Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] ,треті особи: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунальна установа «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» в якій просила: - [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . -Позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] . -Встановити опіку над малолітнім [PERSON] , [INFO] , призначивши [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) року народження, його опікуном. -Встановити опіку над малолітньою [PERSON] , [INFO] , призначивши [PERSON] ( [INFO] , ІПН [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] )року народження, її опікуном. -Стягнути [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, шляхом перерахування аліментів на поточний рахунок на ім`я [PERSON] , [INFO] відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України» та на поточний рахунок на ім`я [PERSON] , [INFO] , відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України». -Стягнути зі [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, шляхом перерахування аліментів на поточний рахунок на ім`я [PERSON] , [INFO] відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України»; та на поточний рахунок на ім`я [PERSON] , [INFO] , відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.10.2016 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після укладання шлюбу чоловік [PERSON] взяв прізвище дружини « [PERSON] ». За період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.07.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірваний. Як зазначає позивачка, батьки малолітніх [PERSON] та [PERSON] неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки. В липні 2018 року батько [PERSON] покинув своїх дітей та з того часу жодного разу не приходив до своїх дітей, не приймав та приймає участі в їх вихованні і взагалі не надаває матеріальної допомоги. Мати дітей [PERSON] приймала участь у їх виховані до травня 2019 року, а потім також покинула своїх дітей та станом до теперішнього часу жодним чином не цікавиться їх життям і розвитком. Мати дітей [PERSON] є онукою позивачки, вона тривалий час є наркотично залежною, ніде не працює та веде аморальне життя. З травня 2019 року, позивачка [PERSON] забрала своїх правнуків [PERSON] та [PERSON] до себе та повністю займалась вихованням і матеріальним забезпеченням дітей. Станом на теперішній час [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] поставлені Службою у справах дітей ОМР на облік як діти, які опинились у складних життєвих обставинах, в яких батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків. З листопада 2019 року діти перебувають в КУ «Спеціалізований психоневрологічний будинок №3 «Сонечко» та знаходиться на повному державному забезпечені. Зесь цей час батьки [PERSON] та [PERSON] ніякої уваги та інтересу до своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не проявляють і жодного разу їх не відвідували, матеріальної допомоги не надають. Відповідачі дітей з комунальної установи не забирають, життям та здоров`ям дітей не цікавляться. За весь час перебування дітей у вказаному закладі дітей [PERSON] та [PERSON] відвідувала лише позивачка [PERSON] . Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилися, надала заяву в якій зазначила про те, що позовні вимоги підтримала, просить розгляд справи провести за її відсутності, не заперечувала проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідачів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник третьої особи орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності та про прийняття рішення з урахуванням прав та інтересів дитини, вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Представник третьої особи Комунальна установа «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко»у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та позовні вимоги підтримав. Суд ухвалює заочне рішення за відсутності учасників справи відповідно до ст. 280 ЦПК України, про що не заперечував позивач. Вивчивши матеріали справи, суд вважає про те, що позов є обгрунованим, є доказаним, тому підлягає задволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що 06.10.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який було зареєстровано Малиновським районним у м. Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №1918, (а.с.16). Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінив своє прізвище з « [PERSON] » та « [PERSON] ». За період шлюбу у сторін народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.14,15). Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 02.07.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с.17). З матеріалів справи вбачається про те, що малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] поставлені Службою у справах дітей ОМР на облік як діти, які опинились у складних життєвих обставинах. Судом встановлено про те, що з 04.12.2019р. по 16.12.2019р. малолітні [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , знаходилися в КНП «Дитяча міська клінічна лікарня №3» Одеської міської ради, а з 16.12.2019р. по теперішній час знаходяться в КНП «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко». Батьки (відповідачі по справі) [PERSON] та [PERSON] ніякої уваги та інтересу до своїх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , не проявляють і жодного разу їх не відвідували, матеріальної допомоги не надають, дітей з комунальної установи не забирають, життям та здоров`ям дітей не цікавляться. Згідно висновку орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-05-3/442вх від 30.11.2020р. орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , відносно їх малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та недоцільним призначення [PERSON] , [INFO] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , що повністю відповідає інтересам та бажанню дитини. Суд звертає увагу відповідачів на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, суд вважає позовні вимоги про позбавлення батьківства [PERSON] та [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо призначення позивача опікуном відносно малолітніх дітей, суд зазначає наступне. Статтею 243 СК України передбачено перелік дітей, над якими встановлюється опіка, піклування. Опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Положенням стаття 244 СК України передбачено перелік осіб, які можуть бути опікуном, піклувальником дитини: опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Частиною 3,4 статті 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку/піклування над малолітньою/неповнолітньою особою якщо при розгляді справи буде встановлено що вона позбавлена батьківського піклування і призначає опікуна/піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих майнових та немайнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Положеннями ст. 58-59 ЦК України передбачено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно п.п. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України, опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою; опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що особисті якості позивача відповідають вимогам, викладеним у п.п. 2, 3, 4 ст. 63 ЦК України, що також підтверджується матеріалами справи. Обставин, передбачених ст. 64 ЦК України, з урахуванням яких [PERSON] не може бути опікуном малолітніх дітей, судом не встановлено. Реалізація прав опікуна над малолітніми онуками необхідна позивачу для представлення та захисту інтересів дітей в адміністративних органах, лікарнях, навчальних закладах тощо. Згідно висновку № 01-05-3/442вх від 30.11.2020р. орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради вважає недоцільним призначення [PERSON] , [INFO] опікуном відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно з нормами ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З матеріалів справи вбачається про те, що позивачка [PERSON] є пенсіонеркою та знаходиться на обліку в Суворовському об`єднаному управлінні ПФУ в м. Одесі в Одеській області та отримує пенсію в розмірір 1748,15 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 9880 9889 4967 4816 (а.с.26). Відповідно до довідки Міністерства внутрішніх справ України серії ІІА №1617432 встановлено про те, що позивачка [PERSON] , [INFO] , уродженка Остапківців Івано-Франківська область Україна на території України станом на 21.12.2019р. до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. (а.с.25). Судом встановлено про те, що позивачка [PERSON] на обліку в КУ «Одеському обласному медичному центру психічного здоров`я» та КУ Міському психіатричному диспансері не значиться (а.с.23,24). Згідно довідки № 517 виданої КНП «Міський противотуберкульозний диспансер» ОМР позивачка [PERSON] , 1950 р.н., на обліку не перебуває (а.с.25). В матеріалах справи містяться характеристики позивчки позивачка [PERSON] , в яких зазначено про те, що зарекомендувала себе з хорошої сторони, громадський порядок не порушує, добра, вічлива, знаходиться в доброзичливих відносинах з сусідами (а.с.19,20,21). Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вони позбавлені батьківського піклування. Вивчивши дані про особу [PERSON] , та враховуючи особисті якості особи, її здатність до виховання дітей, ставлення до них, суд вважає за можливе встановити опіку над [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , призначивши її опікуном над малолітніми. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дітей. Згідно з ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється щодо обов`язку утримання дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що належним розміром аліментів на дітей, є стягнення з відповідачів аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, шляхом перерахування аліментів на поточний рахунок на ім`я [PERSON] , [INFO] відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України» та на поточний рахунок на ім`я [PERSON] , [INFO] , відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України». Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Комунальна установа «Спеціалізований психоневрологічний будинок дитини № 3 «Сонечко» про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над малолітніми дітьми, призначення опікуна та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1681,60 грн. та судовий збір у розмірі 840,80 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved