Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладеного 17.07.2006 року та визнання за ним права власності на 1/6 частини зазначеної квартири в порядку спадкування . У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав , та пояснив, що у 1974 році його батьки [PERSON] та [PERSON] отримали кооперативну квартиру , яка розташована за адресою [ADDRESS] та він з батьками вселився до неї. У 1987 році, тобто під час шлюбу, батьки повністю сплатили пайовий внесок за квартиру. [INFO] року померла мати позивача - [PERSON] На час її смерті позивач був неповнолітнім, та разом з батьком та братом мешкав в квартирі. Незважаючи на те, що квартира була придбана за час шлюбу, батько оформив право власності на квартиру лише на себе. 28.07.2006 року позивача виписали з квартири за рішенням Київського районного суду м. Харкова, яким його було визнано безвісно відсутнім, хоча він не куди не зникав, та весь час мешкав в спірній квартирі. Потім рішення суду було судом скасовано. 17.06.2006 року батько продав спірну квартиру [PERSON] І тільки коли нові власники квартири стали виносити з неї меблі, йому стало відомо, що квартира продана, та його право на неї порушено. Позивач звертався у 2006 році до суду з позовом про визнання за ним права власності на 1/6 частину спірної квартири, але в задоволенні позову йому було відмовлено у зв*язку з тим, що він не ставив питання про розірвання договору купівлі-продажу квартири. Але в рішенні суду було зазначено, що права позивача були порушені та роз*яснено його право звернутися до суду повторно з вимогою про розірвання правочину. У 2008 році позивач знов звернувся до суду з позовом про розірвання договору купівлі - продажу спірної квартири. [INFO] року помер покупець квартири - [PERSON], а його спадкоємницю не було притягнуто до участі у справі в якості відповідача , та в зв'язку з цим в задоволенні позову йому було відмовлено. Позивач вважає, що порушено його право власності на спірну квартиру в порядку спадкування . Квартира була придбана батьками за час шлюбу і після смерті матері він має право на 1/6 частину квартири. Спадок він прийняв фактичним шляхом - на день смерті матері він був неповнолітнім, був зареєстрований та мешкав в квартирі з 1987 року по 2006 рік. Крім того, іншого житла у нього немає. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що вважає, що позивач взагалі не може звертатися з вимогою про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, так як він не є стороною правочину, та його права угодою не порушені. Представник також зазначив, що не можна погодитися з доводами позивача, стосовно того, що укладенням договору купівлі - продажу квартири порушені його права , як спадкоємця після смерті матері, так як спірна квартира не входила до складу спадкового майна . Крім того, позивач не надав суду доказів про прийняття ним спадщини. Представник також зазначив, що суд вже приймав рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача що до визнання за ним права власності на 1/6 частину цієї квартири, тому повторно звертатися до суду з цією вимогою він не може. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що той факт, що позивач був прописаний в спірній квартирі не свідчить про прийняття ним спадщини після смерті матері . Заяви про встановлення факту прийняття ним спадщини позивач до суду не подавав. З настанням повноліття позивачем - [INFO] року, у нього було ще два місяці для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері,яка померла [INFO] року, але він цього не зробив. Крім того, представник зазначив, що вважає, що сплив 3-х річний строк позовної давності для звернення до суду з таким позовом. Третя особа - [PERSON] до суду не з*явився, належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення позивача, представників відповідачів, вивчивши матеріали справи та матеріали цивільних справ №№ 2-397/07 та 641/12129/13-ц суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом визначені у ст. 16 ЦК України. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивач - [PERSON] народився [INFO] року, та його батьками є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 7) Батьки позивача [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 06.07.1972 року ( а.с. 8) Згідно ордеру № 2110 серії А від 22.08.1974 року [PERSON] отримав на склад сем*ї - [PERSON]- дружина та [PERSON].- син квартиру [ADDRESS] ( а.с. 8) Сторонами по справі визнана такою, що не підлягає доказуванню у відповідності до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставина, що адреса спірної квартири [ADDRESS]З довідки ЖБК «Артема» № 161 від 1995 року вбачається, що [PERSON] вніс в повному обсязі пайовий внесок за квартиру [ADDRESS] у 1987 році ( а.с. 9) 03.05.1995 року на підставі довідки ЖБК ім. Артема від 17.04.1995 року № 161 за [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS] Згідно ст. 15 Закону України "Про власність" (яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно роз'яснень, наданих у п. 5-1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 р. "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" судам слід мати на увазі, що згідно ст.. 15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому у користування, набуває право власності на квартиру. У п.п. "б" п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" також роз'яснено, що при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі. У судовому засіданні встановлено, що пайові внески за квартиру відповідачем [PERSON] внесено під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] У відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю Української РСР (що діяв на час сплати останнього пайового внеску та на момент смерті [PERSON].) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно роз'яснень, наданих у п.п. "а" п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18.09.1987 р. "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи" пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.07.2007 року по справі № 2-397/20078 за позовом [PERSON] до [PERSON], ЖК ім.. Артема, приватного нотаріуса ХМНО Коссе Л.М., треті особи - [PERSON], [PERSON], КБ «УкрСіббанк» про визнання інформації недостовірною, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності, яке набрало законної сили, було встановлено з посиланням на ст. 53 ЦК України в редакції 1963 року, що на моменти смерті [PERSON] спадкоємцями її долі були : її чоловік та двоє неповнолітніх дітей ( [PERSON] та [PERSON].) ( а.с. 20) Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2014 року по справі № 641/12129/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], ЖК ім. Артема, приватного нотаріуса ХМНО Коссе Л.М., треті особи - [PERSON], [PERSON], КБ «УкрСіббанк» про визнання інформації недостовірною, визнання договору купівлі-продажу недійсним, визнання права власності встановлено, що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Рішення набрало законної сили. ( а.с. 14-18) Апеляційний суд Харківської області в своїй ухвалі від 11.06.2014 року при розгляді апеляційної скарги [PERSON] на вищезазначене рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2014 року зазначив, що « суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку, що спірна квартира є спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Будь яких доказів, що спільна квартира була особистою приватною власністю [PERSON] не надано».( спр. № № 641/12129/13-ц т. 2 а.с. 150) Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Мати позивача - [PERSON] померла [INFO] року ( а.с. 7) У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (що був чинним на момент відкриття спадщини) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК УРСР визначає дії, що свідчать про прийняття спадщини. Так, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право. Згідно довідки адресно-довідкового бюро УСГІРФО ГУ МВСУ в Харківській області [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] та був виписаний за рішенням руду від 12.05.2005 року по справі № 2-5093 ( а.с. 5) В паспорті позивача також мається відмітка про реєстрацію від 24.07.1990 року за адресою [ADDRESS] ( а.с. 12) Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2005 року була задоволена заява [PERSON], та [PERSON] був визнаний безвісно відсутнім з листопада 1998 року . Ухвалою того ж суду від 15.03.2006 року за заявою [PERSON] рішення було скасовано у зв*язку з явкою [PERSON] в листопаді 2005 року ( а.с. 64) Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою 23.06.2010 року [PERSON] було відмовлено в оформленні спадщини на частину квартири [ADDRESS] після смерті матері [PERSON],померлої [INFO] року у зв*язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру ( а.с. 6) Щодо позовних вимог про визнання угоди купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Судом встановлено, що 17.07.2006 року між відповідачем [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, згідно умов якого відповідач [PERSON], як єдиний власник, продав квартиру [ADDRESS].( а.с. 10-11) При оформленні зазначеного договору [PERSON] надав приватному нотаріусу Коссе Л.М. заяву згідно якої він заявляє, що на час придбання , та в період виплати пайових внесків за квартиру[ADDRESS] він в зареєстрованому шлюбі не знаходився , та не проживав однією сім*єю з будь-якою особою, придбав вказане майно за особисті кошти ( а.с. 90 ) [PERSON] помер [INFO] року ( спр. 641/12129/13-ц т. 1 а.с. 323) Згідно відомостей відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби ХМУЮ 19.06.2013 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] ( а.с. 85-87) Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Згідно ч.ч. 1 - 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З урахуванням системного аналізу норм чинного законодавства та матеріалів справи, суд дійшов висновку що квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], так як була придбана ними під час шлюбу , а після смерті [PERSON] право власності на належну їй частину квартири мають в рівних частках її чоловік [PERSON] та два сина - [PERSON] та [PERSON] У зв*язку з тим, що договір купівлі - продажу квартири вчинено [PERSON] одноособово, без врахування вищезазначеним норм права , з порушення інтересів неповнолітніх на той час дітей, то такий правочин суперечить нормам закону, та є недійсним. Суд також вважає, що [PERSON] має право на 1/6 частину вищезазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Суд не може погодитися в запереченнями представників відповідачів стосовно того, що позивачем пропущений строк позовної давності , встановлений для захисту своїх прав. Згідно ст.ст. 257 ЦК України загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється три роки. Частинами 1, 2 ст. 261 ЦК України встановлено ? що перебіг строку позовної давності починається від дня , коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Позовна давність переривається у разі пред*явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Договір купівлі-продажу квартири, що оспорюється, було укладено 17.06.2006 року. 06.09.2006 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON] про визнання права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] Про порушення свого права власності позивач дізнався 28.07. 2006 року, коли дізнався про продаж квартири. Зазначена обставина була викладена ним в його позові до суду 06.09.2006 ( справа № 2-397/07 а.с. 5) Тоді ж він дізнався і про порушення свого права на спадщину після смерті матері. Рішення по вищезазначеній справі було постановлено 10.07.2007 року. 11.07.2008 року [PERSON] звернуся до суду з позовом про визнання договору купівлі - продажу квартири [ADDRESS] недійсним . Рішення по справі було винесено 18.02.2014 року ( справа № 22ц/790/2441/14) З позовом, що розглядається , [PERSON] звернувся до суду 29.04.2014 року , тобто без пропуску позовної давності. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення , звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв*язку з тим, що позивачем заявлялися вимоги майнового та немайнового характеру, з відповідачів на користь держави в рівних частках підлягає стягненню загальна сума 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved