Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач звернувся з позовом в суд до відповідача [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди. В обгрунтуванні позовних вимог покликається на те, що 04 грудня 2016 року колеги по роботі повідомили його про те, що через мережу Інтернет в "Контактах", а саме, на сторінці "[INFO]" адміністратором якого є «керівник організації та журналіст» відповідач [PERSON], як він сам себе називає, був розміщений пост з фотоколажем в якому автор [PERSON] , коментує рішення колегії з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у справі №460/1849/15 від 21.11.2016року де відповідачем являється [PERSON]. В коментарі зокрема звинувачується суддя Апеляційного суду Львівської області [PERSON] у хабарництві «Суддя хабарник», його ж названо «зелена істота», «бабайко», «ОЗЕЛЕНИЙ ОПРИШОК», «зелений орел». Вважає що автор згаданої публікації у цинічній образливій формі поширює неправдиві відомості, відверту брехню і провокаційний вимисел стосовно нього та судді [PERSON]. В останньому абзаці автор посту прямо обвинувачує його у дачі хабаря судді [PERSON], за що може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.369 КК України. Також відповідач пише про якесь почуття помсти, яке в нього прокинулось до мученика [PERSON], що також слід розцінювати як обвинувачення його в кримінальному правопорушенні. Особливо аморальністю та цинічністю, вирізняється колаж із його зображенням після нападу на нього невстановлених осіб які спричинили йому тілесні ушкодження де розміщено фотографію судді [PERSON] з написом білим шрифтом на червоному фоні інформації такого змісту: «[INFO]». Такі дії відповідача мають постійний характер відносно його особи та інших людей. Покликається на те, що невмотивована агресія та ненависть може бути наслідком психічних патологій на кшталт параноїдального психозу чи загостреної шизофренії, однак відповідач є правоздатний і дієздатний, а тому вправі нести цивільно-правову відповідальність за свої дії. Наведені в публікації відомості, принижують його честь, гідність, спотворюють ділову репутацію, як громадянина та директора навчально-виховного комплексу, оскільки характер висловлювань в статті створює негативне враження і відношення до нього. Крім цього, неправомірними діями відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях, порушенні душевної рівноваги, через те, що він був принижений та ображений перед своїми колегами по роботі, перед учнями як вчитель та директор навчально-виховного комплексу та перед громадськістю Яворівського району та Львівської області, так як, змушений був виправдовуватись перед ними. Просить визнати поширені [PERSON], в інтернет мережах інформаційні матеріали відносно нього та судді Апеляційного суду Львівської області [PERSON] такими що не відповідають дійсності та принижують честь і гідність. Зобов'язати відповідача [PERSON] припинити неправомірні дії спрямовані на приниження у будь-який спосіб його честі, гідності та ділової репутації відносно нього та його близьких. Зобов'язати відповідача принести публічне вибачення у спосіб, на сторінках часопису "[INFO]", через поширення у постах в Інтернет мережах завідомо неправдивих провокаційних матеріалів щодо нього та його близьких та видалити образливий пост з публічного огляду в Інтернетмережах. Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 25000грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, пояснення надав аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, проти позову заперечив та пояснив, що він не являється ні автором згаданої статті, ні редактором районного часопису «[INFO]» в якому позивач просить зобов'язати відповідача принести публічне вибачення у спосіб, на сторінках часопису "[INFO]", через поширення у постах в Інтернет мережах завідомо неправдивих провокаційних матеріалів щодо нього та його близьких та видалити образливий пост з публічного огляду в Інтернетмережах. Крім цього, він не є адміністратором чи автором сторінки в мережі Інтернет «[INFO]. Позивач в обгрунтуванні позову ненадав суду жодних доказів того що він являється автором вищевказаної статті, чи адміністратором веб сторінки [INFO], а лише покликається на скріншот та на надсилача згаданої інформації [INFO]. Позивачем не вказано дані про власника сайту, не надано даних про власника веб-сайту від адміністратора системи реєстрації й обліку доменних назв та адреси українського сегмента в мережі Інтернет. Крім цього, залишається незрозумілим, чому саме позивач просить спростувати інформацію у районному часописі «[INFO]». Вважає, що він є неналежним відповідачем, а тому в задоволенні позовних вимог просить відмовити за безпідставністю, оскільки позов поданий до неналежного відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні пояснення позивача підтримав. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити, за безпідставнісю. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З наданих позивачем доказів, які містяться в матеріалах справи судом встановлено, що в мережі Інтернет, надсилачем [INFO], було розміщено фотографію судді [PERSON] під якою білим шрифтом на червоному фоні поширено інформацію такого змісту: «[INFO]», справа у верхньому куті від фотографії значиться: [PERSON] під цим текстом вказано, відбулися нервові зриви, порушився сон, зіпсувалися стосунки з оточуючими людьми». З тексту статті слідує, що суддя хабарник [PERSON] займається судійським безпрєдєлом. На сьогоднішні день вже всім відомо як працюють суди в Україні. Одних по замовленню садять, інших (в тих яких з кишень випирає), під заставу відпускають. Таке враження що це не судова система, а якась ЧОРНА ДІРА, з якої справедливості нам не чекати! Кілька днів тому закінчилось судове засідання Апеляційного суду Львівської області по справі відшкодування моральної шкоди для [PERSON], проти керівника організації та журналіста [INFO] [PERSON], якого Апеляційний суд в особі судді [PERSON] зобов'язав виплатити [PERSON] 5 тис. гривень моральної шкоди. Цікаво, що Яворівський районний суд у серпні відмовився задовольняти позов [PERSON], оскільки той не надав фактів заподіяння моральної шкоди. Як таке буває? А виявляється буває. Суддя [PERSON], який в минулому працював в Галицькому районному суді, та «заслужив» хорошої слави хабарника (НАСТУПНИК [PERSON]), вирішив попрацювати на себе, звичайно з згоди позивача, як кажуть скільки «вірвеш» все твоє. На судовому засіданні сам [PERSON] заявив, що у травні 2015 року після того, як його облили зеленкою, він лікувався в офтальмологічному відділенні Новояворівської лікарні. «За його відсутності, порушуючи режим роботи лікарні в офтальмологічне відділення зайшов [PERSON] і шахрайським способом, використовуючи засоби стеження і таємної відео зйомки, користуючись недосвідченістю чергової медсестри, незаконно відзняв та пізніше оприлюднив інформацію, що містилися в його медичних документах, зокрема в історії хвороби». Перше, що хочемо добавити що ця ЗЕЛЕНА ІСТОТА там не лікувалась, одразу потрібно було звернутись у Львів на сумнозвісну вулицю Кульпарківську до сьогодні напевно вже б і результат був, а так хорує далі… Наступне, якщо ти [PERSON] на стаціонарі, то де вештаєшся, тай хто тут режим порушив? Далі, про які засоби стеження іде мова, та про яку таємно відео зйомку ВОНО прибріхує? В результаті всі побачили хто такий той ОЗЕЛЕНЕНИЙ ОПРИШОК. Під час судового засідання він заявив, що публікація даних з історії хвороби порушила його конституційні права, через що у нього «відбулися нервові зриви, порушився сон, зіпсувалися стосунки з оточуючими людьми». Через це він витратив на лікування 900 грн, а спричинену моральну шкоду оцінив у 15 тис. грн.. Ви не повірите, але після слів про нервові зриви і зіпсовані стосунки з оточуючими людьми, він дав прямі докази що справа закінчиться в найближчому психдиспансері, і скоріше всього 15 тисячами це не обійдеться, хвороба то прогресує. Також в матеріалах справи немає жодних доказів спричинення [PERSON] маральної чи матеріальної шкоди, а медсестру навіть ніхто не опитував на предмет розголосила вона якусь таємницю чи ні. Цікаво скільки заплатив [PERSON] судді [PERSON] (ще той суддя безпрєдельщик з Галицького судді Львова), який з повітря пише рішення іменем України, але напевне в рази більше ніж 5 000 грн. тут вже в [PERSON] прокинулось почуття помсти: «байдуже ціна головне результат». Чекаємо на завершення тої славетної епопеї боротьби [PERSON] з зеленим Орлом….. », тобто як встановлено в судовому засіданні та підтверджується у поширеній інформації, мове йде саме про позивача, оскільки, в тексті публікації розміщеної на веб-сторінці соціальної мережі "[INFO]" під назвою «[INFO]», чітко вказано прізвище та ім'я [PERSON]. Як вбачається з вимог заявленого позову, позивач з позовом про захист честі та гідності, ділової репутації, відшкодування моральної щкоди, звернувся до [PERSON] вважаючи, що [PERSON] є автором статті «[INFO]», на сторінці [INFO], яка розміщена в мережі Інтернет та адміністратором даного сайту. Відповідно до приписів норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини і правовий аналіз яких проведено судом, а також виходячи із розяснень пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити у позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що автор статті, про яку йдеться мова у позовній заяві є невідомий. Проте, позовні вимоги до власника веб-сайта позивач не заявляє, оскільки саме власник веб-сайта створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Суд неодноразово наголошував позивачу щодо залучення до справи належного відповідача та уточнення позовних вимог, однак позивач категорично заперечував. Належних та допустимих доказів в розумінні статей: 77, 78 ЦПК України відносно того, що автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, позивачем, всупереч положенням статті 81 ЦПК України, суду не представлено. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Положеннями ст. 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України. Згідно ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачами і відповідачами можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Згідно з положеннями цивільного процесуального законодавства відповідач це особа, яка має безпосередній зв'язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред'явленими вимогами. Згідно п.11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі" оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК в редакції станом на 5 травня 2015 року, частинами перша та друга статті 4 ЦПК в редакції станом на 3 жовтня 2017 року), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб сайта, особи яких позивач повинен був установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК в редакції станом на 5 травня 2015 року, пунктом 2 частини другої статті 175 ЦПК в редакції станом на 3 жовтня 2017 року)). Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Згідно зі ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Конституція України визначає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (ст.ст.3,28). Відповідно до ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації(ст.299 ЦК України). Згідно ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації. Разом із цим Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст.34 Конституції України). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За нормою ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до законодавчого визначення, яке закріплене у 1.3. Порядку інформаційного наповнення та технічного забезпечення Єдиного веб-порталу органів виконавчої влади, затвердженого Наказом Державного комітету інформаційної політики, телебачення і радіомовлення України, Державного комітету зв'язку та інформатизації України від 25.11.2002 № 327/225, веб-сайт - це сукупність програмних та апаратних засобів з унікальною адресою у мережі Інтернет разом з інформаційними ресурсами, що перебувають у розпорядженні певного суб'єкта і забезпечують доступ юридичних та фізичних осіб до цих інформаційних ресурсів та інші інформаційні послуги через мережу Інтернет; веб-портал це веб-сайт, організований як системне багаторівневе об'єднання різних ресурсів та сервісів для забезпечення максимальної можливості доступу до інформації та послуг. Згідно абзацу 12 ч. 1ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» домен - частина ієрархічного адресного простору мережі Інтернет, яка має унікальну назву, що її ідентифікує, обслуговується групою серверів доменних імен та централізовано адмініструється. Відповідно до абз. 9 п. 2 Порядку підключення до глобальних мереж передачі даних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2002 р. № 522 доменне ім'я - буквено-цифровий вираз, що ідентифікує будь-який комп'ютер абонента у мережі Інтернет. Таким чином, доменне ім'я, зареєстроване у відповідному домені використовується для позначення відповідного сайту. Для того, щоб сайт був позначений конкретним доменним іменем, спочатку необхідно зареєструвати доменне ім'я у відповідному домені. Суб'єктами правовідносин з реєстрації доменного імені є реєстрант, реєстратор та адміністратор адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені. Під час реєстрації доменного імені реєстрант надає контактну інформацію про себе реєстратору, таким чином ці дані є в розпорядженні реєстратора та адміністратора. Факт реєстрації доменного імені означає делегування прав на нього реєстранту, який і використовує відповідне доменне ім'я для позначення сайту, тобто є власником цього сайту. З огляду на викладене, відповідно належним підтвердженням того, що певна особа є власником сайту, є дані, отримані від адміністратора адресного простору українського сегмента мережі Інтернет у відповідному домені, а також дані, отримані від реєстратора, який на підставі цивільно-правового договору, укладеного з реєстрантом, здійснював реєстрацію відповідного доменного імені. Реєстрант - це і є особа, якій належить доменне ім'я, а отже і сайт, для позначення якого воно використовується. Договір, на підставі якого відбувається делегування доменного імені, є підтвердженням факту його належності конкретній особі. Окрім того, доменне ім'я може бути переделеговане іншій особі на підставі відповідного цивільно-правового договору. Однак позивачем не надано суду належних доводів щодо власника сайту, та даних про власника веб-сайту в адміністратора системи реєстрації й обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет, оскільки позивач покликається що інформація було розміщена в «Контактах» Суд неодноразово наголошував позивачу щодо залучення до справи належного відповідача та уточнення позовних вимог однак позивач категорично заперечив, покликавшись на те, що відповідач належний, вимоги є підставні та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак суд, оцінюючи зібрані у справі докази та виходячи із вимог процесуального і матеріального права, приходить до висновку що заявлені позовні вимоги до відповідача [PERSON] щодо захисту честі, гідності, ділової репутації, є безпідставними, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Судовий збір підлягає стягненню, відповідно до вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, з позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed