Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд стягнути з [PERSON] , суму витрат на навчання за період з 2008 по 2014 рік у розмірі 62193,00 грн. на користь Одеського національного медичного університету в інтересах Державного бюджету України; стягнути з [PERSON] суму виплаченої стипендії за період з 2008 по 2014 рік у розмірі 37059,36 гривень на користь Одеського національного медичного університету в інтересах Державного бюджету України; стягнути з [PERSON] суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн. на користь Одеського національного медичного університету.. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 15.07.2008 року [PERSON] вступив до Одеського національного медичного університету на спеціальність «лікувальна справа» та підписав Угоду №105 про навчання за кошти фізичних та юридичних осіб з метою отримання вищої освіти. 31.08.2009 року [PERSON] наказом Одеського національного медичного університету№654-с був переведений на державну форму навчання з 01.09.2009 року та уклав з Одеським національним медичним університетом Угоду №105 про навчання за рахунок коштів державного бюджету. У червні 2014 року [PERSON] закінчив Університет та був направлений комісією по розподілу для проходження інтернатури до комунальної установи «Тарутинський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Управління охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації . У липні 2018 року під час проведення перевірки Державною аудиторською службою України ревізії фінансово-господарської діяльності Одеського Національного медичного університету встановлено факти неприбуття випускників, які навчалися за державним замовленням до інтернатури, до місця розподілу за державним замовленням, звільненням за невиконання навчального плану. Під час проведення Державною аудиторською службою України ревізії фінансово-господарської діяльності Одеського національного медичного університету за період з 01.05.2015 року по 01.06.2018 року, Державною аудиторською службою України було надіслано запити до установ охорони здоров`я з питань працевлаштування випускників університету. Відповідно до листів закладів охорони здоров`я, які надішли у відповідь на запити Державної аудиторської служби України, встановлено факти звільнення випускників університету у зв`язку із закінченням терміну навчання в інтернатурі та їх нез`явлення для подальшого працевлаштування, а також факти звільнення випускників університету за власним бажанням. Як вказано у акті Державної аудиторської служби України №04-21/12 від 23.07.2018 року, відповідно до листа комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 02.07.2018 року №358 [PERSON] наказом комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 29.09.2016 року №188-к був зарахований на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря амбулаторії № 2 к комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10». У листопаді 2017 року відповідно наказу комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 07.11.2017 року №219-к звільнений із займаної посади за згодою сторін. Відповідно до акту Державної аудиторської служби України № 04-21/12 від 23.07.2108 року, Одеським Національним медичним університетом зі студентами укладено угоди про підготовку та працевлаштування фахівців з вищою освітою, відповідно до яких студент зобов`язується прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років після закінчення інтернатури, у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно державному або місцевому бюджету вартість навчання у встановленому порядку. 15.10.2019 року до суду надійшов відзив на позов від представника відповідача, згідно якого останній позовні вимоги не визнав та просив відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що вимоги про виплату стипендії є незаконними; розрахунок заборгованості нічим не обгрутновано; пропущено строк позовної давності. 29.10.2019 року представник позивача надав до суду відповідь на відзив, згідно якої наполягала на задоволенні позовних вимог. Отже, із урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Згідно ч. 1, ч. 5, ч. 6, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями статті 56 Закону України "Про вищу освіту" від 17 січня 2002 року № 2984-ІІІ, (втратив чинність 06.09.2014р. на підставі Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 року № 1556-VII) передбачалося, що випускники вищих навчальних закладів вільні у виборі місця роботи. Випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Якщо випускник вищого навчального закладу навчався за кошти третьої особи, його працевлаштування здійснюється відповідно до укладеної між ними угоди. Пунктом 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» із змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 16 травня 1996 року № 342/96 визначено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Відповідно до Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою КМУ від 22 серпня 1996 року № 992 (втратив чинність 07.06.2017 року) п. 4 - керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з Додатком N 1; п. 6 - згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою; п. 14 - у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, відповідно до яких протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати Відповідно до п. 8.1. Порядку працевлаштування випускників вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, затвердженого наказом МОЗ України від 25.12.97 року N 367, Міністерства, відомства, інші центральні органи виконавчої влади, Міністерство охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управління охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, обласні, Київська та Севастопольська міські санепідстанції, обласні, Київська та Севастопольська структурні міські підрозділи "Фармація" (державні замовники) до 1 лютого кожного року подають до Міністерства охорони здоров`я України заявку на кількість випускників медичних (фармацевтичних) закладів освіти наступного року відповідно до лікарських (провізорських) спеціальностей. Державні замовники несуть відповідальність за достовірність поданої заявки. Згідно п. 21 випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Згідно ч. 1 п. 22 вищезазначеного Порядку, якщо замовник відмовив у прийнятті на роботу випускника, останній звертається до державної служби зайнятості за сприянням у працевлаштуванні. При цьому пред`являється направлення на роботу і засвідчена печаткою замовника довідка про відмову у працевлаштуванні. 15.07.2008 року [PERSON] вступив до Одеського національного медичного університету на спеціальність «лікувальна справа» та підписав Угоду №105 про навчання за кошти фізичних та юридичних осіб з метою отримання вищої освіти. 31.08.2009 року [PERSON] наказом Одеського національного медичного університету№654-с був переведений на державну форму навчання з 01.09.2009 року та уклав з Одеським національним медичним університетом Угоду №105 про навчання за рахунок коштів державного бюджету. Так, відповідно до розділу 2.2.3 Угоди, відповідач взяв на себе зобов`язання прибути після закінчення Університету на місце працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я та відпрацювати там не менше трьох років за спеціальністю після закінчення інтернатури. У разі відмовити їхати на роботу за направленням МОЗ або відмови відпрацювати там не менше трьох років повинен відшкодувати до державного бюджету вартість навчання, в установленому порядку. Відповідно до п.5.6 Угоди, відшкодування у випадках, передбачених цією Угодою, здійснюється студентом готівкою Університету в національній валюті України еквівалентно відповідній сумі умовних одиниць згідно з курсом доларів США на день внесення платежу. Зазначений правочин укладено зі згоди і за домовленістю з відповідачем, відповідає вимогам ЦК щодо свободи договору (статті 3, 627 ЦК України). Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до частини першої стаття 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно пунктами 1, 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до розрахунків економічного відділу ОНМедУ за весь період з 01.09.2008 року по 30.06.2014 року сума витрат на навчання [PERSON] (без урахування стипендіального фонду) складає 62193,00 грн., а також відповідачеві за період навчання з 2008 року по 2014 рік була виплачена стипендія у розмірі 37059,36 грн. Порядок призначення і виплати стипендій, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 р. № 882 «Питання стипендіального забезпечення» (надалі - Порядок). Так, відповідно до п.1 Порядку - дія цього Порядку поширюється на осіб, які навчаються у навчальних закладах або наукових установах (далі - навчальні заклади) за державним (регіональним) замовленням за рахунок коштів загального фонду державного (відповідного місцевого) бюджету. Особам, визначеним пунктом 1 цього Порядку, призначаються такі стипендії: 1) академічні; 2) соціальні. Пунктом 13 Порядку передбачено, що вищі навчальні заклади у межах коштів, передбачених для виплати стипендій, призначають академічні стипендії студентам, курсантам невійськових вищих навчальних закладів згідно з рейтингом успішності (далі - рейтинг), що складається на підставі об`єктивних та прозорих характеристик, прямих вимірів навчальних досягнень здобувачів вищої освіти з кожного навчального предмета (дисципліни) і до якого включаються всі студенти, курсанти невійськового вищого навчального закладу, які навчаються на певному факультеті (відділенні) за денною формою навчання за відповідними курсом та спеціальністю (напрямом підготовки). Рейтинг студентів, курсантів невійськового вищого навчального закладу, які навчаються на одному факультеті (відділенні) певного вищого навчального закладу за денною формою навчання за відповідними курсом та спеціальністю (напрямом підготовки), оприлюднюється на офіційному веб-сайті навчального закладу не пізніше ніж через три робочих дні після прийняття відповідного рішення стипендіальною комісією. Примірний порядок формування рейтингу затверджується МОН. До рейтингу не включаються особи, які: протягом навчального семестру до початку поточного семестрового контролю з будь-якого навчального предмета (дисципліни) набрали меншу кількість балів, ніж визначена у навчальному закладі межа незадовільного навчання. Рішенням керівника навчального закладу таким особам може встановлюватися строк, протягом якого вони можуть покращити результати навчання, але не більш як до дати початку наступного навчального семестру згідно з навчальним планом за відповідною спеціальністю (напрямом підготовки). У разі коли у визначений строк академічна заборгованість* не ліквідована, здобувач вищої освіти підлягає відрахуванню з числа осіб, які навчаються за державним замовленням; мають навчальне навантаження у кредитах