Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути на її корсть з відповідача Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою 3504030 збитки в сумі 126352 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка завдана державною виконавчою службою невиконанням рішення суду в сумі 100000 грн. В обгрунтування позову [PERSON] вказала, що 30.04.2014 року було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі №2/412/570/12, виданого Заводським районним судом м. Миколаєва 28.04.2014 р., про стягнення з [PERSON] 81500 грн., але до цього часу рішення суду не виконано, незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження». Боржник [PERSON] ніде не працює і немає доходів, а має лише спадкове майно, на яке не звернуто стягнення квартиру №8 в м. Миколаєві, вул. Озерна, 15-В. Державна виконавча служба не приступила до виготовлення технічної документації на майно для підготовки його до реалізації, подання про звернення стягнення на майно не розглянуто судом, оскільки подане всупереч ч. 5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження». Позивач вказує, що бездіяльність Заводського ВДВС призвела до того, що вона потерпіла збитки, які включають 3% річних, реальні збиткі від інфляції та упущену вигоду. Невиконання судового рішення до теперішнього часу потягло її моральні страждання, які виразилися в тому, що вона є інвалідом 1 групи, вимушена спати у вітальні, страждає безсонням, неодноразово лікувалась в стаціонарі. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на те, що 29.10.2015 року виконавче провадження було передано державному виконавцю Буділовській О.О., яка з того часу не вживала заходів, направлених на звернення стягнення на спадкове майно [PERSON]М, та на наявність ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 30.01.2017 року про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця, просила задовольнити її позов. Представник відповідача - [PERSON] територіального управління юстиції у Миколаївській області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, посилаючись на їх необгрунтованість, надавши письмові заперечення проти позову. Представник відповідача Заводського ВДВС [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову [PERSON], оскільки державною виконавчою службою вживаються достатні заходи для виконання рішення суду, а правові підстави для стягнення збитків та докази про заподіяння моральної шкоди відсутні. Представник відповідача Державної казначейської служби України [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги [PERSON], надавши письмові заперечення. Представник [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову [PERSON], оскільки остання не довела вину державного виконавця. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задволенню. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. [PERSON] того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 04.04.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 80 000 грн. в межах вартості спадкового майна, яке належало спадкодавцю [PERSON], а також 1 500 грн. витрат, пов*язаних з проведенням експертизи. 30.04.2014 року старшим державним виконавцем Заводського ВДВС [PERSON] відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа по зазначені справі №2/412/570/12, виданого 28.04.2014 р. Заводським районним судом м. Миколаєва. Виконавче провадження 20.10.2015 року прийняла до свого провадження державний виконавець Буділовська О.О. На час розгляду судом цього позову [PERSON] вищезазначене рішення суду боржником не виконано, виконавче провадження не закінчено. Позивач посилається на те, що державним виконавцем було допущено бездіяльність, а саме: не було звернуто стягнення на майно боржника у строк, передбачений законом. Бездіяльність державного виконавця при виконанні рішення суду встановлена судовим рішенням, яке набрало чинності. Так, відповідно до ухвали апеляційного суду м. Миколаєва від 30.01.2017 р. судом встановлений факт неправомірної бездіяльності державного виконавця Буділовської О.О. за період з 06.10.2016 р. до 19.12.2016 р., оскільки свій обов*язок щодо звернення до суду з питання звернення стягнення на майно боржниці державний виконавець виконав лише 19.12.2016 р. Відповідно до\~статті 56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною другою\~статті 1167 ЦК України\~визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки [PERSON], органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 статті передбачає наявність інших випадків передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки [PERSON] або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою [PERSON] або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки [PERSON] або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою [PERSON] або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України). Статтею 23 ЦК України\~встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Верховним Судом України в постанові від 11.09.2013 року по справі №6-48цс13 висловлена правова позиція, відповідно до якої при відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме:\~стаття 56 Конституції України, статі\~23,\~1167,\~1173 ЦК України\~та\~стаття 11 Закону України від 24 березня 1998 року N 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу". Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.28 постанови від 07.02.2014 року № 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз'яснив, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень\~статті 56 Конституції України,\~статті 11 Закону "Про державну виконавчу службу", частини другої статті 87 Закону про виконавче провадження, а також з положень статей\~1173,\~1174 ЦК\~і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби. Суд вважає, що внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця, яка допущена з 06.10.2016 р. до 19.12.2016 р., а саме: через несвоєчасне звернення до суду з питання звернення стягнення на майно боржника, позивачу [PERSON] завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях\~\~через неможливість отримання та розпорядження належним їй за рішенням суду майном - грошовими коштами, душевних хвилюваннях у зв'язку з невизначеністю у часі реального виконання рішення суду, що змусило її неоднарозово звертатися за судовим захистом порушеного права. З урахуванням наведених обставин, виходячи із засад розумності та справедливості, враховуючи те, що не втрачена можливість отримати стягнення за виконавчим документом, оскільки державний виконавець продовжує вживати заходи до виконання рішення, звернувшись до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, і воно судом задоволено (ухвала суду не набрала чинності), суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 300 грн. Відповідно до\~ст. 2 ЦК України\~держава є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Її в розгляді справи представляє орган, який здійснює функції держави у цих правовідносинах. Відповідно до\~ст. 25 Бюджетного кодексу України\~казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичні особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових осіб і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень здійснюється державою у порядку визначеному законом. Механізм виконання судових рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (бюджетних установ) визначається Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений\~постановою КМУ від 3 серпня 2011 року № 845, у редакції\~постанови КМУ № 45 від 30 січня 2013 р.(далі - Порядок). Згідно з п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Відповідно до п. 38 Порядку для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету в Казначействі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок за бюджетною програмою. Додатком № 3 до\~Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»\~визначено розподіл видатків Державного бюджету України на 2017 рік, які закріплені за Державною казначейською службою України, в тому числі по коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 3504030 - відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Отже, стягнення зазначеної шкоди у разі задоволення позовних вимог здійснюється з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів державної влади за бюджетною програмою 3504030. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування збитків, завданих бездіяльністю державного виконавця, що складаються з збитків від інфляції - 60236,50 грн. (17286+35,289,50+7661), 3% річних 6723 грн., упущеної вигоди від неотримання відсотків по вкладу 66116 грн. задоволенню не підлягають з наступних підстав. Можливість стягнення збитків від інфляції та 3% річних передбачена\~ст. 625 ЦК України, а тому зазначена норма може бути застосована виключно до випадків невиконання (прострочення виконання) грошових зобов'язань, які між [PERSON] та Заводським ВДВС в розумінні ст. 625 ЦК України відсутні. Відповідно до\~ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення упущеної вигоди позивачка посилалась на те, що в разі своєчасного виконання рішення суду, вона б мала можливість внести зазначені кошти на депозитних рахунок та отримати відсотки по вкладу у розмірі\~\~66\~116 грн. Проте, достатніх та безперечних доказів того, що ці доходи вона б\~могла реально одержати за звичайних обставин, матеріали справи не містять. До того ж, відсутні будь-які докази які б підтверджували той факт, що позивачка взагалі мала намір покласти зазначені кошти на депозитний рахунок. Оскільки позивач як інвалід 1 групи звільна від сплати судового збору, останній підлягає стягненню з відповідача Заводського відділу державної виконавчої служби на користь держави. Визначаючи розмір судового збору, суд враховує положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні виимоги [PERSON] задоволено частково в розмірі 300 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial