Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

22.01.2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до ТОВ «АВТО ПРОСТО» про визнання правочину недійсним та застосування реституції, посилаючись на те, що 20.06.2010 року між ним та відповідачем було укладено угоду №0325742 (далі [PERSON]) на придбання автомобіля ЗАЗ за ціною 70720,00 грн. Згідно ст. 1 зазначеної [PERSON] її предметом є надання учаснику послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля. [PERSON] укладається шляхом підписання сторонами [PERSON], та додатків, які є невід'ємними частинами [PERSON]. Правила функціонування системи придбання в групах в системі «АвтоТак», визначаються в додатку №2 до [PERSON]. Позивач зазначив, що в день укладення угоди ним була сплачена плата за послуги, пов'язані зі вступом до системи у розмірі 2545,92 грн., що складає 3% від вартості автомобілю. Також відповідно до Додатку №1\~\~були визначені розміри щомісячних платежів, серед яких передбачалися щомісячний цілий чистий внесок - 0,8333%, внесок в оплату послуг - 0,38% та ПДВ, плата за Право на отримання Автомобіля 3%, всього позивачем сплачено\~\~внесків на загальну суму 53\~865,92 грн. Перед укладенням [PERSON] позивач ознайомлювався із її змістом, проте мало що зрозумів. Відповідач повинен був надати послуги Позивачу з придбання автомобіля ЗАЗ через систему придбання у групах АвтоТак. Ані в самій [PERSON], ані в Додатках до неї не вказано підприємство, з яким відповідач уклав договір на постачання автомобіля, виробник, імпортер та/або дистрибютор, а також інші основні характеристики автомобіля та кінцевий термін дії [PERSON]. Вказана [PERSON] була укладена під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, позивач отримав не чітку, неправдиву інформацію стосовно спірної [PERSON], дії відповідача є забороненими та підпадають під дію ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки даним Законом забороняється нечесна підприємницька практика, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача. Він зазначає, що при умові належного роз'яснення йому усіх умов та наслідків [PERSON], він не погодився б на її укладення. Положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Відповідачем при укладенні [PERSON] були порушені вимоги ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з наступних підстав. В [PERSON] не встановлено строк, після якого вона припиняє свою дію, а умова [PERSON] про її дію до повного виконання сторонами своїх зобов'язань не є встановленим сторонами строком припинення дії [PERSON], оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України. Отже, спірна [PERSON] не містить: строків та (або) термінів отримання Учасником автомобіля; строку, після якого [PERSON] припиняє свою дію. Умовами спірної [PERSON] встановлюється обов'язок позивача (споживача) виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. При цьому, порушується п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого, несправедливими є, зокрема умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. У випадку розірвання [PERSON] за ініціативою Учасника йому повертається лише періодичні платежі, сплачені за [PERSON], за вирахуванням Відступного за відмову від [PERSON] у розмірі 2 періодичних платежів, розрахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на дату повернення. Отже, умовами [PERSON] встановлено жорсткі обов'язки споживача (Позивача), тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (Відповідача), оскільки останній не несе будь-якої відповідальності за не виконання умов [PERSON]. Крім того, у спірній [PERSON] взагалі не зазначена відповідальність відповідача у випадку порушення або не виконання її умов, що є порушенням ч.ч. 1, 2, 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору, що полягає у наступному. По спірній [PERSON], позивачем було сплачено періодичних платежів із щомісячною винагородою в сумі 53865,92 грн. Умовами [PERSON] передбачено надання відповідачу можливості збільшувати ціну у разі збільшення ціни автомобіля порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення [PERSON]. Отже, у спірній [PERSON] відсутнє визначення «Ціна автомобіля», яке застосовується в Додатку № 1 до спірної [PERSON], при цьому міститься визначення поняття «поточна ціна автомобіля», яка є критерієм для розрахунку розміру складових поточних внесків та має тенденцію до збільшення. Відповідач, застосовуючи підміну понять («Ціна автомобіля» та «Поточна ціна автомобіля»), використовує нечесну підприємницьку діяльність, яка включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману тим самим порушуючи норми ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Таким чином, умовами спірної [PERSON] встановлено обов'язок позивача сплачувати періодичні платежі разом із щомісячною винагородою, розмір яких постійно змінюється залежно від поточної ціни на автомобіль, навіть після отримання автомобіля. Вказані порушення призводять до значного та постійного збільшення витрат позивача при виконанні ним умов спірної [PERSON], що завдає останньому майнової шкоди та не узгоджується з тими витратами, які були визначені сторонами [PERSON] в момент її вчиненні у графі «Ціна автомобіля у грн.» Додатку № 1 до спірної [PERSON]. Отже з [PERSON] вбачаються явно невигідні одній стороні (Позивачу) договірні умови, які протилежна сторона правочину (Відповідач) сформулювала в односторонньому порядку, тим самим створила істотний дисбаланс між правами та обов'язками сторін за договором на свою користь і не врахувала при цьому інтересів позивача. Крім того, відповідач здійснював нечесну підприємницьку практику, оскільки під час пропонування продукції споживачу надавав у нечіткий та незрозумілий спосіб інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. На момент вчинення спірної [PERSON] відповідач не роз'яснив позивачу, що він не продає автомобілі, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Як вбачається з рекламного оголошення «АвтоТак»: «Кращий шлях до твого авто», Відповідач не повно виклав інформацію стосовно надання своїх послуг, що є порушенням ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів». При укладанні спірної [PERSON], відповідач допустив нечесну підприємницьку практику, не надав позивачу необхідну, досутпну та достовірну інформацію про предмет [PERSON] та строки її виконання, в [PERSON] використовуються неконкретизовані поняття (підміна понять) внаслідок чого позивач був введений в оману щодо поняття товару, умов отримання, строків отримання бажаного автомобіля, чим порушено вимоги ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів», внаслідок чого, позивач помиляючись щодо обставин, які мають істотне значення, уклав оспорювану [PERSON]. З урахуванням наведеного та того, що зміст [PERSON] є складним для сприйняття і розуміння правовї природи правочину, прав та обов'язків сторін, спрямований на використання відповідачем нечесної підприємницької практики, позивач вважає, що спірну [PERSON] укладено під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення, при вчиненні позивачем згаданого правочину, а зазначеною [PERSON] порушено права позивача, які підлягають захисту встановленим законом способом. Умови [PERSON] є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, і що Товариство здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки діяльність Товариства вводить споживача в оману, фонди групи з придбання автомобіля формуються виключно за рахунок внесків інших учасників системи, без залучення коштів відповідача, в подальшому Учасник, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому, позивач сплачував відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на купілю товару, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми, право отримати товар позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками. Крім того, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові послуги надаються фінансовими установами. Товариство не є фінансовою установою і на момент укладення оспорюваної угоди нею не було, так як не внесене до Реєстру фінансових установ, який веде Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг. Відповідно до положення ч. 1 ст. 7 вище вказаного Закону, особа набуває статусу фінансової установи, після внесення про неї запису до відповідного державного реєстру фінансових установ. Таким чином, відповідач не вправі здійснювати діяльність з надання фінансових послуг. Просив визнати недійсною з моменту укладення [PERSON] №0325742 від 20 червня 2010 року, укладену між ним та ТОВ «АВТО ПРОСТО», стягнути з відповідача на його користь 53865,92 грн., віднести на відповідача судовий збір. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, відповідно до ч.1 ст. 38 ЦПК України, уповноважив свої інтереси в суді представляти [PERSON], який діє на підставі нотаріально засвідченої довіреності від 26.01.2016 року (а.с. 69). Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, навів доводи, аналогічні викладеним в позовній заяві. Пояснив, що з 2010 року по 2014 рік позивачем було сплачено на користь відповідача 53\~865,92 грн., щомісячно він сплачував 1000-1100 грн. Останній платіж в сумі 1270 грн. позивачем було зроблено 15.07.2014 року. На адресу відповідача позивач відправив лист щодо розірвання [PERSON], на який 12.02.2016 року (після звернення з позовом до суду) отримав відповідь, що відповідач розірвав [PERSON]. Але йому було повідомлено, що поверненню підлягають Чисті внески, за вирахуванням Відступного за відмову від [PERSON] у розмірі двох Цілих Чистих внесків. Позивач з цим не згоден, вважає, що поверненню підлягає вся сплачена ним на користь відповідача сума, тому просить задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав заяву щодо розгляду справи без його участі, позовні вимоги не визнав, просив в позові відмовити, надав письмові заперечення на позов (а.