Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, обґрунтовуючи якій зазначив, що 12 червня 2008 року між ТзОВ «УніКредит банк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено про іпотечний кредит відповідно до якого позивач передав [PERSON] грошові кошти в сумі 123023,0 доларів США. 12 червня 2008 року мід [PERSON] та ТзОВ «УніКредит банк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір згідно якого відповідач в забезпечення кредитного договору передав в іпотеку [ADDRESS]. На сьогоднішній день кредит не повернуто, в зв'язку з чим станом на 09 жовтня 2015 року виникла заборгованість на загальна сума 131666,47 доларів США, що по курсу НБУ на той час становить 2804402,39 грн.. В зв'язку з чим позивач просить звернути стягнення на дану квартиру, а також стягнути з останнього судові витрати сплачені при зверненні до суду. (а.с.2-4). В судове засідання представник позивача не з'явився, подавши до суду заяву про слухання справи в відсутності представника, позовні вимоги підтримує проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач та його представник будучи належним чином повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з'явилися, про поважність неявки суд не повідомили, а тому суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що між сторонами по справі виникли договірні відносини щодо отримання кредиту, його сплати, забезпечення кредиту шляхом передачі земельної ділянки в заставу, що підтверджується копіями договорів . Встановивши обставини справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 12 червня 2008 року між ТзОВ «УніКредит банк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено про іпотечний кредит відповідно до якого позивач передав [PERSON] грошові кошти в сумі 123023,0 доларів США. 12 червня 2008 року між [PERSON] та ТзОВ «УніКредит банк» правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено іпотечний договір згідно якого відповідач в забезпечення кредитного договору передав в іпотеку [ADDRESS]. Згідно ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання є правовідношення , в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, згідно якої підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є також договори, що відповідає відносинам виниклим між сторонами. Статтями 526,527,530 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлені терміни, а ст.629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, але відповідач виконував свої зобов'язання неналежним чином, що вказує на виникнення з його вини заборгованості по кредитному договору, відсоткам по кредиту та нарахуванню штрафних санкцій за неналежне виконання договірних зобов'язань, що підтверджує правомірність звернення позивача до суду. Відповідно до ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; оплата неустойки; відшкодування збитків. Згідно статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановленому договором, а згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути частинами (з розстроченням) то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, а тому суд визнаючи правомірним звернення позивача. Статтею 589 ЦК України встановлено, що в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, а статтею 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду; заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором чи законом, а тому суд вважає за необхідне звернути стягнення на предмет застави - квартиру відповідача. Відповідно до ст. 590 Цивільного кодексу України, ст. 33 Закону "Про Іпотеку", заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Також, ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що Іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" та ст. 20 Закону України "Про заставу" у разі порушення іпотекодавцем (заставодавцем) обов'язків, встановлених іпотечним договором (договором застави), іпотекодержатель (заставодержатель) має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (застави). Такі ж положення чинного законодавства Позивачем було відтворено в п. 7.1 Іпотечного договору, а саме: у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником Зобов'язання по Кредитному договору в цілому або в тій чи іншій його частині та/або невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем обов'язків, встановлених цим Договором, в цілому або в тій чи іншій його частині, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 6 статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмету іпотеки встановлюється за згодою між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ч.1 ст. 35 ЗУ "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України „Про іпотеку" передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (ч. З ст. 33 Закону України „Про іпотеку"). Частина 1 ст. 7 Закону України „Про іпотеку" встановлює, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до п. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Позивач поніс витрати при зверненні до суду, а тому вони, згідно статті 88 ЦПК України повинні бути стягнути з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved