Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», про визнання права власності, визнання неправомірними та скасування рішення. Свої вимог позивач мотивує тим, що 15.08.2006 року між АКБ «ТАС - Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» та позивачем, був укладений кредитний договір № 016/0806/88-554, відповідно до якого банк надав позичальнику [PERSON] , кредит в сумі 20 000 дол. США на строк до 14.08.2016р. Того ж дня між позивачем та АКБ «ТАС - Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк» був укладений іпотечний договір за № 016/0806/88-554-2 відповідно до умов якого на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартира під номером дев`ять, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У подальшому правонаступник АКБ «ТАС - Комерцбанк» ПАТ «Омега Банк» відступило свої права вимоги за кредитним договором № 016/0806/88-554 від 15.08.2006р ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області було задоволено позов ПАТ «Сведбанк» до [PERSON] , про стягнення заборгованості за вказаним вище кредитним договором в сумі 165291 грн. 38 коп., які в послідуючому були в порядку примусового виконання рішення суду стягнуті ВДВС Золотоніського МРУЮ. 18.03.2015р. винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відносно боржника [PERSON] , у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Разом з тим приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М., 30.11.2015р. за наслідком розгляду заяви ТОВ «Ф.К. «Вектор Плюс», з якою був поданий договір іпотеки від 15.08.2006 р. N 3417, виданий приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., прийняла рішення N 26609302 від 30.11.2015р. про державну реєстрацію права власності на квартиру [PERSON] по [ADDRESS] за ТОВ «Ф.К. «Вектор Плюс» та внесла відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за N 12290224. Позивач наполягає на тому, що дії відповідача щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у зв`язку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном, а також грубо порушують права позивача як власника щодо вільного володіння, користування та розпорядження майном, якого він був неправомірно позбавлений. За таких обставин позивач з метою захисту, на його думку порушених прав, звернувся до суду із вказаним позовом. Представник третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», яка залучена до участі у справі на підставі ухвали суду від 12.11.2018 року, надав до суду клопотання відповідно до якого вважав позовні вимоги необґрунтованими, оскільки позивач свої зобов`язання по кредитному договору не виконав, а умови іпотечного договору передбачають позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, що відповідає умовам чинного законодавства та умовам іпотечного договору. Іпотечний договір є чинним, докази його оспорення не надавалися, а наявність простроченої заборгованості за умовами кредитного договору позивач також не заперечує. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Таким чином, іпотекодержатель звернувся до державного реєстратора з необхідними документами для державної реєстрації права власності на предмет іпотеки. Внаслідок перевірки реєстратором поданих документів, та слідуючи всім нормам законодавства України, прийняв рішення та зареєстрував право власності на вище зазначене нерухоме майно за іпотекодержателем. Позивач безпідставно стверджує, що державному реєстратору ніби-то не було надано усі потрібні для реєстраційної дії документи, але твердження позову с хибними, та не підтвердженими належними доказами. Усі припущення позивача є безпідставними. Передбачені порядком державної реєстрації документи були надані державному реєстратору, містяться в матеріалах реєстраційної скарги, проти чого бездоказно заперечує позивач. Нотаріус, приймаючі рішення про внесення запису до Державного реєстру речових прав па нерухоме майно, діяв як суб`єкт владних повноважень Підставою для прийняття вказаного рішення було застереження іпотечного договору. Які згідно ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» передбачає право іпоткодержателя на набуття у власність предмета іпотеки (тобто надає суб`єкту владних повноважень право на прийняття відповідного рішення). Іпотечний договір, що є обов`язковим для його сторін є чинним і не був оскаржений. Сама ж [PERSON] уже не є державним реєстратором та нотаріусом, а тому позов пред`явлено до неналежного відповідача. Окрім того, на думку представника третьої особи, обрано невірний спосіб захисту прав особи, оскільки спори такої категорії підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства. Таким чином представник третьої особи по справі, посилаючись на висновки, які викладені у постановах Верховного суду України, вважав заявлені позовні вимоги безпідставними та просив суд врахувати вказані доводи при розгляді матеріалів справи. Представник позивача надав до суду клопотання, відповідно до якого просив врахувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, та розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Представник третьої особи по справі скерував до суду клопотання, відповідно до якого розгляд по справі просив проводити за його відсутності, позов не визнав із вказаних вище підстав. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотання про розгляд справи за участю сторін до суду не направив, хоча про обставини справи, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки надавав до суду клопотання про залучення до участі у справі ТОВ «Факторингова компанія» Вектор Плюс», в якості третьої особи по справі, яка не заявляє самостійних вимог. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 20.07.2018 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що справа містить достатньо доказів для розгляду справи за відсутності сторін, та приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом [PERSON] 15.08.2006 року уклав із АКБ «ТАС - Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», кредитний договір № 016/0806/88-554. Відповідно до даного договору банк надав позичальнику [PERSON] , кредит в сумі 20 000 дол. США на строк до 14.08.2016р. 15.08.2006р. між АКБ «ТАС - Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», та [PERSON] був укладений іпотечний договір за № 016/0806/88-554-2. Відповідно до п. 2 умов іпотечного договору від 15.08.2006р. № 016/0806/88-554-Z на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю належне йому на праві власності майно: квартира під номером дев`ять, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі договору дарування квартири від 21 серпня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу Сахно В.І., та зареєстрованого в Золотоніському виробничому підрозділі Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації за № 2353117 в книзі: 46, номер запису: 7263. Пунктом 11 вказаного іпотечного договору від 15.08.2006 року визначено, що Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки в разі, якщо на день, визначений Основним зобов`язанням, Позичальник не поверне Іпотекодержателю суму кредиту та/або проценти за користування кредитом та/або пеню або іншу заборгованість, та/або платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобов`язанням та цим Договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобов`язання (як основного боргу так і процентів за ним). При настанні зазначених у абзаці першому цього пункту Договору випадків Іпотекодержатель надає Позичальнику та Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов`язання та/або зобов`язань передбачених цим Договором, у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов цього Договору. За вибором Іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на Предмет іпотеки та задоволення вимог Іпотекодержателя. Згідно з п. 12.3.1 іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог Іпотекодержателя шляхом використання процедури передбаченої в цьому підпункті п. 12.3. Договору, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому вважається, що Предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб`єкта оціночної діяльності. При цьому Сторони домовляються, що кандидатура незалежного експерта-суб`єкта оціночної діяльності визначається Іпотекодержателем. При оцінці предмету застави незалежний експерт повинен використовувати всі методи оцінки, які будуть передбачені діючим законодавством на момент оцінки Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримавши кредитні кошти належним чином свої зобов`язання щодо їх повернення не виконував, а тому станом на 21.10.2011 року у нього утворилась заборгованість у сумі 163471 грн. 38 коп., які було стягнуто із останнього на пастві рішення суду. Зазначені вище обставини жодною із сторін не заперечувалися та стверджуються рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 25.05.2012 року, а тому на підставі ст.. 82 ЦПК України, додатковому доказуванню не підлягають. 28.11.2012р. між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ ФК«Вектор Плюс» був укладений договір факторингу № 15 відповідно до п. 2.1 умов якого клієнт відступає Факторові право вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників зазначених у реєстрі заборгованостей боржників з урахуванням також прав вимоги щодо нарахованих та не сплачених боржником процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Тобто, ТОВ "ФК "Вектор плюс" стало новим кредитором відносно боржника за кредитним договором № 016/0806/88-554 від 15.08.2006р. та отримало відповідні права вимоги за кредитом. Окрім того 28.11.2012р. між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» був укладений договір про відступлення прав за іпотечними договорами № ВТ 157831. Відповідно до п. 1.1 умов вказаного договору відповідно до статті 24 Закону України від 5 червня 2003 року № 898 IV «Про іпотеку» та умов цього Договору, Сторони домовились, що разом з відступленням Прав вимоги Заборгованостей по кредитних договорах від Боржників, що здійснюється на підставі Договору факторингу від 28 листопада 2012 року № 15, укладеного між Сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим Договором. Первісний іпотекодержатель відступає Новому іпотекодержателю права за Іпотечними договорами, перелік яких наведено у Додатку № 1 до цього Договору, що визначено у п. 1.2. 18.03.2015 року, заступником начальника відділу, органу державної виконавчої служби Золотоніського управління юстиції, [PERSON] Ю. [PERSON] винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відносно боржника [PERSON] , у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду, що стверджується вказаною постановою, яка міститься в матеріалах справи. Таким чином вбачається, що ще 18.03.2015 року виконавче провадження по стягнення боргу із [PERSON] , який виник в наслідок неналежного виконання умов кредитного договору № 016/0806/88-554, було припинено. Однак приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М., 30.11.2015р. за наслідком розгляду заяви ТОВ "Ф.К. «Вектор Плюс», з якою був поданий договір іпотеки від 15.08.2006 р. N 3417, виданий приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я., прийняла рішення N 26609302 від 30.11.2015р. про державну реєстрацію права власності на квартиру [PERSON] по [ADDRESS] за ТОВ "Ф.К. «Вектор Плюс» та внесла відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за N 12290224. Таким чином вбачається, що відповідач 30.11.2015р., тобто більше ніж через 9 місяців після погашення суми боргу за кредитним договором, прийняла рішення N 26609302 від 30.11.2015р. про державну реєстрацію права власності на квартиру [PERSON] за ТОВ "Ф.К. «Вектор Плюс». Третя особа по справі заперечуючи позовні вимоги [PERSON] зазначала, що у останнього існує заборгованість по сплаті кредитних коштів, а тому ТОВ «ФК «Вектор Плюс» правомірно звернулося до нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Разом із тим згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до норм ст.., ст.. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до норм ст.. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). ТОВ ФК «Вектор Плюс», з метою захисту його прав та надання можливості брати безпосередню участь у розгляді даної справи, був залучений до справи в якості третьої особи, а тому не був позбавлений у можливості подання доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень, зокрема наявності заборгованості у позивача по вказаному кредитному договору, що могло б стати підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, однак цього не зробив, жодних доказів на підтвердження останньої не надав. Таким чином, здійснивши системний аналіз наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що докази, надані третьою особою по справі на підтвердження викладених нею обставин, є недостатніми для підтвердження факту наявності заборгованості позивача по сплаті кредитних коштів, а враховуючи позбавлення особи її права власності, такі доводи не можуть бути абстрактними та мають бути належним чином стверджені. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, яка діяла станом на час вчинення реєстраційної дії далі Закону України «Про іпотеку») передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Так ч. 1 ст. 12 Закону визначено, що разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим матеріали справи не містять, а ТОВ ФК «Вектор Плюс» не був позбавлений можливості подання належних доказів не виконання умов кредитного договору [PERSON] , що і змусило ТОВ ФК «Вектор Плюс» звернутися до нотаріуса по питанню звернення стягнення на предмет іпотеки. Заперечуючи проти позовних вимог ТОВ ФК «Вектор Плюс» наполягав, що отримав усіх відповідних прав від ПАТ «Омега Банк», а відповідач по справі належним чином перевірив повноваження третьої особи по справі та вчинив правомірну нотаріальну дію. Разом із тим із матеріалів справи вбачається, що позивач не був повідомлений про перехід права вимоги до нового стягувача, в тому числі і про перехід відповідних прав до нового іпотеко держателя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Згідно із ст. 24 ЗУ «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відсутність належних доказів дотримання іпотекодержателем ТОВ ФК «Вектор Плюс» вимог ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» щодо надсилання іпотекодавцю (позивачу) письмової вимоги про усунення порушення, які подаються держаному реєстратору відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868, свідчать про передчасність звернення стягнення на заставне майно. Так статтею 35 ЗУ «Про іпотеку» передбачено, що в разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вказаної вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Пунктом 12 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса, або у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868, який діяв на час проведення оспорюваних дій нотаріуса, для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає: 1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги; 2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Таким чином, наведеними правовими нормами визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10,18 Закону порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. У матеріалах справи відсутні докази, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» надало нотаріусу передбачені Порядком документи, хоча відповідач та сама ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» як учасник по справі, не була позбавлена можливості їх надати при розгляді даної справи, враховуючи вимоги змагальності сторін. Згідно з частиною першою статті 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. У суді першої інстанції не було підтверджено тієї обставини, що позивач отримав