Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» Сафір Ф.О. звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. У позові вказував, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 04.09.2008 року уклали кредитний договір №CVG0GA0000000032, за умовами якого банк зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 23426,11 доларів США на термін до 04.09.2018 року, а вона зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати відповідачка повинна надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідачка сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачці [PERSON] кредит у розмірі 23426,11 доларів США. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, [PERSON] свої зобов`язання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором [PERSON] станом на 14.11.2016 року має заборгованість у розмірі 49 829,30 доларів США, з яких: 18426,06 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 8072,39 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2180,23 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 21150,62 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 18426,06 доларів США, що за курсом 25,63 відповідно до службовою розпорядження НБУ від 14.11.2016 року складає 472259,92 грн., які є заборгованістю за кредитом (тілом кредиту). В забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №CVG0GA0000000032 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. Відповідно до п.5 договору поруки було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором №CVG0GA0000000032, яка залишена ними без задоволення. Просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 18426,06 доларів США, що за курсом 25.63 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.11.2016 року складає 472259,92 грн. за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року та судові витрати. Відповідачка [PERSON] звернулася в суд із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. У зустрічному позові відповідач [PERSON] вказувала, що 04.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» з одного боку та нею з іншого боку, було укладено кредитний договір №CVG0GA0000000032 про надання їй кредиту в сумі 20856,92 доларів США на споживчі цілі (купівлю автомобіля) з кінцевим терміном погашення 18.09.2018 року. Сума наданих кредитних коштів вказана в п.8.1. кредитного договору, де сказано: «Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 04.09.2008 р. по 04.09.2018 р. виключно у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 20000,00 доларів США на наступні споживчі цілі, 600 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, а також у розмірі 154,15 доларів США на сплату страхових платежів по страхуванню майна на 1-й рік, 2569,20 доларів США на сплату страхових платежів у випадках передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, та 102,77 доларів США на сплату страхових платежів особистого страхування». В даному випадку неузгодженими сумами кредиту є: 600 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту, а також у розмірі 154,15 доларів США на сплату страхових платежів по страхуванню майна на 1-й рік, 2569,20 доларів США на сплату страхових платежів у випадках передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, та 102,77 доларів США на сплату страхових платежів особистого страхування. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.10.2014 року по справі №727/8529/13-ц позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернівецької філії ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «СК «ІНГОССТРАХ», про захист прав споживача та визнання правочину недійсним задоволено частково. Визнано недійсним договір особистого страхування №CVG0LK0000000032, укладений між [PERSON] та ЗАТ «Страхова компанія» «Інгосстрах» від 04.09.2008 року. Визнано недійсним договір страхування майна №CVG0LK0000000032 укладений між [PERSON] та ЗАТ «СК» «Інгосстрах» від 04.09.2008 року. Рішення набрало законної сили. Умовами п.7.1. кредитного договору передбачено щомісячну комісію в розмірі 4% в місяць винагороди за резервування ресурсів від початкової суми кредиту. Разом з тим в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. Обов`язок сплачувати комісію позивач вважає несправедливою умовою договору, яка суперечить ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів». Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління НБУ від 10.05.2007 року №168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює: на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Дані позовні вимоги і їх обґрунтування співпадають з правовою позицією ВСУ, викладеною в постанові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16. Несправедливі умови договору, це умови, які призводять до істотного дисбалансу між договірними правами та обов`язками сторін та є підставою для визнання такого договору недійсним (постанова ВС від 08.06.2016 року у справі №6-330цс16. Стверджувала, що уклала кредитний договір під впливом істотної помилки щодо своїх прав, передбачених Конституцією України, Цивільним та Цивільним процесуальним кодексами України, Законами України «Про судоустрій в Україні» та «Про захист прав споживачів». Посилаючись на ст.ст.11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст.215, 217, 229 ЦК України просила визнати п.7.1 кредитного договору №СVG0GА0000000032 від 04.09.2008 року недійсним щодо оплати щомісячної комісії в розмірі 4% в місяць винагороди за резервування ресурсів недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом перерахування щомісячних платежів без сплати 4% в місяць винагороди за резервування ресурсів недійсним, а сплачені платежі зарахувати в погашення тіла кредиту. Відповідач [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача - [PERSON] , про визнання договору поруки припиненим. У зустрічному позові відповідач [PERSON] вказував, що 04.09.2008 року [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» уклали кредитний договір №СVG0GА0000000032, згідно умов якого Банк зобов`язується надати Позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі в сумі 23426,11 доларів США з кінцевим терміном погашення 04.09.2018 року. В якості забезпечення зобов`язання між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки №СVG0GА0000000032 від 04.09.2008 року, умовами якого передбачено, що він діє до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитором. Проте позичальник частково перестала сплачувати платежі за кредитним договором 06.10.2011 року, внаслідок чого виникла заборгованість та з того часу продовжувала зростати. Саме з того часу у банку виникло право на звернення до суду з позовом до позичальника та поручителя про дострокове стягнення заборгованості. 02.04.2014 року банк звернувся із позовною заявою до Вижницькою районного суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте з позовом до поручителя не звертався. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитором або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися, як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст.252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст.ст.251, 559 ч.4 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. З позовом про солідарне стягнення банк звернувся в 2016 році, тобто з пропуском спеціального строку, зазначеного в ч.4 ст 559 ЦК України. Відповідно банк пропустив можливість звернення до поручителя, як солідарного боржника по кредитному договору, оскільки останній платіж був здійснений позичальником більше одного року. Послався на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 20.04.2016 року по справах №6-2662це15 та постанові від 17.09.2014 року №6-170цс13. Просив визнати припиненими зобов`язання за договором поруки №СVG0GА0000 000032 від 04.09.2008 року, укладеним між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», стягнути з відповідача судові витрати. У судове засідання представник позивача не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового розгляду представник позивача адвокат Бацей Т.М. надіслала до суду клопотання, у якому просила провести судове засідання за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти зустрічних позовних вимог заперечує з підстав пропуску відповідачами строку позовної давності, що виклала у раніше поданих заявах. До початку підготовчого засідання представник позивача Сафір Ф.О. надіслав заперечення проти зустрічного позову [PERSON] , у якому зазначив, що банк повністю не погоджується із зустрічним позовом [PERSON] , оскільки нею пропущено строк позовної давності. Кредитний договір укладений між Банком та [PERSON] 04.09.2008 року, тому саме з цієї дати позичальнику було відомо про порушення її прав та з цього часу розпочався перебіг строку позовної давності, який сплив 04.09.2011 року. [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом 02.03.2017 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Банком було дотримано вимог чинного законодавства при укладенні кредитного договору. На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту позичальнику. Кредитний договір укладено з дотриманням положень законодавства. [PERSON] не додала до позову жодного доказу, що під час укладання кредитного договору вона не мала можливості прочитати даний договір та детально ознайомитися зі всіма умовами. Навпаки, позичальник протягом тривалого періоду часу належним чином виконувала зобов`язання, що свідчить про згоду зі всіма умовами договору. Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Належних та допустимих доказів порушення зі сторони банку положень ст.203 ЦК України [PERSON] не надала. Отже, правові підстави для визнання п.7.1 кредитного договору недійсним відповідно до положень ст.203 ЦК України відсутні. [PERSON] усвідомлювала значення своїх дій при укладенні кредитного договору №СVG0GА0000000032 від 04.09.2008 року та дійсно без примусу підписала вказаний договір. Доказів на підтвердження позовних вимог щодо помилки позичальник не надала. Сторони погодили положення кредитного договору в тих межах, які сторони бажали викласти у самому договорі. Звинувачення, що умови договору несправедливі є безпідставними, адже сторони досягли згоди щодо всіх умов, що засвідчили власними підписами. Неможливо говорити про несправедливість умов договору, коли не надано доказів примушування позичальника до укладання саме вказаного кредитного договору. Винагорода за резервування ресурсів в розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів за своїм характером є встановленою договором платою банку за здійснення фінансової послуги - надання кредитних коштів у користування. Тому п.8.1 договору в частині винагороди за резервування ресурсів не суперечить нормам діючого законодавства. Більш того, 13.12.2012 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду до кредитного договору №СVG0GА0000000032 від 04.09.2008 року, підписавши яку [PERSON] додатково підтвердила згоду зі всіма умовами договору в тому числі і щодо щомісячної винагороди за резервування ресурсів в розмірі 4,08 % від суми зарезервованих ресурсів. [PERSON] не надала доказів на підтвердження зустрічних позовних вимог, а всі її твердження ґрунтуються на припущеннях. Просив застосувати строк позовної давності до зустрічного позову [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та застосування недійсності правочину і відмовити у повному обсязі. До початку підготовчого засідання представник позивача Сафір Ф.О. надіслав заперечення проти зустрічного позову [PERSON] , у якому зазначив, що в забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №CVG0GA0000000032 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір поруки. При укладенні кредитного договору та відповідно договору поруки, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обов`язкові умови договору. Порука є правочином, за яким третя особа, яка не є стороною основного договору, бере на себе обов`язок поручитися перед кредитором за виконання боржником свого зобов`язання та нести відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язання боржником шляхом відшкодування в грошовій формі того, що не було виконане останнім. Тобто поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й позичальник. Припинення поруки на підставі норм ст.559 ЦК України не відповідає визначеним законом способам захисту судом цивільних прав. Згідно з п.11 договору поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. А згідно п.12 договору поруки сторони прийшли згоди, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Кредитором було пред`явлено вимогу до поручителя, що підтверджується реєстром відправки вимоги в межах п`ятирічного строку. У зв`язку з пред`явленням вимоги до поручителя строк припинення поруки повинен визначатися з дня пред`явлення такої вимоги. Таким чином, банком не пропущено строк пред`явлення вимоги до поручителя, а підстави визнання договору поруки припиненим, відсутні. Відповідачка належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала. Просив відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] та задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі. До початку підготовчого засідання представник позивача [PERSON] надала заяву про застосування строку позовної давності до зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] , доказів надіслання якої іншим учасникам справи не надала. У заяві вказувала, що АТ КБ «ПриватБанк» повідомленням від 15.10.2013 року повідомляв [PERSON] та [PERSON] про наявну заборгованість по отриманому кредиту [PERSON] . Дане повідомлення отримане відповідачами про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення від 25.10.2013 року. Дана обставина встановлена в рішенні Вижницького районного суду від 27.03.2019 року по справі №713/372/14-ц. Також [PERSON] брав участь у розгляді цивільної справи №727/8529/13-ц Шевченківським районним судом міста Чернівці, тому йому було відомо про фінансові справи дружини. Вважає, що відповідачам [PERSON] та [PERSON] достеменно відомо про наявність обставин, якими вони обґрунтовують свої вимоги. Тоді ж вони мали можливість подати дані позови, якщо вважали, що на це є правові підстави. Однак таким право не скористалися. Просила застосувати позовну давність та відмовити у зустрічних позовах [PERSON] та [PERSON] . У судове засідання відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з`явилися, належно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. У судовому засіданні представник відповідачів адвокат Кулешір С.О. первісний позов банку не визнала та просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підтримала у повному обсязі посилаючи на викладені в них обставини. Підтримала заперечення щодо спливу строків позовної давності, у яких зазначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Відповідно до спірного кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року термін користування кредитом до 04.09.2018 року, аналогічний термін дії і договору поруки №CVG0GA0000000032 від 04.09.2018 року. Зустрічна позовна заява була подана 20.03.2017 року, що свідчить про те, що відповідач звернувся з позовом у межах строків позовної давності. Аналогічна правова позиція Великої Палати Верховного Суду по справі №444/9519/12 від 28.03.2018 року аналогічна. Представник позивача підтвердив у заяві про застосування строку позовної давності, що процесуальні строки не порушені. Представник позивача вказує, що вимогу про наявність заборгованості на адресу позичальника та поручителя направлено 15.10.2013 року, хоч поручитель [PERSON] її не отримував, то навпаки це підтверджує, що зустрічні позовні вимоги обґрунтовані. [PERSON] не мав потреби звертатися з позовом про припинення договору поруки, оскільки його права не були порушені. ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся з позовною заявою в 2014 році до [PERSON] (справа 713/372/14-ц), а до [PERSON] позов не подавав. З 2013 року у Шевченківському районному суді м. Чернівці розглядалася цивільна справа №727/8529/13-ц за позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «СК «ІНГОСТРАХ», про захист прав споживача та визнання правочину недійсним кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року, де [PERSON] був третьою особою. Порушене право виникло у відповідача при пред`явленні в 2016 році позовної заяви до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. Просила клопотання представника позивача про застосування строків позовної давності відхилити. Ухвалою суду від 02.03.2017 року зустрічний позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та застосування наслідків недійсності правочину об`єднано в одне провадження із справою за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. Ухвалою суду від 20.03.2017 року зустрічний позов [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача - [PERSON] , про визнання договору поруки припиненим об`єднано в одне провадження із справою за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. Ухвалою суду від 04.04.2017 року зупинено провадження по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача - [PERSON] , про визнання договору поруки припиненим до вирішення Вижницьким районним судом Чернівецької області цивільної справи №713/372/14-ц провадження №2/713/1/16 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - [PERSON] , [PERSON] , треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ПАТ «СК «ІНГОССТРАХ», про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди. Ухвалою суду від 27.06.2019 року поновлено провадження по справі, визначено проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Також визначено строк для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Ухвалою суду від 20.08.2019 року за клопотанням представника позивача [PERSON] зупинено провадження по справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, за зустрічним позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача - [PERSON] , про визнання договору поруки припиненим до набрання законної сили рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.03.2019 року по цивільній справі №713/372/14-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки і виселення, та за зустрічним позовом [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», треті особами без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: [PERSON] , [PERSON] , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди. Ухвалою суду від 20.01.2020 року поновлено провадження по справі зі стадії підготовчого засідання. Суд, заслухавши представника відповідачів адвоката Кулешір С.О., вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги та зустрічні позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а зустрічний позов [PERSON] підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що підставою для звернення АТ КБ «ПриватБанк» з даним позовом до суду стало невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобов`язань за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року, забезпечених договором поруки №CVG0GA0000000032/1 від 04.09.2008 року, укладеним з [PERSON] , внаслідок чого станом на 14.11.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 49829,30 доларів США. На підтвердження позовних вимог представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» надано такі докази: - копію кредитного договору №CVG0GA0000000032, укладеного 04.09.2008 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] , який містить умови, зокрема: 1.1. Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.8.1. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 8 договору. 2.2. Позичальник зобов`язується: 2.2.1. використати кредит на цілі, зазначені в п.8.1 даного договору; 2.2.2. сплатити відсотки за користуванням кредиту відповідно до п.8.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; 2.2.3. сплатити банку винагороду згідно п.п.8.1 та 7.2 даного договору; 2.2.4 погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п.8.1 та п.2.3.3 цього договору; 2.2.5. позичальник доручає банку списувати кошти із всіх своїх поточних рахунків у валюті кредиту або у валюті, відмінної від валюти кредиту, при наявності на них необхідної суми коштів, не наданих у кредит, у межах сум, які підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні строків платежів (здійснювати договірне списання). Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавства порядком. 3.1. За користування кредитом у період списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.8.1 змінної частини даного договору. 3.2. Кошти, отримані від позичальника, для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків банку згідно п.п.2.2.9, 2.3.8. цього договору, далі пені згідно розділу 5 цього договору, далі простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася (у т.