Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

ПАТ КБ Приватбанк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмети іпотеки за двома іпотечними договорами від 23.07.2007 року, укладеними між Банком, [PERSON] та [PERSON], шляхом продажу предметів іпотеки іпотекодержателем з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ Приватбанк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №№ E/V 2791 від 20 липня 2007 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» (кредитодавцем) та [PERSON] (позичальником) в розмірі 1\~312 701,26 доларів США. В обґрунтування позовних имог покликався на те, що відповідач - [PERSON] допустив порушення умов повернення кредиту, який був забезпечений договорами іпотеки, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, що дає підстави банку для дострокового стягнення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за користування ним, комісії, пені і штрафів за прострочення виконання грошового зобов'язання за рахунок предметів іпотеки. В судовому засіданні, представники позивача [PERSON] та [PERSON]Р позовні вимоги підтримали з наведених в позовній заяві мотивів, просили позов задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не зявились, заяв про відкладення розгляду справи суду не подали, тому, згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України розглянув справу за відсутності відповідача на підставі наявних у справі даних і доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України та положень ст.ст.3, 11, 15, 59, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Розгляд цивільних справ здійснюється не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін самостійно, на власний розсуд розпоряджається своїми правами й зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Стаття 525 ЦК України не передбачає односторонньої відмови від виконання зобовязання. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1\~ст.1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.3 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ст.\~7, п. 1 ст.\~12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно дост. 33 Закону України "Про іпотеку"у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановленихстаттею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя Згідно із ст. 38 Закону України "Про іпотеку"якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотеко держатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотеко держатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки,вправі письмово повідомити іпотеко держателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлення надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцяти денного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету ії прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотеко держатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій інший особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотеко держателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотеко держателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотеко держателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відповідно дост. 39 Закону України "Про іпотеку"\~у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїстаттею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам якстатті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першоїстатті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до Правової позиції ВСУ, що викладена в постанові 8 квітня 2015 року у справі № 6-33 цс15, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права: «Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим обєктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним. Відсутність у спадкоємця, який прийняв спадщину, свідоцтва про право власності на спадкове нерухоме майно не позбавляє кредитора спадкодавця звернутися на підставі норми статті 23 Закону України «Про іпотеку» до такого спадкоємця, що зволікає з отриманням свідоцтва з вимогами про звернення стягнення на спадкове майно, яке є предметом іпотеки. …». Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-492цс15, що викладена в постанові 16 вересня 2015 року, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права: «Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті (далі [PERSON] № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Відтак, установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). [PERSON] не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню». Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-1851цс15, що викладена в постанові 30 березня 2016 року, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права: «Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України). Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.». Згідно правової позиції ВСУ у справі № 6-1561цс15, що викладена в постанові 21 жовтня 2015 року, яка в силу вимог ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права: «Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку».». З матеріалів справи встановлено, що 20.07.2007 року між сторонами: Приватбанком (після зміни найменування ПАТ КБ Приватбанк) та [PERSON] укладено угоду № E/V 2791 на отримання кредиту у розмірі 350 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.07.2014 року. 26.07.2007 року цими ж сторонами підписано договір про видачу траншу № E/V 2791/1 на дану суму кредиту та додаток № 1 до кредитної угоди № E/V 2791 від 20.07.2007 року із графіком погашення кредиту та відсотків. Даною датою позичальником отримано в Банку 350 000,00 доларів США, що стверджується копією видаткового касового ордеру № 1 від 26.07.2007 року на згадувану суму. 17.03.2008 року додатковою угодою № 1 до кредитної угоди № E/V 2791 від 20.07.2007 року сторонами п. 1.2 угоди викладено в наступній редакції: загальна сума кредиту в рамках кредитної угоди становить 500 000,00 доларів США, а 14.04.2008 року підписано договір про видачу траншу № E/V 2791/2 на суму кредиту в розмірі 150 000,00 доларів США та додаток № 1 до кредитної угоди № E/V 2791 від 20.07.2007 року із графіком погашення кредиту та відсотків. Суму кредиту в розмірі 150 000,00 доларів США отримано позичальником за видатковим касовим ордером № 1 від 14.04.2008 року. 07 квітня 2008 року згадуваними сторонами в нотаріальному порядку підписано договір про внесення змін до договору іпотеки від 23.07.2007 року, за яким обумовили забезпечення зазначеним вище нерухомим майно виконання зобов'язання а кредитною угодою № Е/У 2791 від 20.07.2007 року на загальну суму в розмірі 500 000,00 доларів США. 23 липня 2007 року в м. Стрий Львівської області в забезпечення виконання згадуваного зобов'язання між Банком, [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON] договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №3099 за яким в іпотеку Банку передане належне на праві приватної власності майно, а саме: [PERSON] передав земельну ділянку, площею 0,0766 га., яка надана для обслуговування житлового будинку, що знаходиться у місті Моршині, Львівської області по вул. Д. Галицького, 18, кадастровий № 4625350100:01:004:0302. Остання належить іпотекодавцеві на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЛВ № 056474, виданого Моршинською міською радою 03.08.2004 року та зареєстрованого в книзі записів реєстрації актів на право власності на землю за № 010444500191; [PERSON] передав житловий будинок, з належними до нього спорудами, що знаходяться в місті Моршин, Львівської області по вул. Д. Галицького,18 та належать йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 21.05.2007 року Моршинською міською радою та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 21.05.2007 року за реєстровим № 18919062. Загальна площа даного житлового будинку складає 527 кв.м. У договорі про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 23.07.2007р., який укладений та нотаріально посвідчений 07.04.2008р. зазначено, що іптекою забезпечено повернення кредиту в сумі 500 000 доларів США. Вартість будинку, згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №14729864 становить 1\~116 694 грн. Сторонами узгоджено оцінку загальної вартості предмету іпотеки 1\~691 750 грн. (п.1.2 угоди, а.с.24). 23 липня 2007 року в м. Хирів Старосамбірського району Львівської області в забезпечення виконання згадуваного зобов'язання між Банком та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Старосамбірського районного нотаріального округу [PERSON] договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №835 за яким в іпотеку Банку передане належне на праві приватної власності майно, а саме: *приміщення автозаправного пункту загальною площею 97.7 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська обл., Старосамбірський р-н., село Буньковичі, вул. Хирівська, 133/3 та належить іпотекодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САВ № 097076, виданого 01.06.2007 року Виконавчим комітетом Великосушицької сільської ради відповідно до рішення виконкому сільської ради від 26.05.2007 року за № 156 *земельна ділянка за кадастровим № 5625181100:02:000:0173 площею 0,2 га, належить на іпотекодавцю на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серія ЯД № 524178, виданого 17.12.2007 року Старосамбірською районною державною адміністрацією відповідно до договору купівлі-продажу від 03.12.2007 року за реєстром № 1355 та зареєстрованого в книзі записів державних актів за № 02:07:462:00033. Угодою про внесення змін та доповнень до договору іпотеки від 23.07.2007р., яка нотаріально посвідчена 17.03.2008р. зазначено, що іптекою забезпечено повернення кредиту в сумі 500000 доларів США. Вартість приміщення, згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №14836128, виданого 08.06.2007р. становить 755965 грн., а вартість земельної ділянки, згідно висноком про експертну грошову оцінку від 14.08.2007р. становить 72270 грн., загалом 828235 грн. Сторонами узгоджено оцінку загальної вартості предмету іпотеки 1267550 грн. (п.13 угоди, а.с.20). Відповідач [PERSON] допустив порушення умов кредитного договору в частині виконання свого обовязку по сплаті щомісячних платежів (тіло кредиту, та проценти) у розмірах та в строки, визначені кредитним договором та додатками до нього, що відповідно до умов кредитного договору, є підставою для звернення банку з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту, нарахованих у встановленому договором порядку процентів за користування кредитом із сплатою пені та штрафу за прострочення виконання грошового зобовязання, шляхом звернення стягнення на заставлене майно. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором № E/V 2791 від 20.07.2007 року [PERSON] станом на 07.10.2014 року заборгував позивачу 1\~312 701,26 доларів США (863443,55 доларів США + 449257,71 доларів США): - за договором про видачу траншу № E/V 2791/1 від 26.07.2007 року - 863 443,55 доларів США, яка складається з наступного: 257150,13 доларів США - заборгованість за кредитом; 330197,74 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 246728.32 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штраф відповідно до 6.6 кредитного договору: 29367,36 доларів США - штраф (процентна складова 5% від 587347,87 доларів США). - за договором про видачу траншу № E/V 2791/2 від 14.04.2008 року 449 257,71 доларів США, яка складається з наступного: 196672,43 доларів США - заборгованість за кредитом; 139103,07 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 96693,43 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штраф відповідно до 6.6 кредитного договору: 29367,36 доларів США - штраф (процентна складова 5% від 335775,50 доларів США). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00014720032 щодо актового запису про смерть та Свідоцтва про смерть виданого потвторно серії І-СГ №296097 від 31.08.2012р. [PERSON] 08.02.1948р. народження, помер 22.04.2012р. Відповідно до листа приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу [PERSON] від 16.10.2012р. №01-16/109 адресованого [PERSON], остання зверталась ыз заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], померлого 25.04.2012р., нотаріусом заведено спадкову справу №19/2012, для оформлення якої та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом запропоновано додати ряд документів. Отже, [PERSON] є спадкоємцем майна належного померлого [PERSON], незважаючи на те, що їй не видавалось свідоцтво про право на спадщину майно, яке є предметом іпотеки, зокрема житловий будинок, з належними до нього спорудами, що знаходяться в місті Моршин, Львівської області по вул. Д. Галицького, 18, загальною площею 527 кв.м, на який може бути звернено стягнення. Суд враховує, що добровільно домовитись щодо позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки сторони не змогли. Також суд бере до уваги, що сторонами, при укладенні договорів (угод) про внесення змін до договорів іпотеки добровільно узгоджено ціни предметів іпотеки, які встановлені більшими за суми визначені субєктами оціночної діяльності, що зазначені в договорі (угоді). Тому суд приходить до висновку, що саме ці суми слід встановити, як початкові ціни предметів іпотеки у грошовому вираженні, як такі, що встановлені за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем та визначені на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що в свою чергу відповідає вимогам ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи викладені вище норми матеріального закону, умови укладених між сторонами договорів й встановлені обставини справи, а саме: те, що відповідач [PERSON] не виконав свого обовязку щодо повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору і не виконав у добровільному порядку письмової вимоги банку про дострокове повернення суми кредиту в повному обсязі, - є усі необхідні правові підстави для задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України Про іпотеку. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України та задоволення судом позову ПАТ КБ ПРИВАТБАНК в повному обсязі, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позову на загальну суму 3654 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача по 1827 (одній тисячі вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. з кожного.

Outcome: approved