повідомлення іпотекодержателя про намір останнього звернути стягнення на предмет іпотеки, а відтак він не міг вчинити дії щодо погашення заборгованості, якщо така взагалі була, а ТОВ «Фінансова компанія «Вектор Плюс» не довела суду тієї обставини, що надала нотаріусу для державної реєстрації документ, що підтверджує сплив 30- денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, що свідчить про порушення вимог ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до п.11 іпотечного договору при настанні зазначених в абзаці першому цього пункту Договору випадків Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим Договором, у не менш ніж тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Враховуючи, що в Іпотечному договорі визначено, що письмова вимога надсилається іпотекодержателем, то, зважаючи на вимоги вказаних вище норм законодавства, що діяло на час вчинення нотаріальних дій, завершення 30-денного строку слід рахувати з моменту її отримання, що може бути підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення. Або іншими документами, які б підтверджували факт отримання Іпотекодавцем вимоги кредитора, проте матеріали справи таких доказів не містять, як і не містять доказів про те, що нотаріус при отриманні відповідного звернення ТОВ ФК «Вектор Плюс» перевірив зазначені вище обставини, а отже і дотримався норм чинного законодавства щодо порядку вчинення нотаріальних дій. Також суд зважає і на те, що ч. 1 ст. 577 ЦК України визначено, що якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 577 ЦК України застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом, моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що визначено ч.4 ст.577 ЦПК України. Разом із тим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (в розділі "Актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень") наявний лише один запис про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за N 12290224, відповідно до якого приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. прийняла рішення N 26609302 від 30.11.2015р. про державну реєстрацію права власності на квартиру [PERSON] по [ADDRESS] за ТОВ "Ф.К. «Вектор Плюс», що стверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №168232531 від 28.05.2019 року. Будь-яких інших відомостей про відступлення на користь третьої особи прав за іпотечним договором, матеріали справи не містять. Згідно з нормою ч. 3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Оскільки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні записи про державну реєстрацію іпотеки за ТОВ ФК «Вектор Плюс», то є очевидним, що ТОВ ФК «Вектор Плюс» не було і не є іпотекодержателем (заставодержателем) спірної квартири і зазначене право їм не відступалося. Такої ж правової позиції дотримується і Велика Палата Верховного Суду, яка у своїй постанові від 13.03.2019 року у справі № 753/1534/16-ц зазначила, що порядок відступлення прав за іпотечним договором визначено статтею 24 Закону України "Про іпотеку", згідно з положеннями якої таке відступлення здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. ... Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. З метою встановлення правомірності переходу права власності на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, суд повинен встановити обставини такого переходу, здійсненого шляхом реєстрації цього права за іпотекодержателем Аналогічні висновки містяться і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019р. у справі № 802/506/16-а, а також у постанові Верховного Суду (Касаційного цивільного суду) від 13.11.2019р. у справі № 509/2220/14-ц. А тому звернення стягнення на вказану квартиру шляхом реєстрації на неї права власності за третьою особою було здійснене безпідставно та в порушення норм чинного законодавства, які відповідач по справі не врахував, а повноваження ТОВ ФК «Вектор Плюс» не перевірив. Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов`язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом. Державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія. З аналізу положень наведених ст. ст.3,9,15,16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що нотаріус має право здійснити державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно в тому разі, якщо це пов`язано з вчиненням ним нотаріальної дії з таким об`єктом нерухомості. Таким чином, нотаріус, будучи наділеним повноваженнями державного реєстратора (за винятком тих, які передбачено пунктами 4, 6 ч. 1 ст. 9 Закону N 1952-IV (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), може реалізовувати їх лише поряд з вчиненням нотаріальної дії, зокрема при посвідчені ним правочину, внаслідок якого в особи виникає речове право на об`єкт нерухомості. У такому випадку нотаріус одночасно з вчиненням нотаріальної дії проводить й державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно відповідно до статті 15 Закону N 1952-IV. До аналогічних висновків приходить і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 24.04.2019 року по справі за №521/18393/16-ц. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобєлєва А.М. на підставі заяви поданої ТОВ "Ф.