Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

У лютому 2016 р. до суду звернувся [PERSON] із вищевказаним позовом, вимоги якого мотивовані тим, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON], яка за життя мала на праві власності житловий будинок [ADDRESS], ящо підтверджується записом погосподарської книги № 10, номер об'єкта по господарського обліку 0832-5, що підтверджується довідкою сільського голови Ображівської сільської ради від 23.01.2013 р. за № 46. Згідно складеного [PERSON] заповіту, все своє майно остання заповіла позивачу, який відповідно до вимог ст. 1260 ЦК України, звернувся до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину (за заповітом). Однак, державний нотаріус Шосткинської міської держнотконтори [PERSON], що виконувала обов'язки державного нотаріуса Шосткинської районної держнотконтори своєю постановою відмовила позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинокз причини не надання натаріусу правовстановлюючого документа, що підтверджував право власності спадкодавця [PERSON] на вищевказане нерухоме майно, що суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вимогам п.п.4.14, 4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затв. Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. З урахуванням вищевикладеного, посилаючись на норми ст. 392, 1220, 1226, 1235, 1269, 1270 ЦК України, позивач просить суд встановити факт володіння [PERSON] вищевказаним житловим будинком, а також визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на вищевказаний житловий будинок. Позивач в судове засідання не з'явилась, через свого представника подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач (повноважний представник) в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 р. № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 р. № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює право кожного на мирне володіння своїм майном. Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 р. № 18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218 ЦК України). Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову за даних фактичних обставин не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Outcome: approved