Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 20 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] був укладений кредитний договір №500331213. 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право вимоги від відповідача грошових коштів за кредитним договором №500331213 від 20 грудня 2012 року. 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ, відповідно до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп». Відповідно до додатку №1-1 до договору факторингу №2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами, позивач набув права грошової вимоги до відповідача в загальному розмірі 40 741 гривня 11 копійок. У зв'язку з укладанням зазначеного договору факторингу ТОВ «Дата Майнінг Груп» було направлено відповідачу лист з повідомленням про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» по укладеному 20 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем [PERSON] кредитному договору №500331213. Відповідно до п. 4.4.3 договору факторингу від 30 вересня 2014 року, укладеному між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп», в разі отримання коштів від боржників в рахунок виконання зобов'язань за основними договорами після відступлення права грошової вимоги, ТОВ «Дата Майнінг Груп» перераховує ці кошти ТОВ «Дата Майнінг Груп» протягом трьох робочих днів з дати їх отримання. Крім того, згідно п. 5.4.3 договору факторингу №2016-1 ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року, в разі отримання коштів від боржників, державної виконавчої служби в рахунок виконання зобов'язань за основними договорами після дати підписання цього договору, ТОВ «Дата Майнінг Груп» зобов'язане перерахувати ці кошти протягом 5 банківських днів з дати їх отримання на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Позивачем з моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 10 жовтня 2016 року, не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Оскільки відповідачем зобов'язання за кредитним договором не виконуються, та після повідомлення про відступлення права грошової вимоги нею не було здійсненого жодного платежу для погашення кредитної заборгованості, тому вони змушені звернутися до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором №500331213 від 20 грудня 2012 року в сумі 40 741 гривня 11 копійок. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечував проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача (а.с.52, 53). Відповідач [PERSON], яка про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.50), в судове засідання не з'явився. Згідно поданої до суду письмової заяви прохав проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі (а.с. 54). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник який прострочив виконання зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів на встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно ч. 1 ст. 1082 ЦК України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Судом встановлено, що 20 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа-Банк» як позикодавцем та [PERSON] як позичальником був укладений кредитний договір №500331213, відповідно до якого позичальник отримав кредитні кошти в сумі 19976 гривень 46 копійок зі сплатою 11,99 % річних за користування кредитом та строком повернення кредиту до 23 червня 2014 року (а.с. 8), зобов'язавшись повернути кредит та сплатити проценти за його користування, а також виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором та графіку як додатку №1 до договору (а.с. 9). На виконання умов договору ПАТ «Альфа-Банк», як позикодавцем на підставі анкети-заяви про акцепт, на ім'я відповідача було відкрито особовий рахунок №26251000728250 (а.с. 10). 30 вересня 2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, та додаткову угоду №1 до договору факторингу від 30 вересня 2014 року, відповідності до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право вимоги за кредитними договорами (а.с. 17-19). 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ відповідно до умов якого ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належне йому право вимоги грошових коштів, що включають в себе суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп» (а.с. 20-22). 10 жовтня 2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» складений акт приймання передачі Реєстру Боржників від 10 жовтня 2016 року до договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року (а.с. 23). Відповідно до витягу з Додатку №1-1 до договору факторингу №2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10 жовтня 2016 року Характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами убачається, що за кредитним договором №500331213 від 20 грудня 2012 року, укладеним між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] розмір заборгованості складає 40 741 гривня 11 копійок перейшло право вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с24). У зв'язку з укладенням зазначеного договору факторингу 19 жовтня 2016 року ТОВ «Дата Майнінг Груп» було направлено відповідачці лист з повідомленням про відступлення прав вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» по укладеному 16 липня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачкою спірному кредитному договору із зазначенням розміру заборгованості за даним договором (а.с.11). 24 жовтня 2016 року позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідачу було направлено повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору №500331213 від 20 грудня 2012 року та про включення персональних даних до бази персональних даних, з вимогою про сплату заборгованості в розмірі 40 741 гривня 11 копійок на користь фактора - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (а.с. 16). Судом встановлено, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість за спірним кредитним договором №500331213 від 20 грудня 2012 року станом на 10 жовтня 2016 року складає в загальному розмірі - 40 741 гривня 11 копійок, з яких 19976 гривень 46 копійок - заборгованість за тілом кредиту, 2420 гривень 94 копійки - заборгованість за відсотками, 4893 гривні 71 копійка - заборгованість по комісії, 13450 гривень 00 копійок - заборгованість по штрафам (а.с.14). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Результат аналізу вказаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Як встановлено судом, у пункті 2.8 кредитного договору № 500331213 від 20 грудня 2012 року (а.с. 8) зазначено, що комісійна винагорода банку за управлінням кредиту становить - 1,5 %; за виконання операцій переказу коштів за допомогою програмного технічного комплексу самообслуговування агентів банку 1,8 % від суми переказу (без ПДВ); за приймання готівкових коштів з перерахунком для зарахування на рахунок в касах банку 35 гривень. Верховний Суд України у постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1746цс16 висловив правову позицію, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі № 15-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України). Як встановлено Постановою Верховного Суду від 08.08.2018 року у саправі № 182/2725/16-ц (провадження № 61-3731св18), у разі встановлення, що позичальник здійснював платежі на виконання умов договору, які визнані недійсними, він має право на проведення відповідного перерахунку або повернення зайво сплачених коштів. Такий правовий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 61-1536св17. З вищенаведених правових позиції Верховного Суду та встановлених судом обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленої позивачем суми заборгованості лише в частині стягнення тіла кредиту в сумі 19 976 гривень 46 копійок, 2 420 гривень 94 копійки - відсотків за користування кредитом, 13 450 гривень - штрафів. Позовні вимоги в частині стягнення 4 893 гривні 71 копійка заборгованості по комісії задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір сплачений ним під час звернення з позовом до суду у розмірі, пропорційно до задоволених вимог (а.с. 1, 2). На підставі викладеного, ст.ст. 256-258, 262, 267, 526, 611, 1048-1050, 1052, 1054, 1077, 1078, 1082 ЦК України,

Outcome: partial