Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

21 жовтня 2015 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайонного суду з вищевказаним позовом та посилаючись на ст.ст. 979 Цивільного кодексу України, ст. 33, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача в порядку регресу в розмірі 26 957 грн.05 коп. та судові витрати в сумі 1218 грн.00 коп. Позовні вимоги мотивуються тим, що 03 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «СКАЙД» (надалі - Позивач) та [PERSON] (надалі - Відповідач) було укладеного договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/ 3457967 (надалі - [PERSON]), відповідно до якого, в період з 03.08.2014 року по 02.08.2015 року була забезпечена цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «DAEWOOD Lanos ТF 69Y», державний номер [NUMBER]. 03 серпня 2014 року о 21 год. 40 хв. на вул. Уманській, 35 у м. Києві трапилася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «DAEWOOD Lanos ТF 69Y», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та «SKODA Осtаvіа», державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], під керуванням [PERSON] Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальності. У результаті протиправних дій [PERSON] автомобіль та «SKODA Осtаvіа», державний номер [NUMBER] отримав пошкодження, у звязку з чим було заподіяно майновий збиток [PERSON] Сума збитку підтверджується калькуляцією № 0754 від 31.08.2014. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування, довідки ВДАІ, калькуляція № 0754 від 31.08.2014, акту про настання страхового випадку № 459/14 від 13.08.2014 року позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій особі в сумі 26 957 грн. 05 коп. Після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право регресної вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. 08 серпня 2014 року за вх. № 459 до ПАТ «СК «СКАЙД» [PERSON] було подано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. [PERSON] на дату подання повідомлення не був належним чином уповноваженим відповідачем та не мав права подавати від його імені документи. Крім цього, [PERSON] були пропущенні вищевказані строки для повідомлення страховика про ДТП. Докази поважності пропуску строків та належні документи, що підтверджують повноваження [PERSON] до позивачеві не були надані. Оскільки відповідач не повідомив письмово позивача про дорожньо-транспортну пригоду протягом 3-х робочих днів, тому після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право регресної вимоги до нього, як до особи, відповідальної за завдані збитки. Представник позивача [PERSON] просить розглянути справу без участі представника, позовні вимоги підтримує та надав суду додаткове обґрунтування позову, що полягає в наступному. ПАТ «СК»СКАИД» 06.01.2015року за Вих.№ ЗК направив на адресу потерпілої [PERSON] листа, в якому просив для здійснення страхового відшкодування надати заяву на виплату страхового відшкодування. 07.02.2015 року потерпіла [PERSON] подала до ПАТ «СК СКАЙД» заяву, в якій просила сплатити страхове відшкодування в результаті ДТП, яке сталося 03.08.2014р. в м. Києві, по вул. Уманській, 35, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок. Позивачем 10.02.2015р. було визначено розмір виплати страхового відшкодування, який становить 26 957, 05грн., та було прийнято Наказ № 232-СВ від 13.02.2015р. «Про виплату страхового відшкодування» в якому зазначається, що у звязку з настанням страхового випадку - ДТП, що трапилась 03.08.2014р. з т/з [PERSON] головному бухгалтеру ПАТ «СК «СКАЙД» виплатити [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 26 957 грн. 05 коп. шляхом перерахування коштів на транзитний та картковий рахунок. Кошти, в розмірі 26957,05 грн., були перераховані 17.02.2015 р. [PERSON], що підтверджується Платіжним дорученням № 652 від 17.02.2015р. (копія Платіжного доручення додається). Згідно пункту 22.1 ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», «Відшкодування шкоди, заподіяної третій особі», встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Ст. 1191 ЦК України передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. 38.1. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Ст. 993 ЦК України зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник, або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тому, перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Системний аналіз цієї норми дає підстави для висновку про її застосування за таких умов: 1. Право регресної вимоги до винної особи має третя особа після виконання нею зобовязання перед потерпілим. 2. Регрес застосовується після припинення зобовязання з відшкодування шкоди. Разом з тим статтею 993 ЦК передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Тобто, механізм суброгації в даному випадку застосовується до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування потерпілій особі, а потім звернувся до страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність винуватця ДТП. В даному випадку Позивач виплатив страхове відшкодування в порядку суброгації АТ «Просто страхування», в якій був застрахований пошкоджений автомобіль «Шкода» , д/н [NUMBER] за договором майнового страхування. Після виплати Позивач набув права регресу до Відповідача, як до особи, відповідальної за завдані збитки, що і передбачено ст. 1191 ЦК України та на підставі ст. 38.1.1 пункт г ЗУ «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Дана правова позиція підтверджується Постановою Судової палати у цивільних справах ВСУ № 6-2598цс15 від 23.03.2016р., а саме ВСУ встановлено, що перехід права вимоги за нормами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» слід відрізняти від зворотної вимоги (регресу), яка регулюється положеннями статті 1191 ЦК України, статті 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому, посилання відповідача на ст. 515 та ст. 993 ЦК України є нікчемними. В заперечення на пояснення відповідача щодо того, що відповідач протягом трьох робочих днів повідомив позивача про ДТП шляхом телефонного дзвінка на гарячу лінію ПАТ «СК «СКАЙД», представник позивача зазначає наступне. Відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ст. 38.1. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Закон передбачає, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобовязаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Правова позиція щодо стягнення коштів за регресною вимогою на підставі ст.ст. 33, 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підтверджується Постановою Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року по справі № 6-1 цс 14 (неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування», не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову, а факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування). Так як відповідач не надав жодного документального підтвердження неможливості повідомити про настання ДТП страховика у передбачені Законом та Договором строки, а саме три робочі дні, посилання відповідача на телефонне повідомлення страховика про ДТП є нікчемним, та не може братися судом до уваги, так як це порушення принципу Верховенства права, яке передбачене ч. 1 ст. 8 Конституції України. Оскільки відповідач не повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду на протязі 3-х робочих днів, отже, після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право регресної вимоги до нього, як до особи, відповідальної за завдані збитки. Стосовно платіжного доручення позивач пояснив наступне. Відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", який є спеціальним законом, який регулює відносини в сфері безготівкових розрахунків, платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача. Порядок здійснення розрахунків із застосуванням платіжних доручень визначений у главі 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України N 22 від 21.01.2004 р. Платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, не менше ніж у двох примірниках. Копія платіжного доручення, надана до суду, є належним чином завіреною, так як містить всі необхідні реквізити, заповнена відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, та містить відтиск мокрої печатки банку та підпис уповноваженої особи банку. Представник позивача припускає, що Платіжне доручення №652 від 17.02.2016р. містить дві печатки банку через помилкове проставляння такої печатки працівника банку. У представника позивача немає можливості отримати відповідну довідку банку про перерахування вказаних коштів від ПАТ КБ «Хрещатик», адже ПАТ КБ «Хрещатик» Відповідно до вимог статті 76 Закону України "Про банки і банківську діяльність" від 05 квітня 2016 року Правління Національного банку України прийняло постанову № 234 "Про віднесення ПАТ КБ "Хрещатик" до категорії неплатоспроможних", та він фактично не здійснює своєї діяльності. Відповідач та його представник [PERSON], не заперечують проти розгляду справи без участі представника позивача, по суті позову просять відмовити в позові за необґрунтованістю виходячи з наступного. Відповідач вчинив всі дії та вжив всіх заходів відповідно Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідач не пересувався на пошкодженому транспорті, викликав поліцію, а також відповідно до ст. 33 вказаного закону своєчасно протягом 3-х днів, а саме 6 серпня 2014 року засобом телефонного звязку з м. Шостка зі стаціонарного телефону 4-12-96 двічі на гарячу лінію ПАТ «Страхова компанія «Скайд» повідомив про скоєне ДТП, що підтверджується роздруківкою Укртелекому Харківської філії про тривалість зєднання. Відповідач відповідно до ст. 993 ЦК України, вважає, що позовні вимоги позивача ґрунтуються на суброгації, а не регресним позовом, оскільки не відбулась заміна сторони, нової сторони не було притягнуто. Відповідач також вважає, що позивачем не підтверджені вимоги щодо отримання потерпілим вказаної суми страхового відшкодування, оскільки копія платіжного доручення на підтвердження отримання потерпілим суми регресу належним чином не завірена, маються два штампи банку від 19.02.2015 р., який перечеркнутий та від 17. 