Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

\~У червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ДП "Каховське лісове господарство" про зобов'язання відповідача виплатити їй грошову компенсацію за невикористану відпустку, за затримання розрахунку при звільненні, моральну шкоду, послуги адвоката \~Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка з 19.03.2003 р. по 30.03.2016 р. працювала в ДП "Каховське лісове господарство" економістом. Наказом № 168 від 30.03.2016 р. була звільнена з посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію відповідно до ч.1 ст.38 КЗпПУ. \~ \~ \~ Відповідно до цього наказу їй було зроблено розрахунок і нараховано до сплати в день звільнення - 19 754,88 грн. Фактично вона отримала 08.04.2016 р. гроші у сумі 4 000 грн; 20.05.2016 р. - 4 200 грн.; 23.05.2016 р. - 4734,55 грн. в рахунок виплати заробітної плати за заборгованістю за лютий 2016 р., за березень 2016 р. по день звільнення, та за невикористану відпустку за період роботи з 19.03.2015 р. по 30.03.2016 р., усього - 12 934,55 грн. До теперішнього часу їй не виплачена грошова компенсація за невикористану відпустку за період з 19.03.2003 р. по 18.03.2004 р., що становить 6 820,32 грн. Крім цього, відповідач зобов'язаний сплатити їй за час затримки розрахунку при звільненні у період з 31.03.2016 р. по 01.06.2016 р. (день подачі позовної заяви) 41 робочий день гроші у сумі 8 114,27 грн., усього 14 934,58 грн. У зв'язку з незаконними діями відповідача їй була спричинена моральна шкода, яка полягає в хвилюванні та нервуванні тривалий час, у зв'язку з затримкою розрахунку та необхідністю звернення до служби з питань праці та до суду. Моральну шкоду оцінює в сумі 2000 грн.. На правову допомогу витрачено 2500 грн.. Зазначені суми просила стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені вимоги підтримали у повному обсязі. Представник відповідача до суду не з'явився, надав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що при проведенні документальної перевірки було виявлено, що попередніми працівниками кадрової служби в картку форми №П-2 [PERSON] не було внесено відомості про "Відпустки", що вплинуло на розмір компенсації за невикористану відпустку. Вини підприємства перед позивачем по сплаті заробітної плати немає, оскільки фінансування ДП "Каховське ЛГ"в 2016 році з державного бюджету відсутнє. Просили справу розглянути без участі представника підприємства. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши матеріали справи, та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] наказом № 35 від 19 березня 2002 року прийнята на роботу провідним економістом в ДП "Каховське лісове господарство". Наказом № 168 від 24 березня 2016 року, була звільнена 30.03.2016 р. з займаної посади на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, у зв'язку з виходом на пенсію (а.с.6-7). Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.ст. 116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В роз'ясненнях, що містяться в п. 32 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 6 листопада 1992 року з подальшими змінами передбачено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відсторонення від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні дні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно зі ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Таким чином, обов'язок по виплаті компенсації за невикористану відпустку при звільненні працівника покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про виплату такої компенсації. Пунктом 2 розділу 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати такої компенсації. Як вбачається з матеріалів справи, грошова компенсація невикористаної відпустки за період з 19.03.2003 р. по 18.03.2004 р. ( 35 календарний день) складає 6 820,32 грн. Середній заробіток за час затримки у виплаті сум при звільненні [PERSON] за період з 31.03.2016 р. по 01.06.2016 р. (день подачі позову) 41 робочий день складає 8 114,27 грн. Всього 14 934,58 грн. Даний розрахунок не спростовується матеріалами справи. Письмові пояснення відповідача про відсутність фінансування підприємства з державного бюджету судом до уваги не приймається, оскільки сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до статті 237-1 КЗпП, якщо порушення трудових прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя, відшкодуванню власником підлягає і моральна шкода. Відповідачем порушено право позивача на своєчасне отримання ним життєво необхідних платежів, як заробітна плата, а тому неотримання її своєчасно в належному розмірі вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За загальним принципом розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи час затримки, суд вважає відповідною грошовою компенсацією 1000 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає частковому задоволенню. Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи належать: витрати на правову допомогу. Документально підтвердженні витрати на правову допомогу складають 2500 грн. (а.с.22).

Outcome: partial