Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Москаленко Є.А. про стягнення матеріальної та моральної шкоди. В позові зазначив, що 18 серпня 2011 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було видано виконавчий лист про відшкодування 2500 грн., в якому вказано боржником [PERSON], який мешкає за адресою [ADDRESS]. На підставі даного виконавчого листа 10 квітня 2013 року державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Москаленко Є.А. постановою відкрив виконавче провадження за № 37453248, також було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження відносно боржника [PERSON], який мешкає за адресою [ADDRESS]. 15 квітня 2013 року державний виконавець Москаленко Є.А. виніс постанову про розшук майна боржника вже [PERSON], який мешкає за адресою [ADDRESS]. В постанові вказано: оголосити розшук майна (в тому числі з подальшою передачею транспортного засобу на штраф майданчик ДАІ, вилученням ключів від автомобілю та повідомленням державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції при затриманні ТЗ) марка ВАЗ 21061, державний номер [NUMBER], 25-Седан, технічний паспорт [NUMBER], № двигуна [NUMBER], кузов [NUMBER], рік випуску 1986, колір бежевий, що належить боржнику [PERSON]. На підставі цієї постанови автомобіль позивача був вилучений та постановлений на штраф майданчик ДАІ. Не погодившись з цим позивач звернувся зі скаргою на постанову про відкриття виконавчого провадження від 10 квітня 2013 року та постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 10 квітня 2013 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2013 року скарга позивача була задоволена. Визнано зазначені вище постанови неправомірними та зобов'язано державного виконавця Москаленко Є.А. винести постанову про зняття арешту з вищевказаного автомобілю, що належить [PERSON] Також позивач зазначив, що вимушений був звертатися до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ДП МВС України „Ін форм-Ресурси" про витребування майна із незаконного володіння, оскільки автомобіль знаходився на штраф майданчику. Посилаючись на те, що у зв'язку із винесенням посадовою особою Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції незаконних постанов, позивач був змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, а тому ним були понесені судові витрат, а саме сплачено судовий збір та витрати на правову допомогу, а також понесені витрати зі сплати комісійного збору при сплаті судових витрат, які позивач просить відшкодувати йому за рахунок державного бюджету України. Крім того, позивач вважає, що незаконними діями державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Москаленко Є.А. йому завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, оскільки він змушений був на протязі тривалого часу звертатись в різні інстанції захищаючи свої порушені права. Моральну шкоду він оцінює в 5000 грн., яку просить відшкодувати йому за рахунок державного бюджету України. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, просять задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві. Представники відповідачів Головного управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області, Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції та прокурор прокуратури Орджонікідзевського району м. Запоріжжя в судовому засіданні проти позову заперечували, посилаючись на те, що відсутні передбачені законом підставі для відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди за рахунок Державного бюджету України, надавши відповідні заперечення проти позову. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 08 квітня 2013 року до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління надійшов виконавчий лист № 082/2/891/2011 від 18 серпня 2011 року, виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування завданої злочином моральної шкоди в сумі 1000 грн., витрат на правову допомогу 1000 грн., судових витрат 500 грн., всього стягнути 2500 грн. (а.с. 63-65). 08 квітня 2013 року до Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління надійшла заява від стягувача про прийняття до виконання вказаного виконавчого документу. 10 квітня 2013 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Москаленко Є.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, де боржником за виконавчим документом зазначено [PERSON], який мешкає: [ADDRESS], а також постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с. 9-10). 15 квітня 2013 року державним виконавцем Москаленко Є.А. винесена постанова про розшук майна боржника [PERSON], який мешкає: [ADDRESS], відповідно до якої оголошено розшук майна (в тому числі з подальшою передачею транспортного засобу на штраф майданчик ДАІ, вилученням ключів від автомобілю та повідомленням державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції при затриманні ТЗ) марка ВАЗ 21061, державний номер [NUMBER], 25-Седан, технічний паспорт [NUMBER], № двигуна [NUMBER], кузов [NUMBER], рік випуску 1986, колір бежевий, що належить боржнику [PERSON] (а.с. 71). На підставі цієї постанови автомобіль [PERSON] був вилучений та постановлений на штраф майданчик ДАІ (а.с. 8). Також судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2013 року, задоволена скарга [PERSON] та визнано постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Москаленко Є.А. від 10 квітня 2013 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі 082/2-891/2011, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим листом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя по справі 082/2-891/2011, про розшук майна боржника від 15 квітня 2013 року - неправомірними та зобов'язано державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Москаленко Є.А. винести постанову про зняття арешту з автомобілю марки ВАЗ 21061, державний номер [NUMBER], 25-Седан, технічний паспорт [NUMBER], № двигуна [NUMBER], кузов [NUMBER], рік випуску 1986, колір бежевий, що належить боржнику [PERSON] (а.с. 11). Вказана ухвала набрала чинності 02 липня 2013 року. В ухвалі суду судом встановлено, що дії державного виконавця Москаленко Є.А. не відповідають вимогам діючого законодавства, а саме: при відкритті виконавчого провадження державний виконавець не перевірив чи відповідає виконавчий документ вимогам ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження", оскільки у виконавчому листі зазначено по-батькові іншої особи, не зазначено ідентифікаційний номер боржника, крім того, встановлено порушення державним виконавцем вимог ст.ст. 20, 25, 26, ч. 3 ст. 57 Закону України „Про виконавче провадження". Отже, такі дії державного виконавця призвели до незаконного вилучення автомобіля з володіння позивача [PERSON], який не мав ніякого відношення до виконавчих дій. Крім того, встановлено, що за захистом своїх порушених прав та інтересів позивач звертався до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Зокрема, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2013 року було задоволено позов [PERSON] до ДП МВС України „Ін форм-Ресурси" про витребування майна із незаконного володіння та зобов'язано ДП МВС України „Ін форм-Ресурси" повернути [PERSON] належний йому автомобіль ВАЗ 21061, державний номер [NUMBER] (а.с. 12). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням, у тому числі, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень ст.ст. 1167, 1173,1174 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи їх посадовою особою при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України „Про державну виконавчу службу" шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Згідно із п. 2 ст. 41, ст. 42 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року № 845, казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб. Згідно із п. 1 ст. 2 Порядку безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів. Таким чином, відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави. Відповідно до роз'яснень наданих у п. 28 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07 лютого 2014 року при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону „Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Таким чином, суд приходить до висновку, що належним доказом по справі - ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 червня 2013 року доведено заподіяння позивачу моральної шкоди і необхідність її відшкодування з боку відповідачів. Відповідно п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року зі змінами, моральна шкода - це шкода немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяна фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб; обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини ,що мають значення для вирішення спору. Враховуючи характер та ступень моральних страждань позивача, втрати нормального способу життя, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, спосіб заподіяння і виходячи з засад справедливості та розумності, суд визначає розмір стягнення у сумі 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу неправомірним рішенням державного виконавця під час проведення виконавчого провадження. З урахуванням зазначених вище положень Закону та роз'яснень наданих у Постанові Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 07 лютого 2014 року, слід визначити спосіб стягнення моральної шкоди на користь [PERSON] саме шляхом списання стягнутої суми Головним управлінням Державної казначейської служби України у Запорізькій області з Державного бюджету на користь позивача. Разом з цим, вимоги позивача щодо відшкодування йому матеріальної шкоди у виді судових витрат, а саме: судового збору та витрат на правову допомогу, понесених ним у зв'язку з зверненням до Ленінського районного суду м. Запоріжжя із скаргою на дії державного виконавця та до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя із позовом про повернення належного позивачу автомобіля, задоволенню не підлягають, оскільки мають вирішуватися відповідно до вимог ст.ст. 214, 388 ЦПК України, а також відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України, та не можуть бути предметом розгляду в окремій судовій справі. Крім того, судом не встановлено передбачених законом підстав для відшкодування на користь позивача витрат на оплату комісії банку, яку позивач сплатив при перерахуванні судового збору. За вказаних обставин, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: partial