К. «Вектор Плюс» прийняла рішення про державну реєстрацію прав від 30 листопада 2015р. Разом з тим, у спірних правовідносинах відповідач, реалізовуючи свої функції як державного реєстратора, не вчинив жодних нотаріальних дій, внаслідок яких виникали б речові права, що підлягають державній реєстрації. Тому приватний нотаріус Кобєлєва А.М. не мала повноважень на прийняття рішення про державну реєстрацію N 26609302 від 30 листопада 2015 р. Отже, дії відповідача щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя були протиправними у Зв`язку З відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії З майном. Крім того, в порушення вимог ч. 7 ст. 3, ч. 1 ст. 9, ч. 9 ст. 15 абз. 4 ст. 1 ст. 16 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно вчинена приватним нотаріусом не за місцем розташування нерухомого майна, тобто не в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації, а тому реєстраційна дія приватного нотаріуса Кобелєвої А.М. щодо реєстрації 25 листопада 2015 року права власності на об`єкт нерухомого майна (квартири позивача) за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» проведена з порушенням компетенції нотаріуса як відповідного органу державної реєстрації. Відповідно до приписів статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час вчинення оскаржуваного державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об`єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим і третім частини п`ятої цієї статті. Положеннями ч.1 ст.24 вказаного Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено уразі, зокрема, якщо об`єкт нерухомого майна, розміщений на території іншого органу державної реєстрації прав. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав та їх обтяжень. Відповідно до документів, наявних в матеріалах справи, запис про реєстрацію за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» права власності на квартиру , яка знаходиться в м. Золотоноша, до державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено приватним нотаріусом Кобелєвою А.М., яка зареєстрована у Київському міському нотаріальному окрузі. Тобто відповідачем здійснено реєстраційні дії об`єкту, нерухомого майна, розміщеного на території іншого органу державної реєстрації та порушено територіальний принцип, визначений законом. Зазначені вище обставини спростовують доводи ТОВ ФК «Вектор Плюс» щодо наявності відповідних повноважень у відповідача на реєстрацію зазначеної квартири. Окрім того, стосовно зазначених вище доводів ТОВ ФК «Вектор Плюс» про невідповідність обраного способу захисту та необхідність розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, суд вважає за необхідне зазначити, що ВС підкреслив, що участь у спорі суб`єкта владних повноважень як сторони справи ще не означає, що таки спір є публічно-правовий. При визначенні виду судочинства необхідно з`ясувати у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду. Необхідно також враховувати, який обирається у позові спосіб захисту порушеного права. Якщо у справі спір про право і таке право цивільне, то такий спір повинен вирішуватися в порядку, передбаченому ЦПК України, про що зазначено у постанові Великої Палата Верховного Суду від 17 квітня 2018 р. у справі № 815/6956/15. Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20.06.2018 р. у справі №820/4146/17, від 18.09.2018 р. у справі №823/235/16, від 29.08.2018 р. у справі №807/719/15 звертає увагу, що оскарження рішення про державну реєстрацію, яке є наслідком реалізації сторонами у справі прав на спірне нерухоме майно, підлягає розгляду за правилами господарського чи цивільного судочинства. Якщо позовні вимоги виникли виключно в результаті виконання державним реєстратором своїх владно-публічних та управлінських функцій, порушення вимог Закону про державну реєстрацію, то необхідно звертатися до адміністративного суду. Отже, спори про визнання незаконними та скасування рішень нотаріусів, які діяли на виконання делегованих повноважень державного реєстратора, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно розглядаються за правилами цивільного судочинства, зокрема у спорах, які випливають з договірних відносин. Враховуючи те, що спірні правовідносини пов`язані із захистом прав власності позивача та виконання умов договору іпотеки, суд вважає, що цей спір не є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Таким чином порушення норм чинного законодавства відповідачем встановлено судом, а тому вимоги позивача знайшли своє підтвердження при розгляді даної справи. Суд враховує, що дії [PERSON] вчиненні в період, коли вона була приватним нотаріусом, а оскільки такі дії є протиправними, що встановлено судом, тому підлягають скасуванню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні, обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Оскільки, відповідач вчинив дії, які по своїй суті є не визнанням права власності позивача на вказану квартиру, а саме ТОВ «ФК «Вектор Плюс» не визнає за позивачем право власності на спірну квартиру, позивач звернувся до суду з позовом, в тому числі, про визнання права власності, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання права власності підлягають задоволенню. Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються квитанціями від 12.06.2018 року.

Outcome: approved