Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

У січні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив: - визнати нечинним та скасувати підпункт 36 додатку 2 підпункту 1.2. рішення № 3 Полонської міської ради Хмельницької області від 25.10.2017 року про надання [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га для ведення особистого селянського господарства з метою передачі у приватну власність, розташованої в [ADDRESS] ; - визнати нечинним та скасувати пункт 17 додатку 2 рішення № 2 Полонської міської ради Хмельницької області від 10.05.2019 року про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вищевказаної земельної ділянки з метою передачі її у приватну власність; - визнати нечинним та скасувати підпункт 20 додатку 2 підпункт 1.2. рішення № 6 Полонської міської ради Хмельницької області від 12.12.2019 року про затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність для [PERSON] зазначеної вище земельної ділянки з кадастровим номером 6823685500:01:004:0244; - скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію прав № 1999178186826, індексний номер 50317396 від 16.12.2019 року щодо вищезгаданої земельної ділянки. Позов мотивовано тим, що позивач неодноразово звертався до Полонської міської ради із заявами про надання для нього дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї ж земельної ділянки з послідуючою передачею її у власність для нього. Проте вказаний відповідач безпідставно відмовляв у задоволенні його заяв, а натомість надав перевагу [PERSON] , вчинивши лобіювання його інтересів та незаконно передав для останнього у власність спірну земельну ділянку, на яку [PERSON] не мав будь-якого переважного права, у тому числі як і спадкоємець після смерті [PERSON] , оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які би свідчили, що остання являлась власником, зокрема спірної земельної ділянки. Також, на думку позивача, [PERSON] надав для державного реєстратора недостовірні дані, на підставі яких останній незаконно здійснив запис у Державному реєстрі речових прав, зареєструвавши за названим відповідачем право власності на вищезгадану земельну ділянку. В ході судового розгляду [PERSON] заявлені ним позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі та доповнив, що при виготовлені [PERSON] технічної документації із землеустрою, з його дружиною, як суміжним землекористувачем, не були погоджені межі, оскільки на акті про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки (т.2 а.с.38) відсутній підпис [PERSON] . Відповідач [PERSON] позов не визнав, пояснив, що він законно отримав у власність спірну земельну ділянку. Представники Полонської міської ради у поданому відзиві та в судових засіданнях позов заперечили, зазначили, що прийняті міською радою рішення щодо передачі [PERSON] у власність спірної земельної ділянки є правильними, оскільки дана земельна ділянка являлась власністю [PERSON] , після смерті якої її успадкував згідно до заповіту [PERSON] , а тому саме останній мав право оформити своє право власності на спірну земельну ділянку, в той час як позивач будь-яких прав на дану земельну ділянку, в тому числі отримати її у власність, не мав. [PERSON] були подані до суду клопотання (т.1 а.с.73-76, 125, 184), в яких він просив витребувати додаткові докази, а саме: із Полонської центральної лікарні копію історії хвороби та листка непрацездатності [PERSON] ; від виконкому Полонської міської ради дані про період відсутності на робочому місці у зв`язку з перебуванням на лікуванні [PERSON] ; від державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори та приватного нотаріуса Полонського районного нотаріального округу копію спадкової справи після смерті [PERSON] ; від відповідача [PERSON] технічну документацію із землеустрою на спірну земельну ділянку. Дані клопотання судом задоволенні, за виключенням витребування із лікарні копії історії хвороби та листка непрацездатності. Представником Полонської міської ради було заявлено клопотання про закриття провадження у справі (т.1. а.с.102) щодо позовної вимоги про визнання нечинним та скасування пункту 17 додатку 2 рішення № 2 Полонської міської ради Хмельницької області від 10.05.2019 року про надання [PERSON] дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вищевказаної земельної ділянки з метою передачі її у приватну власність, в задоволенні якого судом відмовлено. Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] біля котрого знаходиться земельна ділянка, частина якої межує із спірною земельною ділянкою. [PERSON] проживає у цьому ж селі та [ADDRESS] . [PERSON] , котра померла [INFO] , також проживала до 26.04. 2013 року у вищевказаному селі та вулиці у будинку [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 361 від 10.11.2017 року, виданої старостою сіл Нососелиця, [PERSON] (т.1 а.с.225), а також даних земельно-кадастрової книги підприємства, організації, установи (т.1 а.с.230-234) господарство [PERSON] , розташоване в [ADDRESS] , відносилось до суспільної групи колгоспний двір, у особистому користуванні якої малась земельна ділянка площею з 01.01.1986 року 0,50 га, а з 01.06.1989 року 0,53 га. За даними схеми (т.1 а.с.235) зазначена земельна ділянка складалась із таких частин: 0,15 га, 0,06 га, 0,009 га, які знаходились біля будинку [PERSON] ; 0,15 га навпроти домоволодіння Ведяпіних; 0,08 га межує із земельною ділянкою, якою користується позивач та за яку виник спір. Рішенням Новоселицької сільської ради народних депутатів Полонського району Хмельницької області № 5 від 01.04.1995 року (т.1 а.с.240-245) [PERSON] передано у приватну власність вищевказану земельну ділянку загальним розміром 0,53 га, із яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку, а 0,28 га для ведення особистого підсобного господарства, про що зроблено відповідний запис за № 46 у книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність Новоселицької сільської ради (т.1 а.с.227-229). 22.04.2013 року [PERSON] склала заповіт, за яким на випадок своєї смерті заповіла, зокрема для [PERSON] житловий будинок, розташований в [ADDRESS] та прилеглу до нього земельну ділянку розміром 0,53 га (т.1 а.с.148). 26.04.2013 року [PERSON] виїхала із села Новоселиця, після чого [PERSON] став фактично користуватись її земельними ділянками, в тому числі й спірною, про що свідчать дані довідки № 207 від 23.06.2017 року виданої старостою сіл Новоселиця, [PERSON] (т.1 а.с.226), а також вказана обставина визнається позивачем. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яку прийняв [PERSON] як спадкоємець за заповітом, подавши 30.06.2017 року до нотаріуса відповідну заяву про прийняття ним спадщини (т.1 а.с.144). Постановою державного нотаріуса Тисменицької районної державної нотаріальної контори Колтун С.В. від 02.20.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на будинковолодіння, яке знаходиться в [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу про право власності на це будинковолодіння (т.1 а.с.175). 25.10.2017 року Полонською міською радою за результатами розгляду заяви [PERSON] прийнято рішення № 3, яким йому надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0700 га для ведення особистого селянського господарства з метою передачі у приватну власність, розташованої в [ADDRESS] (т.1 а.с.22, 216-217). 04.12.2018 року [PERSON] подав до Полонської міської ради заяву, в якій просив скасувати зазначене рішення у зв`язку з тим, що він його не реалізував (т.1 а.с.223). 02.05.2019 року [PERSON] знову звернувся до міської ради із заявою, в якій просив надати для нього дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою з метою передачі у приватну власність спірну земельну ділянку (т.1 а.с.45). 10.05.2019 року Полонська міська рада рішенням № 2 надала для [PERSON] дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж вищевказаної земельної ділянки з метою передачі її у приватну власність (т.1 а.с.49, 218-219), а 12.12.2019 року міською радою прийнято рішення № 6 (т.1 а.с.220-221), котрим затверджено технічну документації із землеустрою та передано у власність для [PERSON] спірну земельну ділянку з кадастровим номером 6823685500:01:004:0244. 16.12.2019 року державним реєстратором було зареєстровано за [PERSON] право власності на зазначену вище земельну ділянку (т.1 а.с.48, 50). Суд зазначає, що для правильного вирішення спору перш за все слід визначитись із правовим статусом спірної земельної ділянки та з цього приводу зазначає про наступне. Як вбачається із наведених вище доказів дана земельна ділянка знаходилась у постійному користуванні [PERSON] , а рішенням Новоселицької сільської ради народних депутатів № 5 від 01.04.1995 року для останньої цю земельну ділянку було передано у приватну власність. Відповідно до статті 15 Земельного Кодексу Української РСР 1970 року (далі ЗК УРСР 1970 року) земля надається в безстрокове або тимчасове користування.\~Безстроковим (постійним) визнається землекористування без заздалегідь встановленого строку.\~Земля, яку займають колгоспи, закріплюється за ними в безстрокове користування. Згідно зі статтею 50 цього Кодексу землі сільськогосподарського призначення надаються в безстрокове користування, зокрема\~ громадянам для ведення особистого господарства без застосування найманої праці.\~ Право землекористування громадян, які проживають у сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів (частина п`ята статті 20 ЗК Української РСР 1970 року). Відповідно до ст.6 ЗК України 1990 року громадяни України мали право на безоплатне одержання у власність земельних ділянок, зокрема для ведення особистого підсобного господарства, будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка). Згідно ст.17 названого Кодексу передача у власність таких земельних ділянок, що були раніше надані громадянину, проводилась сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за їх місцем розташування на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). За положеннями ч.1 ст.22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст.23 ЗК України 1990 року, котрими були державні акти, які видавались і реєструвались сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Проте дію ст.23 ЗК України 1990 року зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі Декрет), який діяв до 04.10.2006 року. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст.1 цього Декрету, зокрема: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Також дані правовідносини регулювались Порядком передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.02.1993 року N 10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 лютого 1993 року за N 7 (далі Порядок), який був чинним до 09.04.2003 року. Відповідно до пунктів 1, 4 Порядку право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм, зокрема для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-обліковому документі Книзі реєстрації громадян, яким безоплатно передано земельні ділянки у приватну власність. Таким чином, оскільки у [PERSON] з 1989 року знаходилась у постійному користуванні земельна ділянка загальним розміром 0,53 га, що підтверджується даними вище вказаної земельно-кадастрової книги підприємства, організації, установи, та ця земельна ділянка для неї рішенням Новоселицької сільської ради народних депутатів 01.04.1995 року передана у власність, про що також зроблено запис у Книзі реєстрації громадян, яким безплатно передано земельні ділянки у приватну власність, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] в установленому законом порядку набула право власності на вищезгадану земельну ділянку, в тому числі і на 0,07 га щодо якої між сторонами виник спір. Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже після смерті [PERSON] ( [INFO] ) до [PERSON] перейшло право власності на спадкове майно зазначене у заповіті, зокрема, на спірну земельну ділянку, як до спадкоємця за заповітом та такого, що прийняв спадщину, у порядку визначеному статтями 1269, 1270 ЦК України, шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку з часу її відкриття. Відповідно до пункту 1 Перехідних положень Земельного Кодексу України 2001 року установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету Кабінету Міністрів України\~від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до\~Закону України\~"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Пункт "в" частини 9 статті 55 Закону України "Про землеустрій" визначає, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає рішення, зокрема відповідного органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом). Таким чином, Полонська міська рада, на підставі щойно наведених норм та за процедурою визначеною ст.118 ЗК України 2001 року, розглянувши заяву [PERSON] від 02.05.2019 року, прийняла законне рішення № 2 від 10.05.2019 року, яким надала для нього дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж спірної земельної ділянки з метою передачі її у приватну власність, та після виготовлення такої технічної документації рішенням № 6 від 12.12.2019 року правомірно затвердила її і передала для [PERSON] вищезгадану земельну ділянку у власність. За положеннями статей 125, 126 ЗК України 2001 року право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права, яке оформляється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Суд вважає законним проведення 16.12.2019 року державної реєстрації права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку, оскільки вона здійснена державним реєстратором з дотриманням порядку визначеному ст.18 Закону України\~"Про\~державну реєстрацію\~речових прав\~на нерухоме\~майно та\~їх обтяжень" та на підставі документів (т.1 а.с.47-50), передбачених пунктом 81-2 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553). Не підлягає також задоволенню заявлена [PERSON] позовна вимога про визнання нечинним та скасування рішення № 3 Полонської міської ради від 25.10.2017 року, яким [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, та суд виходить із такого. Як пояснила представник міської ради Продажець І.О., на час прийняття зазначеного рішення не було достовірно відомо, що [PERSON] є власником спірної земельної ділянки, яка перейшла до нього в порядку спадкування після смерті [PERSON] , а тому для нього надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою, як це передбачено ст.118 ЗК України. Проте дане рішення [PERSON] не було реалізоване та після з`ясування наявності у нього права власності на земельну ділянку як спадкоємця, міська рада прийняла рішення, на підставі пункту 1 Перехідних положень Земельного Кодексу України 2001 року, про надання [PERSON] дозволу на виготовлення щодо спірної земельної ділянки технічної документації із землеустрою. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Разом з тим суд вважає, що прийняття Полонської міською радою рішення № 3 від 25.10.2017 року про надання [PERSON] дозволу на виготовлення проекту землеустрою на спірну земельну ділянку, хоч є помилковим, проте це рішення не порушує будь-яких прав, свобод чи інтересів позивача, оскільки вказана земельна ділянка є власністю [PERSON] і могла передатись для [PERSON] лише за умови припинення права власності [PERSON] у порядку та на підставах, передбачених Земельним кодексом України. За положеннями частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в позові та в такому разі понесені [PERSON] судові витрати (по сплаті судового збору, витрат на професійну правничу допомогу та інші) покладаються на позивача, а тому заява останнього про вирішення питання про судові витрати після ухвалення судового рішення задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed