Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог вказували, що внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору станом на 15.08.2019 року у нього утворилась заборгованість перед банком в загальній сумі 13561 грн. 83 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в сумі 5812,32 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 2085,94 грн., заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання в сумі 4541,58 грн.. Просили стягнути вказану заборгованість та судові витрати по справі. Вказаний позов АТ КБ\~«Приватбанк» надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 10.09.2019 року. 26.09.2019 року у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 12.11.2019 року та 06.12.2019 року розгляд справи відкладався у зв`язку і зайнятістю представника позивача. В судове засідання представник позивача надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, клопотав про розгляд справи у його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача адвоката Карпач О.М. надійшла заява про слухання справи у її відсутності та відсутності позивача. У відзиві на позовну заяву відповідач позов не визнав, представник відповідача зазначила, що [PERSON] отримав кредит в сумі 1000,00 гривень, після чого ліміт ніби то було збільшено до 4700,00 гривень. Виходячи із заяви, відсоткова ставка відсутня, також не значиться стягнення пені. Немає доказів, що відповідач ознайомлений і розумів Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку. Зазначив також, що роздруківка з сайту Умов - не може бути доказом, оскільки Умови мінливі і не можуть вважатися кредитним договором, як і зазначила у своєму висновку Велика палата Верховного суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року. Позивачем не надано доказів заборгованості по тілу кредиту в сумі 5812,32 грн., розрахунок заборгованості, що наданий банком, не містить розрахунку заборгованості саме по тілу кредиту. Також виписка по рахунку не містить інформації про заборгованість саме по тілу кредиту. Враховуючи, що в заяві-анкеті немає порядку стягнення неустойки, важко перевірити її нарахування. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження отримання відповідачем тіла кредиту в зазначеній сумі, відповідно відсотки і пеня розраховані невірно, ці розрахунки не підтверджуються належними доказами, тому просить відмовити у задоволенні позову за його недоведеністю. Також заявила про застосування позовної давності до заборгованості, строк якої сплив на час подачі позову. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з таких підстав. Як вбачається зі ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 гл.71 Цивільного Кодексу України щодо договору позики. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 04.07.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 4700 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Разом з тим, надана позивачем "Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку" не містить даних про отримання відповідачем зазначеної суми кредиту. У вказаній заяві значиться сума кредитного ліміту 1000 гривень. Як вбачається з позовної заяви та долучепних до неї письмових доказів, у заяві, поданій [PERSON] для отримання кредиту, зазначено, що відповідач згоден з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. До позовної заяви банк долучив Довідку про умови кредитування і використання кредитної картки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Разом з тим, дані докази не можуть бути визнані судом належними та допустимими з огляду на таке. З Анкети-заяви на отримання кредитної карти, яка заповнена позивачем, вбачається, що датою її заповнення є 24 липня 2006 року, а клієнт ідентифіковпаний за раніше відкритим рахунком (договором) від 04.07.2006 року. Разом з тим, із Загальних положень наданого позивачем Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ вбачається, що ці Умови не могли бути опубліковані раніше 29.07.2009 року, оскільки саме таким числом датовано ліцензію НБУ №22, на яку міститься посилання в тексті витягу. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] в момент отримання ним кредитної карти не міг ознайомитись із Умовами та правилами надання банківських послуг, які фізично не існували. В той же час, відповідні Умови та правила в редакції, яка діяла в липні 2006 року, суду позивачем не надані. У зв"язку з цим неможливо встановити, на які саме умови кредитування погодився [PERSON] . Згідно ч.1, ч.2\~ст.207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою\~статті 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч.1\~ст.633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У заяві позичальника від 24.07.2006 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за прострочену заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 24.07.2006 року, посилається на Довідку про умови кредитування і використання кредитної картки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщених на сайті https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин (24.07.2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.09.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, їх збільшення, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч.6\~ст.81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" № 1023-XII\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року № 14-131цс19. З приводу отримання та використання відповідачем кредитних коштів, а також погшашення ним заборгованості, судом встановлено наступне. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на 15.08.2019 року становить 13561,83 грн, та складається з наступних складових: - заборгованості за тілом кредиту - 5812,32 грн., - заборгованості за простроченим тілом кредиту - 2085,94 грн., - заборгованості за пенею за прострочене зобов`язання - 4541,58 грн., - заборгованості за штрафами 500 грн. (фіксована частина) та 621,99 грн. (процентна складова). Аналізом розрахунку встановлено, що станом на 31.05.2015 року заборгованість за кредитом становила 4186,28 грн., за відсотками - 123,93 грн. При цьому з наданого розрахунку за період з 24.07.2006 року по 31.05.2015 року неможливо встановити, яка сума коштів кредитних використана [PERSON] ; в той же час ним сплачено на погашення тіла кредиту, відсотків та інших платежів 20182,88грн. За період з 01.06.2015 року по 15.08.2019 року [PERSON] використав 2835,42 грн. кредитних коштів; вніс для погашення заборгованіості 13345,12 грн. Крім того, 21.09.2019 року [PERSON] додатково сплачено в рахунок погашення заборгованості сплачено 1400 грн, що підтверджується копіями квитанцій, долученими до відзиву на позов. Таким чином, починаючи з 01.06.2015 року [PERSON] сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 14745,12 грн, а всього, з 24.07.2006 року відповідачем внесено на кредитну карту кошти в загальній сумі 34928 грн. З урахуванням встановленого кредитного ліміту в розмірі 1000 грн, а також приймаючи до уваги, що інші умови договору щодо відсотків, пені, штрафу, зміни розміру кредитного ліміту та ін. позивачем не доведені, суд вважає, що позивачем [PERSON] виконано зобов"язання за кредитним договором в повному обсязі. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позов не доведено належними доказами, у зв"язку з чим підстави для його задоволення відсутні Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст.ст.133, 141\~ЦПК України, з відповідача не підлягають стягненню і судові витрати, а саме судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: dismissed