Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Державне територіально-галузеве Об'єднання ''Львівська залізниця" (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що частково в смузі відведення залізниці по ВП «Чернівецька дистанція колії» на км 298+650 перегону з правої сторони по ходу км на відстані 23,56 м., від осі головної колії розташована земельна ділянка [PERSON], яка була продана [PERSON], за договором купівлі-продажу від 05.11.2008, та яка отримала її у власність оскаржуваними рішеннями Глибоцької селищної ради для будівництва і обслуговування житлового будинку, в той час коли ширина смуги відведення залізниці в даному місці становить від 24 до 32м., від осі колії. Перекриття земельної ділянки [PERSON], з смугою відведення Залізниці становить площу 0,0102 га. На підставі договору купівлі-продажу [PERSON], оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку №ЯЕ 180344 від 11.12.2009 року. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати незаконним рішення Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області №114-23/06 від 26.01.2006 року в частині передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0102 га, що накладається на смугу відведення залізниці, визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05.11.2008 ВКР №235577 та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №180344 від 11.12.2009 року, кадастровий №7321082700:01:006:0381 в межах накладки на смугу відведення залізниці площею 0,0102 га виданий [PERSON] та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Представник позивача державного територіального галузевого об'єднання «Львівська залізниця» Моцюк В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, в своїх поясненнях підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві та просив суд позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області Копилець В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, в своїх поясненнях підтвердив обставини, які викладені в позовній заяві, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, в своїх поясненнях підтвердила обставини, які викладені в позовній заяві та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином повідомлялася про час і місце розгляд справи, про що свідчать розписки в повідомленнях, причину неявки в судове засідання не повідомила і не просила суд відкласти розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Глибоцький районний відділ Держземагенства в судове засідання не з'явився, однак від відділу держземагенства до суду надійшла заява, відповідно до якої вони просять розглянути справу у відсутності їхнього представника. Вислухавши пояснення учасників процесу та, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст.68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно ст.6 Закону України ''Про залізничний транспорт", ч.1 ст.23 Закону України «Про транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Глибоцької селищної ради Глибоцького району Чернівецької області було виявлено, що частково в смузі відведення залізниці по ВП «Чернівецька дистанція колії» на км 298+650 перегону з правої сторони по ходу км на відстані 23,56 м., від осі головної колії розташована земельна ділянка [PERSON], яка була продана [PERSON], за договором купівлі-продажу від 05.11.2008, та яка отримала її у власність оскаржуваними рішеннями Глибоцької селищної ради для будівництва і обслуговування житлового будинку, в той час коли ширина смуги відведення залізниці в даному місці становить від 24 до 32м., від осі колії. Перекриття земельної ділянки [PERSON], з смугою відведення Залізниці становить площу 0,0102 га. На підставі договору купівлі-продажу [PERSON] оформлено державний акт на право власності на земельну ділянку №ЯЕ 180344 від 11.12.2009 року.. Згідно «Плана границ полосы отвода участка Вадул-Сирет-Черновцы», розробленого в 1949 році, ширина смуги відведення на ділянці на км 298+650 перегону з правої сторони по ходу км становить від 24 до 32 м. В той час ділянки [PERSON] починаються на відстані від 23,56м. від осі колії. Крім того згідно довідки держкомзему про земельні ділянки смуги відведення залізниці по смт. Глибока, обліковується за залізницею в межах смуги відведення 14,093 га., саме на підставі плану смуги відведення. Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення («Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода», затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955 року; «Положение о землях предоставленных транспорту», затв. Постановою СНК СССР 07.02.1933 року; інші нормативні акти та будівельні норми), вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п.п.54,55 «Общих начал землепользования и землеустройства»(Постанова ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 Положення про землі транспорту, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Проте, всупереч зазначеному та існуючим нормам частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці була передана у власність [PERSON], а пізніше [PERSON], де остання веде особисте господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення, відстань від залізничного полотна має становити від 24 м. Крім того, залізницею, як землекористувачем, сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу та податковою декларацією. Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Крім того, залізниця, як суміжний користувач, не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі, погодження на вилучення земельної ділянки не надавала. Відповідно до п.б) ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, Глибоцька селищна рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. На підставі вищезгаданого рішення [PERSON], було видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку, яку вона продала [PERSON] та оформила державний акт на право власності на земельну ділянку, який повинен бути визнаний також недійсним. Те, що залізниця не втратила право землекористування на земельні ділянки, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обґрунтовується і наступними нормами законодавства. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, при прийняті оскаржуваного рішення Глибоцької селищної ради і видачі державного акту, не враховано вищенаведені норми законодавства та прийнято рішення, яке суперечить законодавству України і порушує права та інтереси залізниці, а тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню. Відповідно до ч.2 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» спори про поновлення порушених прав юридичних і фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування, вирішуються в судовому порядку. Згідно п.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів. Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З огляду на викладене суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Враховуючи наведене, ст. ст. 68, 84, 92,149,152,155 ЗК України, ст. 23 Закону України "Про транспорт", ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт", ч.2 ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року,

Outcome: approved