трансферно-накопичувальної системи на поточний навчальний рік у обсязі, меншому ніж норматив, встановлений навчальним планом для відповідного факультету, курсу та спеціальності (напряму підготовки); станом на перше число місяця, що настає після закінчення семестрового контролю згідно з навчальним планом, мають академічну заборгованість; під час семестрового контролю здійснювали повторне складення контрольних заходів з метою покращення отриманих раніше оцінок; до дати завершення семестрового контролю, визначеного навчальним планом, не склали семестровий контроль з будь-якого навчального предмета (дисципліни). Відтак, узагальнюючи вищезазначене, вбачається, що для отримання стипендії не достатньо лише бути студентом, який здійснює навчання за державним замовленням, а і необхідно володіти певними особистими «якостями», а саме успішним навчанням, а тому відповідач вважає, що відсутні правові підстави для стягнення отриманої стипендії. Такої ж думки дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 545/499/17, копія якої додається. При цьому, суд бере до уваги те, що у позові позивач зазначає та додатками до позову підтверджується, що 15.07.2008 р. відповідач підписав угоду навчання за власні кошти (навчання за контрактом). 31.08.2009 р. відповідач був переведений на державну форму навчання та підписав Угоду №105 про навчання за рахунок коштів державного бюджету. У той же час, згідно додатку до позову «Витрати на навчання за державним замовленням», розрахунок сум до стягнення позивачем ведеться з 2008 р., коли відповідач навчався на контрактній (платній) формі навчання. Вказане ставить під сумнів розрахунки позивача, які не підкріплені жодними доказами - первинними документами, на підставі яких здійснювався розрахунок. Крім того, позивачем ані в позовній заяві, ані в доданих до неї документах не зазначено, із яких складових складається вартість навчання за кожний рік, первинні бухгалтерські документи, та накази, згідно з якими встановлено розмір та виплачено відповідачу стипендію та у який спосіб, а також докази про розмір таких витрат за кожний навчальний рік, докази про розмір державних коштів, виділених на кожний навчальний рік для кожного студента, який проходив навчання у Одеському національному медичному університеті, зокрема для відповідача. У червні 2014 року [PERSON] закінчив Університет та був направлений комісією по розподілу для проходження інтернатури до комунальної установи «Тарутинський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Управління охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації . Наказом комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 29.09.2016 року №188-к був зарахований на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря амбулаторії № 2 к комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10». З огляду на зазначені обставини, суд встановив, що [PERSON] на виконання умов Угоди № 105 від 15 липня 2008 року та 31 серпня 2009 року, укладеної з Одеським Національним медичним університетом, прибув на місце працевлаштування за направленням Міністерства охорони здоров`я, зазначеному у направленні на роботу, не відмовлявся від виконання взятих на себе зобов`язань. У листопаді 2017 року відповідно наказу комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» від 07.11.2017 року №219-к звільнений із займаної посади за згодою сторін. Позивач вважає, що відповідач порушив умови Угоди, Закону України «Про вищу освіту» та Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року №992 (чинні на момент виникнення спірних правовідносин), а тому повинен компенсувати витрати за навчання. Так, відповідно до п. 14 Постанови KMУ від 22.08.1996 року № 992 "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Визначений у п. 14 Постанови КМУ від 22 серпня 1996 року №992 «Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» перелік випадків, в яких випускник зобов`язаний відшкодувати до державного бюджету вартість навчання є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Дане підтверджується позицією колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області, яка викладена у постанові Апеляційного суду Запорізької області від 07 лютого 2018 року у справі №335/1306/17-ц. Як вбачається з позовної заяви [PERSON] був звільнений із займаної посади в комунальній установі «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» наказом №219-к від 07.11.2017 за згодою сторін (п.1 ч.1 ст.36 Кодексу Законів про працю України), а відтак відсутня відмова без поважної причини приступити до роботи за призначенням з боку позивача, як і вина (у формі умислу або необережності) у порушенні зобов`язання. Така підстава як звільнення з роботи за згодою сторін (п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України), відповідно до п. 14 Постанови KMУ від 22.08.1996 року № 992 "Про Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", відсутня в переліку підстав, згідно яких необхідно повертати вартість навчання, відтак у відповідача відсутній обов`язок щодо повернення вартості навчання. Дане твердження узгоджується з позицією колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області, яка викладена у постанові Апеляційного суду Запорізької області від 27 вересня 2017 року у справі № 335/7721/16. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення витрат на навчання не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed