Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Миколаївська аграрна група» (далі ТДВ «Миколаївська аграрна група») про стягнення 7 823,25 грн. інфляційних збитків, 3 705 грн. пені за прострочення виплати орендної плати за 2018 р., 4,11 грн. 3% річних від простроченої суми орендної плати за землю за 2018 р., 10 000 грн. моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 09.06.2009 року між ВАТ «Племзавод «Шляховий» в особі [PERSON] , правонаступником якого є відповідач, та матір`ю позивача - [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 4,9736 га, що розташована в межах території Щасливської сільської ради Доманівського району Миколаївської області. Договір зареєстрований у Доманівському відділі Миколаївської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 30.12.2009 року за № 040948400162. [INFO] його мати [PERSON] померла. Після її смерті позивач прийняв спадщину, в тому числі вищезазначену земельну ділянку площею 4,9736 га. 29 травня 2014 року між ним, як орендодавцем, з однієї сторони та орендарем ТДВ «Шляховий» (правонаступником ВАТ «Племзавод «Шляховий») в особі [PERSON] з другої сторони було укладено додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки № 040948400162 від 30.12.2009 року. За договірними відносинами, що існують між сторонами на час подачі позову, відповідач мав обов`язок перед позивачем сплачувати щорічно у строк до 01 грудня орендну плату (п.11 Договору). Пунктом 9 Договору з урахуванням укладеної між сторонами додаткової угоди від 29.05.2014 р. орендна плата збільшена до 3 % від вартості нормативної грошової оцінки 2605,01 грн., що в натуральному виразі становить: 2,5 т зернових, 250 кг соняшника, 1 порося вагою до 10 кг та надання ритуальних послуг. Відповідач у термін, обумовлений п. 11 Договору оренди земельної ділянки, орендну плату за 2018 рік не сплатив. З метою вирішення питання щодо виплати позивачу орендної плати за 2018 рік, 12 січня 2019 року, він надіслав на адресу відповідача претензію від 11.01.2019 року, якою просив перерахувати йому орендну плату за 2018 рік та пеню за весь час прострочення. 22 січня 2019 р. на картковий рахунок позивача було зараховано 7125,0 грн. від ТДВ «Миколаївська аграрна група», орендна плата за 2018 рік. Позивач з метою уточнення складових сплаченої суми, а саме включення в неї пені та виплати індексації, звернувся з запитом до відповідача 04.02.2019 року, проте останній залишив його запит без відповіді. Таким чином позивач вважає, що виплачена відповідачем сума 7125,00 грн. є орендною платою за землю за 2018 рік без пені та без нарахованого індексу інфляції. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, визначеного в договорі оренди, не сплативши орендну плату у повному розмірі, позивач заявив вимоги про стягнення з нього на свою користь 3% річних від простроченої суми заборгованості, що за його розрахунком становить 4,11 грн., пені згідно п.14 Договору за 52 дні прострочення на суму 3705 грн., інфляційних збитків у розмірі 7 823,25 грн. Крім цього, позивач вважає, що несвоєчасною виплатою орендної плати, відповідач завдав йому моральної шкоди, яку він оцінив у 10 000 грн. Моральна шкода завдана йому у виді моральних страждань, що виразились у порушенні нормальних життєвих зв`язків через порушення стосунків з оточуючими людьми. У 2018 році позивач став батьком і його заробітна плата є єдиним та основним джерелом існування родини, тому позивач розраховував на своєчасну та у повному обсязі виплату орендної плати за землю за 2018 р. За кошти від орендної плати позивач мав намір придбати одяг та речі для новонародженої дитини, дитяче харчування, придбати необхідні медичні препарати (щеплення), тощо. Натомість, вимушений вирішувати питання щодо стягнення орендної плати в судовому порядку, звертатись за правовою допомогою, сплачувати судові витрати, витрачаючи на це свій вільний час, замість того, щоб бути разом з родиною. Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. Посилався на безпідставність позовних вимог щодо врахування індексу інфляції, оскільки обов`язок орендаря на плату суми орендної плати виник лише з 01.12.2018 р., а тому інфляційні збитки відсутні. Розрахунок пені позивачем не наведений. Відповідач посилається на недоведеність позивачем позовної вимоги в частині завдання моральної шкоди. Позивач [PERSON] надав суду відповідь на відзив, в якій не погодився з доводами відповідача та повністю підтримав доводи позовної заяви. У судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги, просив їх задовольнити. По суті позовних вимог дав пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не визнала позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність. Вважала, що позивач безпідставно рахує інфляційні збитки, не надав доказів на доведення спричинення несвоєчасною виплатою орендної плати моральної шкоди. Пояснила, що причиною несвоєчасної виплати орендної плати стало те, що відповідач є правонаступником орендаря, а тому не мав повної інформації про орендодавців. Заслухавши сторони, дослідивши письмові матеріали в межах заявлених позовних вимог суд встановив наступне. 30 грудня 2009 р. у відділі Миколаївської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру" за №040948400162 зареєстрований договір оренди від 09 червня без зазначення року укладення між орендодавцем [PERSON] та орендарем ВАТ "Племзавод "Шляховий", що підтверджене копією вказаного договору. [INFO] в м.Олександрія Кіровоградської області [PERSON] померла, як вбачається з копії свідоцтва про смерть. Позивач [PERSON] успадкував після смерті матері належну їй земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] площею 4,9736 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Щасливської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, про що свідчить копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 29 травня 2014 р. [PERSON] , як орендодавець, і ТДВ "Шляховий" в особі [PERSON] , як орендар, уклали Додаткову угоду до Договору оренди земельної ділянки №040948400162 від 30.12.2009 р. Указана угода зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.07.2014 р. за індексним №14169162. За договірними відносинами між сторонами, виходячи з Договору оренди земельної ділянки №040948400162 від 30.12.2009 р. та Додаткової до нього угоди, зареєстрованої у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.07.2014 р. за індексним №14169162, відповідач зобов`язаний сплачувати оренду плату щороку у строк до 01 грудня у розмірі 3 % від вартості нормативної грошової оцінки. Згідно п.5 Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 46680,11 грн. з проекту землеустрою плюс індексація. Протягом дії договору нормативна грошова оцінка змінювалася, як вбачається з наданої позивачем копії Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, станом на 30.01.2019 р. оцінка складає 135273,57 грн., коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки: 1. За такого відсутні підстави для індексації орендної плати. З наданих позивачем доказів, які не оспорювалися відповідачем, останній сплатив орендну плату у розмірі 7 125 грн. за 2018 р. з порушенням строків, установлених у договорі, а саме 22 січня 2019 р. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Згідно ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до приписів частин 1, 2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. З урахуванням зазначених положень та обставин даної справи відповідач ТДВ «Миколаївська аграрна група» прострочило зобов`язання. Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Сторони погодили у п.14 Договору, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором справляється пеня у розмірі 1% несплаченої суми за кожний день прострочення. Позивач вважає, що сплачена сума у розмірі 7 125 грн. є виключно орендною платою, до складу якої не включені пеня та інфляційні втрати. Відповідач не заперечував проти того, що 7 125 грн. є орендною платою за 2018 р. Останнім днем сплати орендної плати за 2018 р. було 01 грудня 2018 р., а тому період з 02 грудня 2018 р. (а не з 01 грудня 2018 р., як вважає позивач) по 22 січня 2019 р., що становить 51 день, є періодом прострочення. За такого, виходячи з розміру простроченої суми у 7 125 грн., пеня відповідно до п.14 Договору становить 3 633,75 грн., інфляційне збільшення боргу 128,82 грн. Розмір 3% річних, виходячи з суми заборгованості, становить 30 грн., проте позивачем заявлена вимога про стягнення їх у розмірі 4,11 грн., у зв`язку з чим на його користь підлягає стягненню сума в межах заявлених вимог у розмірі 4,11 грн. У частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно положень ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Виходячи з цієї норми, стягнення моральної шкоди за договірним зобов`язанням можливе у випадку, якщо умовами договору таке стягнення передбачене. Договірні відносини між сторонами не містять положень про стягнення моральної шкоди за прострочення зобов`язання. Крім цього, на підтвердження завдання позивачеві моральної шкоди, останній надав лише копію свідоцтва про народження дитини, з якої вбачається, що у нього [INFO] народився син. Народження дитини у позивача не є доказом спричинення несвоєчасною сплатою орендної плати моральної шкоди відповідачем. Жодного доказу на підтвердження позовної вимоги про завдання моральної шкоди позивачем не надано, що є підставою для відмови в її задоволенні.

Outcome: partial