особи ПАТ "Креді Агріколь Банк" проти задоволення позову [PERSON] заперечував, в його задоволені просив відмовити. В подальшому в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце його проведення повідомлявся. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, доказ надані сторонами в обґрунтування вимог та заперечень, дійшов висновку про наступне. В ході судового розгляду встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 04.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики грошових коштів. Відповідно до умов Договору позики Позивач надала Відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в сумі 2 500 000 грн. (два мільйона п'ятсот тисяч) гривень 00 копійок, а Відповідач зобов'язався повернути запозичені грошові кошти Позивачу до 31.01.2017 року. 04.10.2016 року з метою забезпечення виконання Договору позики грошових коштів між [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В., зареєстрований в реєстрі за номером 680. Відповідно до п. 2 Іпотечного договору для забезпечення зобов'язань Відповідачем за договором позики грошових коштів [PERSON] передав в іпотеку Позивачу нерухоме майно, що належало йому на праві власності, а саме: нежитлові приміщення цокольного поверху №13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,2 кв.м та нежитлові приміщення підвалу № 1-7, загальною площею 221,3 кв. м. в літ. « А-4», загальною площею будівлі 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 3 Іпотечного договору визначено, що майно належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого 04.10.2016 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. за реєстровим № 678. Відповідач у визначений Договором позики строк грошові кошти в повному обсязі не повернув, у зв'язку з чим має прострочену заборгованість. 20.10.2017 року Позивачем було надіслано Відповідачу претензію з вимогою належного виконання договору та застереженням про звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором від 04.10.2016 року, у разі невиконання зобов'язань за договором позики від 04.10.2016 року. Зазначена претензія була отримана відповідачем, що вбачається з розписки відповідача [PERSON] на примірнику претензії, який долучено до позовної заяви. Проте, до цього часу вказана вимога відповідачем виконана не була. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно із ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з п. 1 Договору позики грошових коштів кінцевий строк повернення позики встановлено 31.01.2017 року. У зазначений в договорі строк грошові кошти позивачу не повернуто. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі, незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Судом встановлено, що станом на 30 вересня 2018 року, загальний розмір заборгованості за Договором позики від 04 жовтня 2016 року складає 3 037 050,00 грн., з яких,- заборгованість за Договором позики складає 2 500 000,00 грн., розмір інфляційних втрат складає 412 050,00 грн., 3% річних складає 125 000,00 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням визнається правовідношення, на підставі якого одна сторона (боржник ) зобов'язується здійснити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (передати майно, виконати роботу, надати послуги, виплатити грошові кошти та інше) або утриматися від певних дій, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов'язань. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином, згідно умов договору, вимог ЦК. Припиняються зобов'язання виконанням, проведеним належним чином, відповідно до ст. 599 ЦК України. Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно частини 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з статтею 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У статті 12 Закону України "Про іпотеку" вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Частиною 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах). Внаслідок прострочення Відповідачем виконання зобов'язання по погашенню заборгованості за Договором позики у Позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором, а саме на нежитлові приміщення цокольного поверху №13, 14, 15, 18, 19, 20, 21а, 23а, 24а, 25а, 28, 29, 30, 32, 32а, загальною площею 234,2 кв.м та нежитлові приміщення підвалу № 1-7, загальною площею 221,3 кв. м. в літ. « А-4», загальною площею будівлі 455,6 кв.м., які розташовані за адресою: [ADDRESS]. У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання. Сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу. У частині першій статті 38 Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі). Відповідно до п. 20 договору іпотеки: звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя (шляхом продажу Іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі - покупцеві або шляхом придбання Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки). Право вибору способу задоволення вимог Іпотекодержателя, серед перелічених у договорі, належить Іпотекодержателю. Визначені Договором способи задоволення вимог Іпотекодержателя не перешкоджають застосувати інші встановлені Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідност.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до квитанції № 10487 від 05.12.2017 р. позивачем при зверненні до суду було понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 8000,00 грн. та відповідно до квитанції про сплату №95814 від 26.09.2018 р. в розмірі 810,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved