Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 березня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача прокуратури Полтавської області про стягнення за рахунок державного бюджету (Державне Казначейство України) на його користь завдану йому прокуратурою Полтавської області моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень. В обґрунтування позову вказував, що 23 вересня 2014 року на його адресу прокуратурою Полтавської області було надіслано листа, в якому повідомлялось, що його заяву про злочин від 20 серпня 2014 року розглянуто й оскільки в ній відсутні об'єктивні дані про вчинення слідчим СВ прокуратури Полтавської області [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, ч. 2. ст. 382, ст.396 КК України, підстав для внесення відомостей до ЄРДР немає. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2014 року його скаргу задоволено частково та визнано дії прокуратури Полтавської області щодо не розгляду заяви про злочин від 20.08.2014 року незаконними та зобов'язано прокуратуру Полтавської області розглянути в порядку статей 214-217 КПК України та прийняти відповідне рішення. Однак, з часу постановлення ухвали суду пройшов місяць і ніяких дій відносно [PERSON] не відбулось. 17 листопада 2014 року він знову звернувся з заявою до прокурора Полтавської області Стрелюка Я.В., в якій просив повідомити про вжиті заходи прокурорського реагування стосовно слідчого прокуратури [PERSON] 17 грудня 2014 року він отримав відписку від №06/1-2427-12 за особистим підписом начальника відділу Литвина А., в якій зазначено, що при розгляді його скарги на бездіяльність прокуратури Полавської області слідчим суддею Октябрського районного суду міста Полтави підстав для зобов'язання прокуратури області внести зазначені відомості до ЄРДР не виявлено. Після вищевказаної відписки він не міг спокійно спати , бо в такий важкий час для країни, начальник відділу прокуратури Полтавської області Литвин А. продовжує приховувати злочинні дії слідчого СВ прокуратури [PERSON] 13 січня 2015 року на його заяву Октябрський районний суд міста Полтави інформував його, що копія ухвали №554/14533/14-к за його скаргою на бездіяльність посадових осіб прокуратури Полтавської області була отримана 23 жовтня 2014 року особисто заступником начальника відділу прокуратури Полтавської області Кириченко С.А., про що є відмітка в матеріалах справи. На початку березня 2015 року на його заяву від 22 січня 2015 року він отримав відписку з прокуратури Полтавської області за особистим підписом начальника відділу області Литвина А. від 27 лютого 2015 року № 06/1-2427-12, в якій зазначено що на його звернення йому 23 вересня 2014 року за підписом заступника начальника відділу прокуратури області було направлено письмову вичерпну відповідь з роз'ясненням судового порядку її оскарження, хоч ця відповідь була скасована ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави 13 жовтня 2014 року. Тому він вважає, що у зв'язку з вище викладеним працівники прокуратури Полтавської області, не виконуючи ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2014 року № 554/14533/14-к, продовжують знущатися з нього, завдаючи йому моральні страждання та ставши на хибний шлях, продовжують приховувати злочинні дії слідчого СВ прокуратури Полтавської області [PERSON], а він як законослухняний громадянин вже не може з таким свавіллям працівників прокуратури Полтавської області жити. На даний час ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2014 року № 554/14533/14-к не виконана. Таким чином своїми незаконними рішеннями, діями (бездіяльністю) держава України в особі органу прокуратури Полтавської області завдала йому значної моральної (немайнової) шкоди внаслідок проведення незаконної перевірки його заяви про вчинення злочину. Відповідно до норм чинного законодавства під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної) інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Тому всі перераховані втрати немайнового характеру мали місце в його випадку, а саме всі вище вказані критерії оцінки моральної шкоди він відчув на собі, а саме: отримання знущальних відписок з прокуратури Полтавської області, в якій зазначено невиконання ухвали Октябрського районного суду м.Полтави від 13 жовтня 2014 року, що принижує його як людину, завдаючи йому моральні страждання, принижує його честь і гідність, як громадянина України, завдає йому моральної шкоди. Тому з цих міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної (немайнової) шкоди, яку він оцінив в щонайменше 10 000 гривень та з підстав ч.5 ст.5 Конвенції «Про захист прав і основних свобод людини», ст.56 Конституції України, ч.1 ст.1166, п.2 ч.2 ст.1167, ст.1176, ст.1190 ЦК України, ст. 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" просив його позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник по угоді адвокат Тищенко С.В. позовні вимоги підтримали, в їх обґрунтування пояснили так, як викладено вище в описовій частині рішення. Представник відповідача по довіреності прокурор прокуратури Кременчуцького району Степанець В.Ю. в судовому засіданні позов не визнав, подав письмове заперечення та пояснив, що позовна вимога [PERSON] не доведена і задоволенню не підлягає з наступних підстав. За результатами розгляду звернення заявника [PERSON] йому 23.09.2014 року була надана відповідь, що відсутні дані, які б свідчили про вчинення старшим слідчим відділу прокуратури області [PERSON] кримінального правопорушення. Також прокуратурою області 17.12.2014 року заявника було повідомлено, що при розгляді скарги про бездіяльність прокуратури області слідчим суддею Октябрьського районного суду міста Полтави підстав для зобов'язання прокуратури області внести відомості щодо протиправності дій старшого слідчого відділу прокуратури області [PERSON] до ЄРДР, не виявлено, а зобов'язано лише розглянути це звернення у межах КПК України. Відповідно до вимог статті 214 КПК України підстави для внесення даних до ЄРДР відносно старшого слідчого [PERSON] відсутні. Скасування рішень про закриття кримінального провадження, оскарження дій слідчого у межах кримінального провадження - не свідчить про протиправність дій (бездіяльність) прокуратури Полтавської області, як органу досудового розслідування, а отже й заподіяння шкоди [PERSON] Рішення органу досудового розслідування щодо невнесення даних до ЄРДР, з якими не погоджується [PERSON] та як наслідок такої незгоди є подання ним скарги до суду, не створює безумовних підстав для цивільної відповідальності органу досудового розслідування прокуратури Полтавської області. Протиправність поведінки органів прокуратури Полтавської області не доведена позивачем, що виключає наявність правової підстави для задоволення позову, як це визначено п.5 ст.3, ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду". Крім того, заподіяння моральної шкоди позивачу діями прокуратури Полтавської області з посиланням на приниження його як людини, жодними належними доказами також не підтверджені. Тому просив суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Державної Казначейської Служби в судове засідання не з'явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчать зворотні поштові розписки на а.с.18,26. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до наступного. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що листом заступника начальника відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Полтавської області С.Кириченко 23 вересня 2014 року позивача та голову ради експертів «Центру Громадських експертиз» Ченакалу С.А. повідомлено, що прокуратурою Полтавської області розглянута заява від 20 серпня 2014 року, адресована Генеральному прокурору України щодо вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 364, ч. 2. ст. 382, ст.396 КК України старшим слідчим СВ прокуратури Полтавської області [PERSON] під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №42013180220000011. Оскільки у зверненні не містяться об'єктивні дані про вчинення слідчим прокуратури вказаних кримінальних правопорушень, підстав для внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань немає. Одночасно роз'яснено, що відповідно до статей 303,304 КПК України рішення прокуратури про відмову у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР можуть бути оскаржені до Октябрського районного суду протягом 10 днів з моменту прийняття такого рішення (а.с.4). 13 жовтня 2014 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави скаргу [PERSON] на бездіяльність посадових осіб прокуратури Полтавської області задоволено частково та визнано незаконними дії прокуратури Полтавської області щодо не розгляду заяви [PERSON] від 20.08.2014 року та зобов'язано прокуратуру Полтавської області розглянути заяву в порядку статей 214-217 КПК України та прийняти відповідне рішення (а.с.11). З приводу виконання вказаної ухвали між позивачем та прокуратурою Полтавської області, Октябрським районним судом міста Полтави здійснювалося листування, що підтверджується заявами позивача від 17.11.2014 року (а.с.10), 27.12.2014 року (а.с.8), 22.01.2015 року (а.с.6), відповіддю начальника відділу прокуратури Полтавської області А.Литвин від 17.12.2014 року (а.с.9) та від 27.02.2015 року (а.с.5), відповіддю судді Октябрського районного суду міста Полтави від 13.01.2014 року (а.с.7). Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В силу ч.3 статті 10, статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень позивач обґрунтовував бездіяльністю прокуратури Полтавської області щодо невнесення відомостей за його заявою про вчинення злочину службовою особою прокуратури Полтавської області до ЄРДР, свавіллям працівників прокуратури, з яким він не може жити, приховуванням злочинних дій слідчого, невиконання прокуратурою Полтавської області ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 13 жовтня 2014 року, листуванням прокуратури з ним, яке він характеризує як знущальне, таке, що принижує його як людину, зачіпає його честь і гідність як громадянина України. Згідно ч.5 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на яку посилався позивач, передбачено, що кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має забезпечене правовою санкцією право на відшкодування. У позовній заяві [PERSON] не вказував, що було порушено його право на свободу та особисту недоторканість та не надавав про це доказів. Тому вказана норма Конвенції застосуванню не підлягає. Частина 1 статті 1166 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу своєї позовної вимоги, регулює питання відшкодування майнової шкоди, а стаття 1190 ЦК України регулює питання відшкодування шкоди, завданої спільно кількома особами. Ураховуючи зміст позовних вимог [PERSON] ці дві вказані норми ЦК України також не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до п.5 ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода. Відповідно до положень статті 1 цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та нших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Перелічених у статті 1 вказаного Закону обставин для покладення на відповідача відповідальності за завдану шкоду позивачем не наведено. Згідно частин 1,5,6 статті 4 цього Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Перелічених у цьому Законі обставин для відшкодування моральної шкоди позивачем не було наведено. Право на відшкодування моральної шкоди у статті 2 цього Закону, на яку посилається позивач, не передбачено. Відповідно до п.2 ч.2 статті 1167 ЦК України, на яку посилається позивач, як на підставу своєї позовної вимоги, зазначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Зважаючи на те, що відповідач таких вказаних заходів впливу та відповідальності до позивача не застосовував, сам позивач у позові на ці обставини не посилався, вказана норма до спірних правовідносин застосуванню не підлягає. Статтею 1176 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування моральної шкоди, передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає. Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з'ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. В розумінні цієї норми ЦК України та спеціального Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду" , яким врегульовані спірні правовідносини, моральна шкода за вказаних позивачем обставин відшкодуванню не підлягає. За змістом ухвали слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 13 жовтня 2014 року [PERSON] звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність посадових осіб прокуратури Полтавської області та просив суд крім інших вимог скарги зобов'язати прокуратуру Полтавської області внести відомості про кримінальні правопорушення щодо слідчого СВ прокуратури Полтавської області [PERSON] за ст. 364, ч.2 ст. 382, ст. 396 КК України до ЄРДР. Але за наслідками розгляду скарги ухвалою суду було зобов'язано прокуратуру Полтавської області лише розглянути заяву [PERSON] від 20.08.2014 року в порядку статей 214-217 КПК України та прийняти відповідні рішення, а в частині вимоги скарги про внесення відомостей в ЄРДР слідчий суддя не прийняв позитивного рішення, задовольнивши скаргу [PERSON] частково (а.с.11). Зміст листів прокуратури Полтавської області (а.с.4,5,9) не містять характеру знущань над громадянином України, не принижують позивача як людину, не зачіпають його честь і гідність, викладені коректно, мовою діловодства. У листі начальника відділу прокуратури Полтавської області від 17.12.2014 року поінформовано, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №42013180220000004 від 25.01.2013 року триває, про результати якого [PERSON] буде повідомлений у встановленому законом порядку (а.с.9). Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв'язку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, суд відмовляє [PERSON] у задоволенні його позовних вимог, беручи до уваги, що він не довів у суді обставин, які б давали підставу для відшкодування йому моральної шкоди.

Outcome: dismissed