с. 39-48). \~\~\~\~ В обґрунтування заперечень ТОВ «АВТО ПРОСТО»\~\~зазначає, що перебіг позовної давності починається з 20 червня 2010 року, з моменту укладення [PERSON] №0325742 між сторонами та закінчився 20.06.2013 року, тому просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності, передбачені ст. 267 ЦПК України. Послуги, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО», а саме адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах дійсно, вважаються фінансовими послугами, на право надання яких товариство отримало відповідну Ліцензію, після внесення змін до законодавства в цій сфері. На час підписання [PERSON] №0325742 позивач мав повну та достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання, що підтверджується власноручно підписаними ним [PERSON] та Додатками до неї. В ст.10 [PERSON] зазначено, що Учасник уважно прочитав та зрозумів [PERSON] та Додатки до неї. Позивач мав право відповідно до п.13.8 ст.13 Додатку №2 на протязі 7 календарних днів розірвати [PERSON], проте цим правом не скористався. Протягом тривалого часу позивач сплачував внески. Відповідно до ст.7 [PERSON] вона набирає чинності з моменту підписання її сторонами та діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобовязань передбачених [PERSON]. Укладена між сторонами [PERSON] направлена на реальне настання правових наслідків отримання учасників автомобіля в результаті виконання ним умов [PERSON]. Порядок надання автомобіля детально визначений ст. 4-6 Додатку № 2. Зобовязання ТОВ «АВТО ПРОСТО» складаються з 11 пунктів, натомість зобовязання позивача складаються з 7 пунктів, що свідчить про відсутність істотного дисбалансу прав та обовязків сторін. Крім того, зазначив, що розгляд питання про невідповідність умов [PERSON], які укладаються ТОВ «АВТО ПРОСТО» зі споживачами вже було предметом розгляду у Верховному Суді України. Так, в Постанові №6-40цс від 11.09.2013 року ВСУ зазначив, що: «Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві». Оскільки три складові в даному випадку відсутні, ТОВ «АВТО ПРОСТО» є таким, що не порушувало ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Просять відмовити [PERSON]А.О. у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. У судовому засіданні встановлено, що 28.06.2010 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю "АВТО ПРОСТО" укладено [PERSON] № 0325742, предметом якої є надання Учаснику послуг системи [PERSON], спрямованих на придбання автомобіля. [PERSON] зазначена в самій [PERSON] (а.с.15) та також підтверджується датою сплати позивачем [PERSON] внеску, що його сплачено позивачем в день укладення [PERSON] (а.с.32). [PERSON] укладено шляхом підписання сторонами [PERSON] та Додатку №1 і Додатку № 2, які є невідємною його частиною (а.с.15). Згідно з Додатком № 1 до [PERSON] позивач отримав право на придбання автомобіля ЗАЗ, за ціною автомобіля 70\~720 грн. (а.с.14). Відповідно до Додатку № 1 до [PERSON] позивач зобов'язаний щомісячно сплачувати: цілий чистий внесок - 0,8333%, внесок в оплату послуг - 0,38% та ПДВ, плата за Право на отримання Автомобіля 3% + ПДВ (а.с.14). На виконання умов [PERSON] позивачем сплачено\~\~внесків на загальну суму 53\~865,92 грн., в тому числі і вступний внесок в розмірі 2545,92 грн., що підтверджується наданими позивачем квитанціями, та не спростовується відповідачем (а.с.19-32). Відповідно до ст. 2 [PERSON] ТОВ «АВТО ПРОСТО» гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля за умови виконання учасником всіх зобов'язань, передбачених [PERSON] (а.с.15). За змістом п.4.1 ст.4, 8.2 ст.8 Додатку № 2 до [PERSON] передбачено, що учасник, якому надано право на отримання автомобіля, має право одержати автомобіль у зазначений термін, якщо він на момент такого одержання належно виконує свої зобов'язання. Відповідно до умов п.5.1 ст.5 Додатку №2 право на одержання автомобіля через механізм накопичення внесків (система балів), одержує учасник, який має найбільшу загальну кількість балів, відповідно до даних, повідомлених ТОВ «АВТО ПРОСТО» (а.с.17). Крім того п.6.1 ст.6 Додатку №2 також передбачено право на отримання автомобіля через механізм пропозиції авансових внесків, яке одержує той учасник, який пропонує найбільшу кількість авансових внесків у групі. (а.с.17). Водночас ТОВ «АВТО-ПРОСТО» зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5-ти робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Відповідно до угоди між ТОВ «АВТО-ПРОСТО» та виробником (дистрибютором чи імпортером) останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля (п. 8.1 ст.8 Додатку № 2). Передбачені [PERSON] умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в [PERSON] «Чисті внески» або «Внесок в оплату товару». Відповідно до розділу 1 Визначення термінів Додатку № 2 до [PERSON] «Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати Автомобіля» (а.с.16). Згідно з п. 2.6. ст. 2 Додатку № 2 до [PERSON] Чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від поточної ціни автомобіля, тобто є оплатою за товар\~-автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеної [PERSON], а не за можливість одержання права на купівлю товару. За змістом укладеної угоди споживач, який виконав усі умови угоди, має повне право вимагати від ТОВ «АВТО-ПРОСТО» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі. Укладеною [PERSON] також передбачено можливість зміни марки, моделі автомобіля у разі припинення її випуску, або продажу, поточної ціни автомобіля, яка встановлюється постачальником в останній робочий день кожного місяця та є основою для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою. Згідно ст. ст. 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. За змістом ч. 2 та 3 цієї статті недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником інших споживачів, в той час як предметом [PERSON] сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Даючи оцінку дослідженим в судовому засіанні доказам та встановленим обставинам справи, а також з'ясувавши характер правовідносин, що виник між сторонами, суд прийшов до висновку, що доводи позивача щодо несправедливості умов договору, введення позивача в оману не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріалами справи та фактичними обставинами не доведено наявності в оспорюваному договорі умов, що є несправедливими щодо позивача, не доведено наявності у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики та відсутні ознаки «пірамідальної схеми». При дослідженні укладеної Угоди судом встановлено, що нею передбачено умови придбання автомобіля, а саме: при сплаті споживачем усіх передбачених угодою платежів згідно графіка внесків, щомісячно, у визначеній угодою кількості та виходячи із встановленої постачальником поточної вартості автомобіля, або при достроковій оплаті вартості автомобіля чи за рахунок накопичувальних внесків групи споживачів з подальшою виплатою визначеного [PERSON] повного внеску протягом строку дії графіку. Також судом не встановлено обов'язку позивача залучати інших учасників до участі у схемі в обмін на відповідні компенсаційні виплати. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Судом враховано, що такий порядок придбання товарів в групах повністю відповідає «Ліцензійним умовам провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах», затвердженим розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09.10.2012 №1676, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 29 жовтня 2012 року за №1805/22117. Згідно з п. 1.2 ч. 1 вказаних Ліцензійних умов, адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи; договір про надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - укладений в письмовій формі договір, за яким одна сторона (ліцензіат) за винагороду зобовязується забезпечити придбання певного товару другій стороні (учаснику групи) за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи, а друга сторона зобовязується сплатити поточну ціну цього товару шляхом внесення періодичних платежів та винагороду ліцензіату; Відповідно до оспорюваної [PERSON] система "АвтоТак" - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг «АВТО ПРОСТО» з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому [PERSON] (ст. ст. 4, 5, 6 Додатку № 2 до [PERSON]), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи (а.с.16-17). Позивача включено в группу 1064, порядковий номер його в групі 101 (а.с.75). За схемою придбання товарів у групах придбання товарів для кожного споживача (крім останнього) відбувається, у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами-учасниками є тільки в часі одержання товару кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку товар одержать усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш «активними», за умови виконання ними умов договору. Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ «АВТО ПРОСТО» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга». Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-ІІІ від 12 липня 2001 року під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону № 2664-ІІІ від 12 липня 2001 року та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган) затвердила вищевказані Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (і вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. Діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Як вбачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. В судовому засіданні встановлено, що на виконання вимог Закону ТОВ «АВТО-ПРОСТО» 19 січня 2012 року отримало свідоцтво про реєстрацію фінансової установи, а 25 грудня 2012 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг було видано ТОВ «АВТО ПРОСТО» Ліцензію на право провадження такого виду господарської діяльності як діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах на строк з 15 січня 2013 року по 15 січня 2018 року (а.с. 49-50). Оскільки ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало відповідний дозвіл (Ліцензію) на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Нацкомфінпослуг, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, то така діяльність здійснюється товариством легітимно. Діюче на час укладення спірної [PERSON] законодавство наявність вказаної ліцензії не передбачало, тому доводи позивача в цій частині є необґрунтованими. Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача щодо несправедливості умов договору та застосування при цьому ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~щодо визнання таких умов недійсними. Так, позивачем заявлено вимогу про визнання всієї [PERSON] недійсною, а не окремих її положень, тому аналізом досліджених в судовому засіданні умов оспорюваної [PERSON], суд прийшов до висновку, що їх не можна визнати несправедливими, оскільки вони були узгоджені сторонами та містять як права та обов'язки споживача (ст.ст.4,5 [PERSON]) так і права та обов'язки виконавця послуг (ст. 3 [PERSON]), а також наслідки порушення взятих на себе сторонами зобовязань (ст.14 Додатку №2 до [PERSON] Правила функціонування системи придбання в групах АвтоТак). Суд вважає, що те, що в [PERSON] міститься більш детальний розпис зобов'язань споживача та наслідків їх невиконання, обумовлено характером правовідносин, оскільки дотримання споживачами послуг своїх зобов'язань є необхідною умовою для функціонування системи придбання товарів в групах. Крім цього, безпідставними вважає суд посилання позивача і щодо введення відповідачем його в оману щодо умов [PERSON], оскільки позивач не наводить жодних обставин в чому такий обман полягав, та у відповідності до\~ст.60 ЦПК України\~не підтверджує такі жодними доказами. Суд враховує, що ним наводяться обставини неправомірності умов [PERSON] щодо визначення його обов'язку сплачувати ним не за самий товар, а за можливість придбання такого за рахунок коштів інших споживачів, які ним вказуються як ознаки обману. Аналізуючи наведені позивачем обставини щодо введення його в оману, суд вважає, що такі суперечать нормам чинного законодавства й суті самого правочину, визначеного в ч.5\~ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Крім цього, відповідно до абз. 2 ч.1\~ст. 230 ЦК України\~обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З матеріалів справи вбачається, що під час укладення [PERSON] позивач отримав примірник [PERSON] та Додатки до неї. Відповідно до ст. 10 [PERSON] підписання цієї [PERSON] та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами її умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом [PERSON] й додатків до неї (а.с.15). Згідно з п.13.8 ст.13 додатку № 2 до [PERSON] учаснику надається 7 днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з [PERSON] та прийняти її чи відмовитись від участі в системі «АвтоТак». При цьому, у разі розірвання [PERSON] протягом семи днів з дати її підписання учаснику повертається сума всіх коштів, внесених ним на рахунок ТОВ «АВТО ПРОСТО». Для цього необхідно письмово повідомити товаристо про розірвання [PERSON]. Однак, як встановлено судом, позивач із заявою про розірвання [PERSON] в семиденний термін до ТОВ «АВТО ПРОСТО» не звертався, що свідчить про його розуміння та згоду з усіма умовами [PERSON]. Таким чином, виходячи з наведеного суд приходить до висновку про відсутність обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях ТОВ «АВТО ПРОСТО» під час укладення [PERSON], а вимоги позивача про визнання її недійсною з цих підстав є необґрунтованими та безпідставними. Така позиція суду кореспондується із правовим висновком Верховного Суду України у постанові від 11 вересня 2013 року у справі N 6-40цс13, що підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень\~ст. 360-7 ЦПК України (а.с.51-56). Щодо посилання позивача на безпідставну зміну відповідачем ціни договору суд зазначає наступне. Так згідно п. 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Згідно ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» інформація про продукцію повинна містити дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції. Як вже зазначалося предметом, укладеної між сторонами [PERSON], не є автомобіль, а є надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Щомісячна вартість послуг встановлена у відсотках, а не в твердій сумі і чітко зазначена в Додатку № 1 до Договору і складає 0,38% від вартості автомобіля + ПДВ (а. с.14). Таким чином, зміна вартості автомобіля не впливає на сталий відсотковий розмір вартості послуг, наданих за [PERSON], який є незмінним і становить 0,38% від вартості автомобіля. Механізм визначення ціни автомобіля детально викладений в Правилах функціонування системи придбання в групах АвтоТак (Додаток №2 до [PERSON]). В п.2.2 ст. 2 Додатку №2 до угоди вказано, що поточна ціна автомобіля зазначена у Додатку №1 до угоди - це остання поточна ціна автомобіля повідомлена виробником на день укладання угоди. Визначення ціни автомобіля на момент підписання угоди необхідно для визначення розміру вступного внеску в грошовому еквіваленті. В даному випадку ціна автомобіля виступає в якості вказівки на спосіб визначення розміру оплати з використанням додаткового критерію - встановлення ціни виробником та/або імпортером, що жодним чином не суперечить законодавству і є загальноприйнятим в практиці. Такий спосіб визначення ціни погоджується між учасником та ТОВ "АВТО ПРОСТО" в [PERSON] під час підписання. Крім того, відповідно до п.6.2 Ліцензійних умов ТОВ «АВТО ПРОСТО» має право під час провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах змінювати розмір періодичних платежів на підставі зміни поточної ціни товару, встановленої постачальником. Отже, в угоді про надання послуг за системою "АвтоТак" визначення ціни послуг відбувається в момент підписання угоди, а не в невизначений момент у майбутньому, і відсутня можливість збільшувати ціну продукції. При цьому, можливе збільшення суми оплати за договором не є збільшенням ціни договору, оскільки ціна в договорі встановлена у відсотках, які залишаються незмінними. У зв'язку з вищевказаним суд не вбачає підстав для визнання [PERSON] №0325742, укладеної між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та [PERSON], недійсною, а тому і відсутні підстави для застосування до неї наслідків недійсності правочину. Крім того, суд зазначає, що згідно з п. 13.3 ст. 13 Розділу ІІ Додатку №2 [PERSON] сума чистих внесків, що підлягає поверненню Учаснику, який бажає розірвати [PERSON] за власним бажанням за вирахуванням Відступного за відмову від [PERSON] в розмірі 2 (двох) Цілих Чистих внесків (а.с.18). У судовому засіданні встановлено, що Позивач [PERSON] скористався своїм правом- звернувся до ТОВ «АВТО ПРОСТО» з заявою від 18.01.2016 року щодо розірвання [PERSON]. Відмова від угоди була прийнята ТОВ «АВТО ПРОСТО», про що свідчить їх повідомлення від 12.02.2016 року яким товаристо розірвало [PERSON] з позивачем з причини невиконання останнім ст. 5 [PERSON], ст. 2.3. Додатка №2 до [PERSON] та яким товариство зобов'язалося виконати умови [PERSON] та повернути позивачу сплачені кошти у виді Чистих внесків за вирахуванням Відступного із Фонду для повернення коштів (а.с.75). Відповідно до ч. 2, 3\~ст. 653 ЦК України\~у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. За таких обставин, оскільки сторонами [PERSON] було передбачено наслідки розірвання [PERSON] і відповідач листом від 12.02.2016 року зобов'язався повернути позивачу сплачені кошти у виді Чистих внесків за вирахуванням Відступного із Фонду для повернення коштів відповідно до п. 13.3 ст. 13 Додатку №2 до [PERSON] (а.с.75), суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 53865,92 грн. задоволенню не підлягають, оскільки не вбачається порушення права позивача. Щодо застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. За змістом ст. 257, ч. 1 ст. 259 ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки правочини визнаються недійсними з моменту їх укладення, то для\~\~відповідних позовів перебіг строку позовної давності починається з моменту укладення спірного договору.\~\~ Оспорюваний правочин укладено сторонами 28.06.2010 року (а.с.16). Оскільки позивачем не надано суду доказів в підтвердження поважності пропуску строку позовної давності, суд приходить до висновку, що до часу спливу трирічного строку позовної давності у позивача не було ніяких перешкод подати позов і цим дотриматися строків звернення до суду за захистом свого порушеного права. Однак суд не застосовує до заявлених позовних вимог строку позовної давності для відмови позивачу у позові, виходячи з наступного. За змістом\~ст. 267 ЦК України,\~\~заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Відповідно до вимог ч. 3 та 4\~ст. 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Таким чином, позовна давність може бути застосована судом лише у випадку, якщо позивач доведе факт порушення свого права і не буде встановлено підстав поважності пропуску строку позовної давності. Верховний Суд України в Ухвалі від 18.07.2000 (vd20000718) зазначив, що у випадку, коли суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів установить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, постановлюється рішення про відмову в задоволенні позову саме із цих підстав, а не через пропуск строку давності. Якщо ж буде встановлено, що таке право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі\~ст. 80 ЦК України\~постановляє рішення, яким відмовляє в позові у зв'язку із закінченням строку давності, а при визнанні причини пропуску цього строку поважною порушене право має бути захищене" Оскільки судом із доводів позивача та наданих ним доказів не було встановлено підстав для визнання недійсним спірної [PERSON] та не доведено наявності у позивача\~\~порушеного права внаслідок укладення вказаного правочину, то суд відмовляє у позові саме з цих підстав (недоведеність позовних вимог і порушеного права),\~\~а не через пропуск строку позовної давності. Оскільки згідно положень Законів України «Про захист прав споживачів» та «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору, проте позовні вимоги залишені без задоволення, доказів судових витрат відповідача згідно ч. 4\~ст. 88 ЦПК України\~до суду не надано, судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Outcome: dismissed