Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що відповідно до умов кредитного договору № KGXRRX01960002 від 26.01.2007 року, укладеного між банком та [PERSON], перший надав останній кредит у розмірі 3009 гривень 59 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі. Однак відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків і станом на 18.01.2015 року має заборгованість перед позивачем в сумі 51502 гривні 49 копійок, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" звернутися до суду з відповідним позовом. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та обґрунтував їх обставинами, викладеними в позовній заяві . Відповідач в судове засідання не зявилася, про день час та місце розгляду справи повідомлена вчасно належним чином, поважних причин своєї неявки та заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не надала . Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю. Зокрема вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 2899 гривень 90 копійок, заборгованості за процентами в сумі 12263 гривні 34 копійки, заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 439 гривень 40 копійок, штрафів та пені станом на 16.12.2011 року вважає безпідставними , оскільки на момент розгляду спору є такі, що набрали законної сили рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29.03.2012 року, та рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 29.05.2012 року ухвалені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Вимоги в частині стягнення штрафів та пені за період з 17.12.2011 року по 18.01.2015 року вважає необґрунтованими та просив суд застосувати до них строк позовної давності . Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини : із заяви позичальника № KGXRRX01960002 від 26.01.2007 року встановлено, що між ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК та [PERSON] 26.01.2007 року було укладено кредитний договір, згідно якого перший надав останній кредит в сумі 3009 гривень 60 копійок, на строк 24 місяці з 26.01.2007 року по 26.01.2009 року включно, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0% на місяць, на суму залишку заборгованості за кредитом. Щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту становить 109 гривень 85 копійок. Єдиноразова винагорода за надання фінансового інструменту становить 501 гривню 60 копійок, в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати, за який приймається період з " 20" по "25" число кожного місяця позичальник повинен надати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 251 гривня 76 копійок для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. [PERSON] погодилася, що зазначена вище заява разом із запропонованими ПриватБанком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) ([PERSON]), тарифами складають кредитно-заставний договір . Згідно п.1.1 Статуту ПАТ КБ " ПРИВАТБАНК " останнє є правонаступником ЗАТ КБ "ПриватБанк ". Відповідно до ст.ст. 526,527,530,612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог ЦК України, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом . Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №KGXRRX01960002 від 26.01.2007 року, заборгованість позичальника [PERSON] складається із: заборгованості за кредитом - 2899 гривень 90 копійок, заборгованості за відсотками в сумі 12263 гривні 34 копійки; заборгованості по комісії в сумі 439 гривень 40 копійок; заборгованості по пені в сумі 32971 гривня 16 копійок ; заборгованості по штрафу (фіксована частина) - 500 гривень 00 копійок ; заборгованість по штрафу (процентна складова) - 2428 гривень 69 копійок . Загальна сума заборгованості становить 51502 гривні 49 копійок (а.с.7) . Ухвалою Добровеличківського районого суду Кіровоградської області від 18.09.20015 року закрито провадження в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" боргу по кредитному договору № KGXRRX01960002 від 26.01.2007 року , який складається з заборгованості за кредитом в сумі 2899 гривень 90 копійок ; заборгованості за процентами в сумі 12263 гривні 34 копійки ; заборгованості з комісії за користування кредитом в сумі 439 гривень 40 копійок ; штрафів та пені станом на 16.12.2011 року, на підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України . Проте наявність судових рішень про задоволеня вимог кредитора, які не були виконані боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України . Таким чином позивач не був позбавлений права вимагати стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, що виникла після 16.12.2011 року . Однак судом звертається увага на наступне : Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Проте цим Кодексом встановлено строк протягом якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу позовна давність . Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені ). Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом , може бути збільшена за домовленістю сторін . Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення неустойки за період з 17.12.2011 року по 18.01.2015 року представник позивача посилався на п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ( Розстрочка ) ( Стандарт ), яким збільшено термін позовної давності до 5 років. Проте вказані Умови неможливо вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності, оскільки вони не відповідають вимогам ст. 207 ЦК України, а саме не містять підпису позичальника . За таких обставин суд керується строками позовної давності, які визначені п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України . На момент звернення позивача до суду з даним позовом, що мало місце 04.02.2015 року, минуло понад року з моменту, коли банк довідався або міг довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила . Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові . Підстави зупинення, переривання перебігу позовної давності, а також поважні причини її пропущення судом не встановлені . З огляду на вказане, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити за спливом позовної давності . На підставі ст.ст.256,258,261,267,526,1054, ЦК України,

Outcome: dismissed