Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У лютому 2019 року [PERSON] , [PERSON] (далі по тексту - позивачі) звернулись до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною інформації. Ухвалою судді Кондратенко О.О. від 22.07.2019 року позовні вимоги позивачів у цій справі було роз`єднанно в окремі самостійні провадження. Ухвалою судді Кондратенко О.О. від 23.07.2019 року в частині позовних вимог позивачів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Європейська медіа група" було відкрито провадження та призначено цю справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Між тим, згідно розпорядження керівника апарату суду від 01.10.2020 року вказану справу було повторно розподілено у автоматичному режимі у зв`язку з тривалою відпусткою по вагітності та пологам судді Кондратенко О.О. Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу вказаної справи від 01.10.2020 року видначено склад суду в особі судді Осаулова А.А., який ухвалою від 02.10.2020 року призначив розгляд вказаної справи у порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Позовні вимоги згідно отриманого роз`єднаного провадження до ТОВ «Європейська медіа група" обґрунтовані тим, що [INFO] на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф», власником якого є ТОВ "Європейська медіа група" за відповідним посиланням розміщено інформаційний матеріал (статтю) із інтерв`ю з [PERSON] під назвою «Приезжали покурить кальян и забрать свою долю - известный ресторатор о конфликте с экс-главой налоговой милиции. Ресторатор [PERSON] об опыте создания заведений с [PERSON] ». У вказаній статті розміщена інформація щодо позивачів в негативному форматі, де їх було звинувачено у у злочинах - шантажі, погрозах, вимаганні та заволодінні коштами без належного документального підтвердження цих обставин. При цьому, жодних підозр та вироку суду за такі дії щодо позивачів немає. Зокрема, у такій інформації, розповсюдженій [PERSON] зазначено (мовою оригінала), що «...Часть бизнеса киевского ресторатора [PERSON] «отжал» экс-глава налоговой милиции времен президента-беглеца [PERSON] [PERSON] . Об этом ресторатор [PERSON] заявил в интервью издания «Прокурорской правде». Пострадавший сообщил, что «отжатое» [PERSON] переписал на своего сына. Еще мужчине пытались навязать несуществующие долги, которые он якобы должен погасить...», «...Предприниматель отметил, что ему случайно стало известно, что [PERSON] зарегистрировал новую фирму «Евро Гриль ЛТД» и перевел весь бизнес на эту компанию. «Позже, они пришли к владельцу помещения с требованием перезаключить договор субаренды с новой компанией, где [PERSON] присвоил себе мои проценты», - сказал [PERSON] ...», «... После этого, [PERSON] был готов отказаться от доли в Vodka Grill и Tiesto Grill. По его словам, [PERSON] попросил его помочь с торгово- развлекательным комплексом «Арена-Энтертейнмент» на 5 тыс.кв.м., который ему принадлежит. «Управлял компанией его сын [PERSON] . После «управления» [PERSON] -младшего компания ушла в минус на 750 тыс долларов. Несмотря на это, [PERSON] -старший почему-то посчитал, что я лично должен компенсировать 250 тыс долларов, то есть 1/3 «убытков», - рассказал [PERSON] . Кроме этого, в интервью [PERSON] сообщил, что [PERSON] начал предъявлять ему и другие претензии. Так, это привело к тому, что [PERSON] уже стал должен [PERSON] более 500 тыс долл. «Эти претензии выдвигаются мне лично при встречах, вместе с угрозами жизни моей и моих близких...» (надалі по тексту - спірна інформація). Вказані негативна щодо позивачів інформація була доведена до великого кола осіб, оскільки була оприлюднена в мережі Інтернет, та за її змістом вбачається, що позивачі погрожували життю та здоров`ю рідних відповідача [PERSON] , він винуватив їх у шантажах, погрозах, вимаганні коштів. Поширення вказаної інформації впливає на зниження цінності особи позивача в очах оточуючих, в очах суспільства, тощо. Відповідач 1 створив умови для розміщення вказаної інформації в мережі Інтернет. Позивач вважає, що ця інформація не відповідає дійсності та завдає шкоди його честі і гідності і діловій репутації. Недостовірна інформація була поширена відповідачами шляхом доведення її до відома необмеженого кола осіб, стосується позивача і порушує його право на недоторканність ділової репутації. Відтак, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порушує права позивачів на повагу гідності, честі та недоторканності ділової репутації інформацію, розповсюджену [PERSON] і поширену відповідачем ТОВ «Європейська медіа група" у спірній інформації по тексту, а також зобов`язати останнього відповідача 1 спростувати вказану недостовірну інформацію, поширену відносно позивачів шляхом опублікування на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф» повідомлення про спростування недостовірної інформації, яка розміщена [INFO] на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф» із відповідним посиланням. У відзиві на позов представником відповідача 1 - ТОВ «Європейська медіа група" було зазначено, що дійсно 11.09.2018 року було опубліковане інтерв`ю із [PERSON] із зазначення по тексту спірної інформації. У вказаному інтерв`ю [PERSON] надав вичерпну інформацію та відповів на всі питання стосовно обставин інтерв`ю. У разі встановлення обставин недостовірності спірної інформації відповідач є відповідальним перед позивачами. Позивачі перекрутили обставини, оскільки жодних звинувачень їх у вчиненні кримінальних правопорушень у спірній статті не було. Позивачі є публічними особами, а тому межа допустимої критики щодо них є значно ширшою, ніж щодо звичайних людей. Відтак, підстав для задовлення позову немає. Від відповідача 2 [PERSON] відзиву не надійшло. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились та свого представника не направили, хоча про дату і час розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За умовами ч.1 ст.211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Протокольною ухвалою суду від 22.02.2021 року до участі у вказаній справі в якості співвідповідача було залучено [PERSON] та залучено відзив товариства до матеріалів справи. Суд, заслухавши пояснення присутнього представника позивачів, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, вважає, що даний позов слід задовольнити частково з огляду на таке. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Розглядаючи справу в межах позовних вимог судом встановлено, що дійсно у мережі Інтернет розміщено інформаційний матеріал (статтю), де відповідач 2 - [PERSON] зазначив про обставини спілкування та ведення ним бізнесу із позивачами (мовою оригінала), що ««...Часть бизнеса киевского ресторатора [PERSON] «отжал» экс-глава налоговой милиции времен президента-беглеца [PERSON] [PERSON] . Об этом ресторатор [PERSON] заявил в интервью издания «Прокурорской правде». Пострадавший сообщил, что «отжатое» [PERSON] переписал на своего сына. Еще мужчине пытались навязать несуществующие долги, которые он якобы должен погасить...», «...Предприниматель отметил, что ему случайно стало известно, что [PERSON] зарегистрировал новую фирму «Евро Гриль ЛТД» и перевел весь бизнес на эту компанию. «Позже, они пришли к владельцу помещения с требованием перезаключить договор субаренды с новой компанией, где [PERSON] присвоил себе мои проценты», - сказал [PERSON] ...», «...После этого, [PERSON] был готов отказаться от доли в Vodka Grill и Tiesto Grill. По его словам, [PERSON] попросил его помочь с торгово- развлекательным комплексом «Арена-Энтертейнмент» на 5 тыс.кв.м., который ему принадлежит. «Управлял компанией его сын [PERSON] . После «управления» [PERSON] -младшего компания ушла в минус на 750 тыс долларов. Несмотря на это, [PERSON] -старший почему-то посчитал, что я лично должен компенсировать 250 тыс долларов, то есть 1/3 «убытков», - рассказал [PERSON] . Кроме этого, в интервью [PERSON] сообщил, что [PERSON] начал предъявлять ему и другие претензии. Так, это привело к тому, что [PERSON] уже стал должен [PERSON] более 500 тыс долл. «Эти претензии выдвигаются мне лично при встречах, вместе с угрозами жизни моей и моих близких...» (надалі по тексту - спірна інформація). Саме вказану інформацію просять спростувати позивачі як таку, що не відповідає дійсності, порочить їх честь і гідність. У відповідності з ст.32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст.34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно положень ст. 5 Закону України «Про інформацію», кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. За змістом ч. 1 ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Відповідно до ч.1 ст.201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1, фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. При цьому, суди повинні враховувати такі відмінності: а) при спростуванні поширена інформація визнається недостовірною, а при реалізації права на відповідь - особа має право на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права без визнання її недостовірною; б) спростовує недостовірну інформацію особа, яка її поширила, а відповідь дає особа, стосовно якої поширено інформацію. Згідно з роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України у п. 6 постанови від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права. Відповідно до п.15 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Щодо факту поширення інформації, то під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як на передумову для звернення до суду з даним позовом позивачі [PERSON] та [PERSON] зазначили, що спірна інформація у виступі відповідача 2 про вчинення ним злочинів в частині вимагання коштів, майна, погрози життю та здоров`ю, здійснення інших незаконних операцій впливає на зниження цінності особи позивача в очах оточуючих, в очах суспільства, тощо. Судом встановлено і не заперечувалось відповідачем ТОВ «Європейська медіа група" розповсюдження саме вказаної - спірної інформації відповідачем 2 [PERSON] по змісту на сайті інтернет-видання «Апостроф» із зазначеним у позові посиланням під назвою «Приезжали покурить кальян и забрать свою долю - известный ресторатор о конфликте с экс-главой налоговой милиции. Ресторатор [PERSON] об опыте создания заведений с [PERSON] ». Вказана інфоррмація доведена великому колу осіб в мережі Інтернет є доведеною та така спірна інформація з огляду на її зміст безсумнівно порушує особисті немайнові права і завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам позивачів. Зважаючи на те, що розповсюдження такої інформації із відповідно розміщеним змістом не заперечувалось стороною відповідача 1, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України такі обставини додатковому доказуванню не підлягають. У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» зазначено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Більше того, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens v. Austria). Отже, коли робляться твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав (Jerusalem v. Austria). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Як встановлено судом, то спірна інформації по тексту частково є фактичним твердженням, оскільки вона може бути перевірена на предмет її дійсності щодо істинності фактів і вона є недостовірною з огляду на те, що фактичних доказів на підтвердження достовірності таких висловлювань стороною відповідачем 2 суду надано не було. Зокрема, відповідачем не доведено, що позивачі вирішили вининути із бізнеса відповідача [PERSON] , привласнив його проценти та звикли привласнювати чужі ідеї та бізнеси. При цьому, розповсюджена інформація в цій частині є негативною, стосується безпосередньо позивачів, не носить оціночний характер, так як викладена у формі тверджень. У даному випадку, поширена недостовірна інформація принижує статус позивачів як колишніх працівників правоохоронних органів, їх керівників в очах суспільства, в колі друзів, знайомих, тощо, оскільки необґрунтовано ставить під сумнів дотримання позивачами у їх поведінці та веденні бізнесу вимог законів України та загальноприйнятих норм моралі. При цьому, з урахуванням недоведенності достовірності спірної інформації в цій частині жодним належним і допустими доказом, в тому числі і іншої інформації щодо вимагання, заволодіння бізнесом, отримання чужих коштів та процентів від бізнесу, суд приходить до висновку про можливість визнання недостовірною інформацію виключно в частині, яка стосується тільки позивачів із зазначенням їх прізвищ по змісту спірних висловлювань (без висловлювань, де не згадуються прізвища позивачів, зазначенням назв фірм та компаній, збитків та прибутків, знайомих, родичів), оскільки кожна особа вправі звернутись за захистом лише свого порушеного права. Відтак, слід визнати недостовірною розповсюджену відповідачем інформацію наступного змісту, а саме: недостовірною інформацію, розміщену розміщену та поширену [INFO] о 15 год. 35 хв. на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф» за посиланням [INFO] --- [INFO] , а саме інформацію наступного змісту: «Но тут [PERSON] решил выкинуть меня из бизнеса вовсе. [PERSON] присвоил себе мои проценты. [PERSON] не умеет цивилизовано созидать, а привыкли лиш «отжимать» чужие идеи и чужие бизнесы». Виходячи з вищевикладеного, встановлених обставин справи та положень законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини сторін, суд вважає частково доведеними обставини, на які посилався позивач у цій частині недостовірності висловленої відповідачем [PERSON] інформації стосовно позивача, й законними підстави вважати її такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивачів. В даному випадку в діях відповідачів наявні усі обов`язкові ознаки правопорушення юридичного складу. В іншій частині спірна інформацію не стосується позивачів, оскільки згадування по тексту висловлювань у різних реченнях «он», «они», отримання збитків різними підприємствами, борги та продаж майна жодним чином не порушують майнові права позивачів та не завдають шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Зворотнього стороною позивача в суді доведено не було, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, така інформація фактично по змісту є оціночними судженнями та розповіддю про бізнес-проекти, збитки та прибутки відповідача 2. Більше того, позивачі в силу займаних ними посад у минулому є публічними особами. Оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку із цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Право на недоторканість ділової репутації та честь і гідність публічної особи підлягають захисту лише у випадках, коли політичний, державний або громадський діяч доведе, що інформація про нього була поширена з явним злим умислом, тобто з нехтуванням питання про їх правдивість чи неправдивість, а не з метою доведення до громадськості особистих тверджень про наміри і позицію таких політичних лідерів. Разом з тим, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У контексті цього, слід зазначити, що у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Тома проти Люксембургу» заява N 38432/97 від 29 березня 2001 року суд зазначив, що для обмеження поширення інформації, що вже була оприлюднена та широко обговорюється, повинні існувати переконливі підстави; покарання журналіста за те, що він допомагав поширювати твердження, зроблені іншою особою, .. серйозно перешкоджатиме участі преси у обговоренні проблем, які становлять громадський інтерес, і його не слід передбачати, хіба що за наявності особливо переконливих підстав для того, що це зробити (п.58 рішення). Свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Європейської Конвенції з прав людини застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе демократичне суспільство. Як передбачено в статті 10 Конвенції, ця свобода має винятки, які, проте, повинні чітко тлумачитись, та потреба в таких обмеженнях має бути переконливо встановлена (рішення від 23.09.1994 у справі Jersild v. Denmark, рішення у справі Janowski v. Poland, рішення від 25.11.1999 у справі Nilsen & Johnsen v. Norway, рішення від 29.02.2000 у справі Fuentes Bobo v. Spain, рішення від 10.08.2006 у справі Ляшко проти України). Так, відповідно до рішення у справі Хандісайд проти Сполученого Королівства («HandysidevUnitedKingdom») свобода вираження являється однією із найважливіших основ демократичного суспільства, однією з базових умов для його прогресу і розвитку кожної людини. За виключенням тих випадків, які підпадають під дію частини 2 Статті 10, вона застосовна не лише відносно інформації або ідей, які сприймаються позитивно або не розглядаються як образливі або сприймаються нейтрально, але і стосовно тих, які являються образливими, шокуючими або такими, що хвилюють державу або якісь сегмент населення. Такими є вимоги плюралізму, терпимості і широти поглядів, без яких неможливим є демократичне суспільство. Як питання загального принципу, "необхідність" будь-якого обмеження свободи вираження поглядів має бути переконливо встановлено. Звичайно, передусім національні органи влади мають оцінювати, чи є "нагальна соціальна потреба" обмеження. У справах стосовно преси національна можливість відхилення від виконання вимог Конвенції окреслюється інтересами демократичного суспільства у забезпеченні й підтриманні вільної преси. Аналогічно ці інтереси матимуть основну вагу при визначенні, чи це обмеження було пропорційним переслідуваній законній меті, відповідно до пункту 2 статті 10 рішення "Тома проти Люксембургу" (Thoma v. Luxembourg), N 38432/97, від 29 березня 2001 року, п. 48). За умовами абз. 1 п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Відтак, суд приходить до висновку про можливість спростування такої поширеної інформації про позивачів у спосіб найбільш наближений до її поширення шляхом зобов`язання ТОВ "Європейська медіа група" спростувати інформацію шляхом опублікування на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф» повідомлення про те, що є недостовірною, розміщена та поширена [INFO] о 15год. 35 хв. на веб-сайті інтернет-видання «Апостроф» за посиланням [INFO] --- [INFO] , а саме інформацію наступного змісту: «Но тут [PERSON] решил выкинуть меня из бизнеса вовсе. [PERSON] присвоил себе мои проценты. [PERSON] не умеет цивилизовано созидать, а привыкли лиш «отжимать» чужие идеи и чужие бизнесы». Згідно з положеннями частини 1 ст. 88 ЦПК України, на користь позивачів з кожного з відповідачів підлягає стягненню сума понесених і документально підтверджених судових витрат у розмірі - 768 грн. 40 коп. У відповідності до вимог п.п.15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: partial