Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

В квітні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсною Угоду про надання особистого кредиту № 500574828 від 13.12.2016 року укладену між ним та Публічним акціонерним товариством «Альфа\-банк» (надалі ПАТ «Альфа-Банк») про надання кредиту у розмірі 45 040 грн.; визнати недійсним Кредитний договір № 270.187.7577 від 02.12.2016 року укладений між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Ідея-Банк» (надалі ПАТ «Ідея Банк») про надання позивачу кредиту у розмірі 47 000 грн.; визнати недійсною Угоду про надання кредиту № АК\\У011У130933293 від 16.11.2016 року укладену між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк" (надалі -ПАТ "А-Банк) про надання позивачу кредиту у розмірі 32 995 грн.; визнати недійсними три кредитні договори між позивачем та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (надалі - ПАТ КБ "Приватбанк"), що були укладені з використанням банківського терміналу у магазині «АРСІ» (м. Кривий Ріг, пр-т Гагарина) та власної кредитної карти на ім`я позивача, а саме: Договір № [NUMBER] від 16.11.2016 на суму 6 000 грн., Договір № 16111606577708 від 16.11.2016 на суму 4 300 грн.; Договір № [NUMBER] від 16.11.2016 на суму 14 700 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 16.11.2016 року він уклав Договір про надання послуг №002342 з ТОВ «КБК Укрфінанс» про надання послуг у галузі споживчого кредитування. Згідно п. 4.2 Договору позивач повинен був сплатити ТОВ «КБК Укрфінанс» 20 % наданих у кредит коштів. Після отримання позивачем кредитів на загальну суму 170 000 грн. ТОВ «КБК Укрфінанс» мало укласти з ним ще один договір «рефінансування» та за його умовами погасити заборгованість Позивача перед банками власними коштами, які позивач повинен буде повертати ТОВ «КБК Укрфінанс» на протязі 7 років по 2 500 грн. щомісячно. 13.12.2016\~року під\~впливом працівників\~ТОВ «КБК\~Укрфінанс» позивач\~уклав з\~ ПАТ\~«Альфа-Банк»\~Угоду про\~надання особистого\~кредиту №\~500574828,\~згідно якої\~ отримав\~кредит у\~розмірі 45\~040\~грн.\~під 13,99%\~річних на\~строк до\~ 14.12.2019\~року.\~ 02.12.2016\~ року\~під впливом\~працівників ТОВ\~«КБК Укрфінанс»\~позивач уклав\~з ПАТ\~«Ідея Банк»\~Кредитний договір\~№ 270.187.7577,\~згідно якого\~отримав кредит\~у розмірі\~47\~000\~грн.\~на строк\~36\~місяців.\~Змінна частина\~річної процентної\~ставки 9,5%,\~маржа банку\~5,5%,\~а разом\~ставка станом\~на час\~складання договору 15%. \~ \~ \~ \~16.11.2016 року під впливом працівників ТОВ «КБК Укрфінанс» позивач шляхом подання Заяви склав з ПАТ «Акцент Банк» Угоду про надання кредиту № ANWORY130933293, згідно якої отримав кредит у розмірі 32 995 грн. для часткової оплати товарів у ООО «Комфі Трейд», а саме холодильнику, пральної машини та іншого. Процента ставка 0,12 % річних, щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту 1121,83 грн. на строк 24 місяця з 16.11.2016 до 15.11.2018 року включно. Кредитні кошти та товари привласнили працівники ТОВ «КБК Укрфінанс», які доставили товари до магазину «АРСІ» (вул. Гагаріна, м. Кривий Ріг) для наступного продажу та привласнення виручки. 16.11.2016 року під впливом працівників ТОВ «КБК Укрфінанс» позивач з використанням банківського терміналу у магазину «АРСІ» та власної кредитної карти на ім`я позивача виданої раніше ПАТ КБ «Приват Банк» були укладені три договори надання кредиту на придбання товарів в магазині «АРСІ»: № [NUMBER] від на суму 6 000 грн, Договір № 16111606577708 на суму 4 300 грн; Договір № [NUMBER] на суму 14 700 грн. Жодних товарів від магазину «АРСІ» Позивач не отримав та звернувся до ТОВ «КБК Укрфінанс» з приводу складання договору «рефинансирования», але вперше довідався, що усі працівники ТОВ «КБК Укрфінанс», які раніше приймали участь у перемовах з Позивачем арештовані за шахрайські дії. Посилаючись на положення ст.215, 229 ЦПК України, позивач вважав оспорювані кредитні договори укладеними під впливом помилки та просив визнати їх недійсними. 12.04.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. 23.07.2019 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду по суті. 25.09.2018 року за клопотанням позивача зупинено провадження у справі до вирішення кримінальної справи №216/2768/17; 1-кп/212/85/18 за обвинуваченням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 31.01.2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду скасовано ухвалу про зупинення провадження, справу направлено до суду першої інстанції для продовження судового розгляду. 14.03.2019 року ухвалою суду задоволено заяву про самовідвід головуючого судді Борис О.Н., справу передано до канцелярії суду для повторного автоматичного розподілу. 18.03.2019 року справу прийнято в провадження судді Власенко М.Д., призначено судовий розгляд по суті без проведення підготовчого судового засідання. 19.04.2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з відсутністю належного повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи. 20 травня 2019 року розгляд справи відкладено у зв`язку з першою неявкою позивача, який повідомив про поважні причини своєї неявки. В судове засідання 29 липня 2019 року позивач та його представник адвокат Якименко С.Г. повторно не з`явились, надали заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку із перебуванням позивача за межами країни та зайнятість його представника в іншому процесі, одночасно просили розглянути клопотання про зупинення справи у їх відсутність. 29.07.2019 року ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання позивача про зупинення провадження у справі. Уточнена позовна заява судом не прийнята до розгляду та повернута позивачу без розгляду як така, що подана з порушенням порядку, встановленого ч.5 ст.49 ЦПК України, а саме суду не подано доказів направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Відповідно до\~ч.3\~ст.223\~ЦПК України,\~якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Частиною 4\~ статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Конвенції передбачено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року). Крім того, Європейський Суд з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року). Згідно\~статті 210 ЦПК України\~суд має розглядати справу по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Суд також враховує, що підготовче судове засідання у справі проведено за участю позивача, якому забезпечено право на подання всіх наявних доказів, позивачем надано відповідь на відзив, судом остаточно визначено склад учасників справи та характер спірних правовідносин і ухвалою суду від 23.07.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Виходячи з вимог ч.3 ст.223 ЦПК України щодо обов`язку суду розглянути справу у відсутності учасника у разі його повторної неявки незалежно від причин такої неявки, а також відсутності підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України, враховуючи, що позивач та його представник до суду повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить відповідне повідомлення про вручення поштового відправлення отримане особисто представником позивача адвокатом Якименко С.Г., на виконання вказаних вимог закону та з метою дотримання встановлених законом строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності позивача та його представника на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання 29 липня 2019 року представники ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «А-банк», ПАТ «Ідея- Банк» не з`явились, скористались своїм правом надання відзиву на позов, які долучені до матеріалів справи, просили справу розглядати за їх відсутності. В судове засідання представники ПАТ КБ «Приватбанк» повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, правом надання відзиву не скористались. Враховуючи встановлені обставини, суд також дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідачів з урахуванням наявних відзивів на позов. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У наданих відзивах представники ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «А-банк», ПАТ «Ідея- Банк», кожен окремо, просили відмовити в задоволенні позову, вказуючи, що банки виконали повністю свої зобов`язання, надали позивачу кредитні кошти, жодних протиправних дій з боку працівників банку не було, сторонами кримінального провадження, на яке посилається позивач вони також не були, позивачем не доведено обставин, на які він посилається у позові, зокрема укладення правочинів під впливом помилки. У відповіді на відзив, позивач не погодився із позицією відповідачів та зазначив, що підставою звернення до суду стало саме укладення ним договорів через помилку, а не через введення його в оману з боку іншої сторони, при цьому він помилявся саме через вплив на нього з боку інших осіб, які вчиняли шахрайські дії. Тому якщо ним і була отримана частина грошових коштів за оспорюваними кредитними договорами, а інші привласнені злочинцями, то усі дії щодо складення договорів слід розглядати спільно, оскільки вони усі були частиною одного злочинного умислу. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та не заперечувалось сторонами по справі, що 16.11.2016 року [PERSON] уклав Договір №002342 з ТОВ «КБК Укрфінанс» про надання послуг, згідно умов якого ТОВ «КБК Укрфінанс» надає замовнику інформаційно-брокрські послуги, умови банківських програм з підбору на власний розсуд фінансово-кредитної установи за найбільш вигідними умовами кредитування у відповідності до письмової заявки і потреб Замовника. Згідно п.4.1. Договору за початкову консультацію щодо умов кредитування та проведений аналіз кредитного ринку після заповнення фірмового бланку позивач зобов`язався сплатити ТОВ «КБК Укрфінанс» одноразово протягом одного дня з моменту підписання договору 3000 грн. Згідно п. 4.2 Договору позивач повинен був сплатити ТОВ «КБК Укрфінанс» винагороду в розмірі 20 % від суми вказаної у заявці на отримання кредиту (а.с.16). В той же день 16.11.2016 року позивач [PERSON] підписав Додаток №1 до Договору № 002342 з ТОВ «КБК Укрфінанс» із переліком тарифів за початкову консультацію (а.с.17). Крім того [PERSON] було підписано з ТОВ «КБК Укрфінанс» Акт здавання-приймання виконаних робіт по договору про надання консультативних послуг від 16.11.2016 року (а.с.17-зворот). 13.12.2016 року [PERSON] підписав з ПАТ «Альфа-Банк» Акцепт пропозиції про укладення Угоди про надання особистого кредиту № 500574828, згідно якої отримав кредит у розмірі 45 040 грн., на умовах сплати 13,99% річних на строк до 14.12.2019 року (а.с.18). 07.12.2016 року [PERSON] підписав з ПАТ «Ідея Банк» Кредитний договір № 270.187.7577, згідно умов якого отримав кредит на поточні потреби у розмірі 47 000 грн. на строк 36 місяців (а.с.22). 16.11.2016 року [PERSON] уклав з ПАТ «Акцент Банк» кредитний договір № ANWORY130933293, шляхом заповнення Заяви позичальника, згідно умов якого отримав кредит у розмірі 32 995 грн. для часткової оплати товарів шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ООО «Комфі Трейд», а саме холодильнику, пральної машини, ноутбуку, комп`ютерної техніки та іншого. Процента ставка 0,12 % річних, щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту 1121,83 грн. на строк 24 місяця з 16.11.2016 до 15.11.2018 року включно (а.с.23). 16.11.2016 року позивач у приміщенні магазину «Зірки техніки» за адресою [ADDRESS] Кривий Ріг, віл. Октябрська б.44 оформив миттєву розстрочку та підтвердив свої фінансові зобов`язання перед ПАТ КБ «Приват Банк», доручивши також банку встановити регулярний платіж з його картки за договором № [NUMBER] на суму 6 000 грн, да договір № [NUMBER] на суму 4 300 грн; за договором № [NUMBER] на суму 14 700 грн (а.с.24). \~ \~ \~ \~Оцінюючи доводи позивача, викладені ним у позові та відповіді на відзив щодо укладення ним оспорюваних кредитних угод під впливом помилки, а також доводи відповідачів у наданих відзивах, суд виходить з наступних вимог закону. За положеннями\~статей 626-628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою\~статті 215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша\~статті 229 ЦК України). З роз`яснень, які містяться у пункті 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними»\~вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. За змістом\~статті 229 ЦК України, під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не\~\~відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі\~статті 229\~ЦК України повинна довести\~наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Зі змісту оспорюваних кредитних договорів вбачається, що вони підписані сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договорів, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Зі свого боку банківські установи в повному обсязі виконали свої зобов`язання, надавши позивачу обумовлені грошові кошти у встановленому сторонами розмірі, при цьому подальші шахрайські дії з наданими грошовими коштами та товаром, які на думку позивача мали місце після укладення ним договорів з боку інших осіб, не можуть свідчити про наявність помилки в діях позивача саме на момент підписання ним оспорюваних договорів. Як зазначає сам позивач у позовній заяві метою укладення ним кредитних договорів було саме отримання від банківських установ кредитних коштів, а також побутової техніки для власних потреб з метою виконання умов домовленості, досягнутої з ТОВ «КБК Укрфінанс», а отже позивач на момент укладення договорів не помилявся щодо їх правової природи, розміру отриманого кредиту та умов його повернення. Відповідно до\~ст.81\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом.\~Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Позивачем не надано жодних судових рішень або вироків суду, що були ухвалені за участі учасників даної цивільної справи та стосувались обставин, викладених у позові, що могло би бути підставою для звільнення від доказування відповідно до вимог ст.82 ЦПК України. Жодних інших належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення суду не надано. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено підстав, передбачених статтями\~203,\~229 ЦК України\~для визнання недійсними оспорюваних кредитних договорів та угод, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed