Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» та з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 100165 грн 42 коп. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 03.09.1990 року перебуває у трудових відносинах з відповідачем, проте з липня 2019 фактична нарахована заробітна плата не виплачується в повному обсязі. А відтак позивач просить стягнути нараховану, проте не виплачену заробітну плату. У судове засідання сторони не з`явились, відповідач причин неявки не повідомив, надав повідомлення про виплату заробітної плати за період з 01.10.2019 року по 01.04.2020 рік у розмірі 31709,76 грн. Позивач надала заяву про слухання справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, просила задовольнити позовні вимоги в розмірі суми, яка залишилась не виплаченою. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Наказом № 1082-к від 31.08.1990 року позивача прийнято на посаду начальника енергетичного відділу до державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь». Згідно довідки від 09.06.2020 року №Б-02/413 заборгованість відповідача по заробітній платі складає 100165 грн 42 коп. За повідомленням №Б-02/581 від 18.09.2020 року позивачу виплачено заробітна плата за період з 01.07.2019 року по 30.09.2019 року у сумі 31709 грн 76 коп. Позивач в своїй заяві підтвердила виплату вказаної суми та просила стягнути залишок не виплаченої заробітної плати складає 68455 грн 66 коп. за період з 01.10.2019 року по 01.04.2020 рік. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно частини 1 статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Враховуючи викладене, оскільки право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», та позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем, не отримує всі належні платежі, майнові вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак з відповідача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved