Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

Позивач подав до суд позов, в якому просить визнати неправомірною бездіяльність Громадської організації «Фонд Підтримки Інвалідів», що полягає у невинесенні наказу про його звільнення з осади директора Підприємства "Пласт Трейд" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗПП згідно його заяви від 08.11.2013 року та публікації у газеті «Слобідський край» випуск № 39 за 21.11.2013, зобов'язати Громадську організацію «Фонд Підтримки Інвалідів» винести наказ про звільнення [PERSON] з посади директора Підприємства "Пласт Трейд" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗПП згідно його заяви від 08.11.2013 року та публікації у газеті «Слобідський край» випуск № 139 за 21.11.2013, видати йому трудову книжку, визнати його звільненим з 03.12.2013 року з посади директора Підприємства "Пласт Трейд" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗПП згідно його заяви від 08.11.2013 року та публікації у газеті «Слобідський край» випуск №139 за 21.11.2013. В ході розгляду справи позивач доповнив свої позовні вимоги і просив стягнути з відповідачів на його користь належні йому суми в розмірі 240,36 грив. і середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку в сумі 1974,76 грив. Вказував, що у лютому 2013 року було створено Підприємство "Пласт Трейд" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів», засновником якої є Громадська організація «Фонд Підтримки інвалідів», про що до єдиного державного реєстру внесені відповідні дані, а також внесені данні про те, що директором підприємства призначений він, позивач. Наказ про призначення його директором видав керівник Громадської організації «Фонд Підтримки Інвалідів». З лютого 2013 року він працював директором підприємства. Але 28.10.2013 року він подав заяву на адресу Громадської організації «Фонд Підтримки Інвалідів» про звільнення його з посади директора підприємства за власним бажанням. Але відповіді отримано не було, тому 08.11.2013 року він спрямував на адресу Громадської організації «Фонд Підтримки Інвалідів» заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, яка була отримана керівництвом організації. У газеті «Слобідський край» випуск № 139 за 21.11.2013 року надруковано текс його заяви адресований Громадській організації «Фонд Підтримки Інвалідів» про його звільнення. Але до теперішнього часу наказ про його звільнення не виданий том, що укладений між ним і організацією контракт не дає права звільнятися за власним бажанням. Цей контракт є нікчемним, оскільки порушує його право на звільнення за власним бажанням. При звільнені йому не було виплачено 240,36 грив. зарплату за листопад і 1 день грудня, а також компенсацію за 8 днів невикористаної відпустки, а також відповідач повинен сплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що складає 1974,76 грв.. Відповідач Підприємства "Пласт Трейд" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів» про дату і час розгляду справи повідомлений, але представник відповідача в судове засідання не з'явився в друге. Заяву про розгляд справи за його відсутністю до суду не подавав. Представник відповідача Громадської організації «Фонд Підтримки Інвалідів» проти позову заперечував з тих підстав, що наказ про звільнення позивача не видається тому, що останній не розрахувався з організацією і не здав печатку і уставні документ и підприємства. В судовому засіданні встановлене наступне. Відповідно до протоколу №1 від 14.01.2013 року Громадською організацію «Фонд Підтримки Інвалідів» була засноване Підприємство "Пласт Трейд" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів». Директором знов створеної організації був призначений позивач - [PERSON]. 15.01.2013 року між Громадською організацію «Фонд Підтримки Інвалідів», засновником юридичної організації Підприємство "Пласт Трейд" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів», в особі директора організації, і позивачем був укладений контракт, згідно якому позивач призначався директором на весь час діяльності підприємства. 26 лютого 2013 року внесені дані до єдиного державного реєстру про створення юридичної особи Підприємство "Пласт Трейд" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів» і її директора в особі [PERSON]. 01.03.2013 року президент Громадської організації «Фонд Підтримки Інвалідів» видав наказ №01к про призначення [PERSON] директором створеної організації Підприємство «Пласт-Трейд» з 01.03.2013 року. 28.10.2013 року позивач подав заяву на адресу Громадської організації «Фонд Підтримки Інвалідів» про звільнення його з посади директора підприємства за власним бажанням. Але відповіді ним на дану заяву від президента організації, якій, відповідно до контракту від 15.01.2013 року, має право на видачу наказу про звільнення позивача, отримано не було. 08.11.2013 року позивач направив на адресу Громадської організації «Фонд Підтримки Інвалідів» заяву про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, яка була отримана керівництвом організації 11.11.2013 року. Керівник громадської організації 15.11.2013 року направив позивачу повідомлення про отримання заяви і про проведення перевірки діяльності позивача на посту директора. У газеті «Слобідський край» випуск № 139 за 21.11.2013 року надруковано текст заяви позивача адресований Громадській організації «Фонд Підтримки Інвалідів» про його звільнення з посади директора за власним бажанням. Як встановлене в судовому засіданні до теперішнього часу наказ про звільнення позивача з посади директора юридичної організації Підприємство "Пласт Трейд" громадської організації "Фонд підтримки інвалідів» не виданий, у зв'язку з тим, що звільнення позивача за умовами контракту можливе лише за домовленістю сторін. Суд вважає даний контракт нікчемним, оскільки він проти ричіть діючому законодавству, укладений безстроково і порушує трудові права позивача. Застосування контракту, як особливої форми трудового договору, допускається за умови, що його укладання (сфера застосування) передбачене законом, він є різновидом строкового трудового договору, про який йдеться в ч. 2 ст. 23 КЗпП. Норма ч. 2 ст. 39-1 КЗпП щодо продовження чинності строкового трудового договору на невизначений строк не поширюється на строкові трудові договори, в тому числі контракти, передбачені ч. 2 ст. 23 КЗпП. Згідно п. 3. Постанови Кабінету Міністрів України, від 19.03.1994, № 170 "Про упорядкування застосування контрактної форми трудового договору» прийняття (наймання) на роботу працівників шляхом укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом може здійснюватись у випадках, прямо передбачених законами. Відповідно роз'яснення Мін'юсту України від 28.03.2000 року № 32-8/473 «Методичні рекомендації про правове забезпечення контрактної форми трудового договору та сфери його застосування" трудовий контракт є особливим видом удового договору, однієї з особливостей якого є строковий характер. Крім того, укладення Громадською організацією «Фонд Підтримки Інвалідів» з директором створеної організації контракту прямо не передбачено законами, у зв'язку з чим останній є нікчемним. Відповідно до ст. 38 КЗпП працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Як вбачається з матеріалів справи позивач подавав заяви про звільнення 28.10.2013 року і 11.11.2013 року, а тому керівництво Громадської організації «Фонд Підтримки Інвалідів» через два тижня повинна була видати наказ про звільнення. Але цього не зробила до теперішнього часу. У зв'язку з цим суд задовольняє позов в частині зобов'язання Громадської організації «Фонд Підтримки Інвалідів» винести приказ про звільнення позивача з посади директора і видати позивачу трудову книжку. Оскільки питання про звільнення працівника вирішує роботодавець, а не суд, то в частині позову про визнання неправомірною бездіяльність відповідача, що полягає у невинесенні наказу про звільнення позивача за ст. 38 КЗпП України і про визнання позивача звільненим з 03.12.2013 року за вказаною статтею суд відмовляє. Оскільки відповідач не сплатив позивачу заробітну плату за 6 днів листопада і 1 день грудня 2013 року і компенсацію за 8 днів невикористаної відпустки, що складає суму 240,36 грив., а також затримав звільнення позивача і видачу йому трудової книжки, то суд стягує з відповідача на користь позивача вказану суму заробітної плати, а також середній заробіток за час затримки, який станом на 24.04.2014 року (дата вказана в позові) складає 1974,76 грив..

Outcome: partial