02.2015 р. Посилання позивача на те, що Банк не здійснює своєї діяльності не відповідає дійсності, оскільки Банк не ліквідований, він тільки не здійснює депозитні функції, тому на думку відповідача позивачем не доведено чи відбулось чи не відбулось перерахування страхової суми. Відповідачу відомо про рішення суду у 2015 році про стягнення коштів на користь потерпілої сторони, але чи були сплачені кошти також позивачем не доведено. Суд вважає можливим слухати справу без участі представника позивача, оскільки в матеріалах справи є достатньо доказів про взаємовідносини сторін. Вислухавши відповідача, його представника, розглянувши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, а саме: поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АІ/ 3457967, страховий акт № 459/14, довідку № 9419263 про дорожньо-транспортну пригоду, постанову Солом'янського районного суду м. Києва від 20 серпня 2014 року, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і притягнено до адміністративної відповідальності, копію паспорту [PERSON], повідомлення [PERSON], про ДТП від 08.08.2014 р., заява [PERSON], про відшкодування матеріального збитку згідно полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів від 07.02.2015 р., посвідчення водія [PERSON], калькуляція № 0754 від 31.08.2014 р., про вартість відновлювальних робіт транспорту «SKODA Осtаvіа», державний номер [NUMBER] з фототаблицями, виписку з ЄДР юридичних та фізичних осіб ТОВ «Юридична компанія «Правова Рада», лист Укртелекому (ПАТ Харківська філія) про зєднання абонента телефонного номеру (05449) 4-12-96 ЗА 6 серпня 2014 року, лист ПАТ «Страхова компанія «Скайд» [PERSON], від 06.01.2015 р. про надання заяви на виплату страхового відшкодування, визначення розміру виплати страхового відшкодування на 26 957 грн.05 коп., наказ № 232-СВ від 13.02.2015 р., про виплату страхового відшкодування на 26 957 грн.05 коп., на користь [PERSON], платіжне доручення № 652 від 17.02.2015 р., про перерахування 26 957 грн.05 коп., на користь [PERSON], суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст. 979 ЦК України «Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобовязання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору». Згідно зі ст. ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: - У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до ст. 35 пункт 34.1. Страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Ст. 35 пункт 35.1 вищезазначеного Закону говорить про те, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви. Згідно ст. 36 Закону п. 36.1 Страховик, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. П. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент ДТП) встановлено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані сп'яніння під впливом алкоголю, наркотичних, психотоксичних чи інших одурманюючих речовин, а також якщо він не повідомив страховика у строки, передбачені ст. 33 зазначеного Закону (не пізніше 3-х робочих днів). Згідно п. 33.1.4. ст. 33 Закону: «У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 того Закону,-МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально». В судовому засіданні встановлено, що відповідач не повідомив відповідно до п. 33.1.4. ст. 33 вказаного Закону про дорожньо-транспортну пригоду на протязі 3-х робочих днів, тому після виплати страхового відшкодування до позивача перейшло право регресної вимоги до нього, як до особи, відповідальної за завдані збитки. Посилання відповідача на телефонне повідомлення суперечить визначеним вимогам п. 33.1.4. ст. 33 вказаного Закону, тому ці доводи є необґрунтовані. Посилання відповідача на механізм суброгації є помилковим, виходячи з вимог ст. 1191 ЦК України, ст. 38.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, що діяла на момент ДТП). Стосовно доводів відповідача про те, що позивачем не доведені вимоги отримання потерпілим вказаної суми страхового відшкодування, зважаючи на копію платіжного доручення в якому маються два штампи банку від 19.02.2015 р., який перечеркнутий та від 17. 02.2015 р. слід зазначити наступне. Копія платіжного доручення містить всі необхідні реквізити, заповнене відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, та містить відтиск печатки банку та підпис уповноваженої особи банку. Так, платіжне доручення значиться датою від 17.02.2015 року, а також містить відтиск печатки банку та підпис уповноваженої особи банку також 17.02.2015 року, а відбиток перечеркнутого штампу від 19.02.2015 р., не доводить відсутності перерахування вказаних коштів. Тому вказані доводи відповідача не спростовують позовних вимог позивача.

Outcome: approved