Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить скасувати арешт з майна [PERSON] , накладеного Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови, б/н від 26.03.2001 року Відділу Державної виконавчої служби Радянського району м. Києва. В обґрунтування позову посилається на те, що після смерті [INFO] її сина [PERSON] вона, як його спадкоємець, не може оформити спадщину на належну йому 1/3 частину квартири [ADDRESS] із-за накладеного на неї арешту, який в свою чергу не може скасувати ВДВС, оскільки такого виконавчого провадження у них на виконанні більше не перебуває, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12.05.2021р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 25-26). Позивачка в судове засідання не з`явилась, просить слухати справу у її відсутність, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про день розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав, а тому суд вважає можливим слухати справу у його відсутність відповідно до ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.2 ст. 1220 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст. 1268 ЦК України). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 30 грудня 1997р. кв. [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 10). Позивачка згідно матеріалів спадкової справи є спадкоємцем після смерті свого сина [PERSON] , однак не може оформити спадщину із-за накладеного на спадкове майно, а саме 1/3 частину квартири [ADDRESS] , арешту (а.с. 11-12). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна такий арешт накладено Першою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови, б/н, 26.03.2001 року Відділу Державної виконавчої служби у Радянському районі, за реєстраційним номером обтяження 1428077 від 01.11.2004 року (а.с. 66-67). Тоді як згідно листа Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 25.02.2021 року виконавчого листа за яким такий арешт накладався на виконанні ВДВС згідно відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження не перебувало та не перебуває, у зв`язку з чим неможливо встановити підстави накладення арешту (а.с. 13). Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження): прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту; сплата боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника; якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту; наявність письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов`язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, майно боржника. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) У разі закінчення виконавчого провадження згідно зі ст. 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі ст. 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із ст. 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у ч. 2 цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Отже, наведені вище обставини свідчать про відсутність підстав для існування на тепер такого арешту. З огляду на, що вимоги позивачки про скасування арешту є обгрунтованими, оскільки він порушує права позивачки на отримання свідоцтва про право на спадщину та законного набуття права власності на нерухоме майно і його наступної державної реєстрації, у зв`язку з чим такі порушені права позивачки підлягають захисту шляхом скасування накладеного Першою Київською державною нотаріальною конторою арешту. На підставі викладеного,

Outcome: approved