ч. сума, надана Позичальником понад суму щомісячного платежу), направляється на погашення заборгованості за кредитом (якщо інше не передбачено п.7.8), далі - комісії, далі - винагороди, далі - відсотків, далі-кредиту. Остаточне погашення заборгованості за кредитом виконується не пізніше дати, зазначеного в п.8.1 Договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. При несплаті винагороди, комісії (у випадку її щомісячної сплати згідно п.8.1. даного договору), відсотків, і/або частини Кредиту до останнього дня Періоду сплати, вони вважаються простроченими. 3.3. Нарахування відсотків, а також винагород, передбачених п.п.7.2 та 8.1 Договору здійснюється в останню дату їх сплати, зазначену п.7.1, при цьому відсотки розраховуються на фактичний залишок заборгованості за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів користування Кредитом -360 днів у році. Відсотки розраховуються щомісяця, за період з першої дати поточного Періоду сплати включно. Дата погашення Кредиту в розрахунок не включається. Повне погашення відсотків здійснюється не пізніше дня повного погашення суми Кредиту. 3.4. Для погашення заборгованості за даним Договором, у тому числі винагороди й відсотків за користування Кредитом, Позичальник надає Банку кошти на Рахунки передбачені п.1.2. даного Договору для зарахування коштів. Банк здійснює погашення заборгованості за Кредитом у порядку, зазначеному в п.5.3 даного Договору. 3.6. Позичальник сплачує Банку винагороду, в розмірі й у строки, зазначені в п.8.1 даного Договору. Якщо згідно п.8.1 даного договору передбачена щомісячна сплата винагороди, то вона встановлюється у фіксованому розмірі (зазначеному в п.8.1 ) від дня списання коштів з кредитного рахунку до дати повного погашення Кредиту. При цьому, незалежно від кількості днів, що пройшло від дня закінчення останнього Періоду сплати до дня остаточного погашення Кредиту, винагорода сплачується у вищевказаному розмірі. Нарахування винагороди на прострочену заборгованість по Кредитному договору не проводиться. 3.7. При непогашенні Кредиту в строки, зазначені п.п.2.3.3, 8.1, 8.1.1, 8.1.2 цього Договору, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми Кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченої сумі Кредиту нараховується пеня відповідно до п.5.1. цих Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. 4.1. Для виконання зобов`язань за даним Договором Банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення Кредиту (Додаток №2) до даного Договору і надає Позичальнику право на їх використання. 4.2. За надане право зазначене у статті 4.1 Договору Позичальник сплачує Банку винагороду за резервування ресурсів в розмірі, зазначеному у статті8.1 Договору. 4.5. Винагорода за резервування ресурсів сплачується щомісяця з щомісячним платежем за кредитом від дня нарахування згідно статті 4.2 Договору. У випадку повного погашення Кредиту винагорода сплачується одночасно з останнім платежем за Кредитом. 4.6. Зарахування коштів для погашення винагороди за резервування ресурсів здійснюється з урахуванням черговості, визначеної у статті 3.2 Договору. 8.1. Банк зобов`язується надати "Позичальникові" кредитні кошти на строк з 04.09.2008 року по 04.09.2018 року включно, у вигляді не поновлювана лінія (далі - «Кредит») у розмірі 23426,12 доларів США на наступні цілі: у розмірі 20856,92 доларів США на споживчі цілі, з них 20000,00 доларів США на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 600,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 154,15 доларів США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 102,77 доларів США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 2569,20 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1.25% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3.00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору. Погашення заборгованості за договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в Період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 394,06 доларів США згідно Графіку погашення кредиту (Додаток 2 до Кредитного договору) для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. 8.1.1. Позичальник зобов`язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані у п.8.1. повне погашення Кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз.1 п.8.1 даного Договору. 8.1.2. У разі порушення термінів оплати, передбачених п.8.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. 8.2. Для виконання даного договору Банк відкриває Позичальникові: рахунок [NUMBER] для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та ін.платежам. Позичальник доручає, без додаткового узгодження, перерахувати кредитні кошти: Винагороду за надання фінансового інструменту Банку у розмірі 600,00 доларів США , на оплату страхових платежів у розмірі 256,92 доларів США на поточний рахунок Страхової компанії «Інгосстрах». Позичальник доручає Банку провадити погашення заборгованості по даному Кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розміщених на рахунку №) що відповідає платіжній картці № , емітованої ПриватБанком. Зазначене доручення Позичальника не підлягає виконанню Банком у випадку пред`явлення Позичальником документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом. Кредит надається в обмін на зобов`язання Позичальника по поверненню Кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним Договором строки. 8.4. При порушенні Позичальником зобов`язань із погашення Кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. 8.9. Невід`ємними Додатками до даного договору є: Додаток №1 - Детальний опис загальної вартості кредиту. Додаток №2 - Графік погашення кредиту за Кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року. У пунктах 9.1 та 9.2 містяться реквізити сторін. Договір підписаний його сторонами; - копію Додатку №1 до кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року, яким є «Загальна вартість кредиту», згідно якого [PERSON] ознайомлена із загальною вартістю кредиту за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року, про що свідчить її підпис; - копію Додатку №2 до кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року, яким є «Графік погашення кредиту», згідно якого [PERSON] ознайомлена з графіком погашення заборгованості за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року та отримала один оригінал, про що свідчить її підпис. Визначено розміри щомісячного погашення винагороди за резервування, відсотків, кредиту, щомісячного платежу (394,06 доларів США) та щомісячний залишок кредиту (зарезервовані ресурси); - копію заяви на видачу готівки №1 від 04.09.2008 року, згідно якої [PERSON] отримала на рахунок № [NUMBER] кредитні кошти в сумі 20000,00 доларів США; - копію Додаткової угоди до кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року, укладеної 13 грудня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , з умов якої вбачається, що сторони дійшли згоди внести зміни до кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року. 1. Суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшити на 460,62 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 0 доларів США, комісія у розмірі 0 доларів США, пеня у розмірі 460,62 доларів США. 2. Згідно зі ст.ст.212, 651 ЦКУ у разі порушення Позичальником будь-якого з зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 460,62 доларів США. 3. Викласти пункт 8.1 Договору в наступній редакції: 8.1. Банк зобов`язується надати Позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу, на строк з 04.09.2008 року по 04.09.2018 року включно, у вигляді не поновлювана лінія у розмірі 25413,82 доларів США на наступні цілі: у розмірі 20856,92 доларів США на споживчі цілі, з них 20000,00 доларів США на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 600,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 154,15 доларів США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 102,77 доларів США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 4558,90 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 1.25% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3.00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0.00% від суми виданого кредиту щомісяця в Період сплати винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08 % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного Договору. Погашення заборгованості за договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: Щомісяця в Період сплати починаючи з 13.12.2012 року Позичальник сплачує відсотки розраховані відповідно до п.п.3.1, 3.3, винагороди розрахованої відповідно до п.п.1.1, 3.6 Договору. Погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіку погашення кредиту (Додаток №1). 4. Підписання цієї додаткової угоди не є рішенням Банку про анулювання заборгованості Позичальника. 5. Додаток 1 (Графік погашення кредиту) викласти в новій редакції, який є невід`ємною частиною цієї Додаткової угоди. 6. Погашення заборгованості Позичальника за Договором здійснюється згідно Графіку погашення кредиту (Додатку 1 до цієї Додаткової угоди). 7. В разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, зазначених в Договорі, згідно ст.212, 611, 651 ЦК України Сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання Позичальником зобов`язань по сплаті відсотків за користування Кредитом та винагород, передбачених Договором, (далі Плата за Кредитом), Плата за Кредитом нараховується Банком у розмірі фактично сплаченої Позичальником. При цьому, Позичальник за весь період неналежного виконання зобов`язань по оплаті Плати за Кредитом сплачує Банку, неустойку: в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених відсотків за користування Кредитом: в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород передбачених Договорам, тощо. Сплата позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання Позичальником зобов`язання по сплаті Плати за Кредитом. У випадку якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Банк обумовлює, що на період неналежного виконання Позичальником зобов`язань по сплаті Плати за цим Кредитом, що включає в собі відсотки за користування Кредитом та винагород, передбачених Договором здійснюється зменшення розміру Плати за Кредитом до суми, фактично сплаченої Позичальником. Згідно ст.212, 611, 651 ЦК України при порушенні Позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в Графіку погашення кредиту за цим Договором понад 1460 днів щодо зобов`язань, строк яких не настав, Сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за Кредитом починаючи з 1461 дня порушення вважається простроченою. Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 років. 8. Всі інші умови Договору лишаються незмінними. 9. Ця Додаткова угода вступає в дію з моменту її підписання Сторонами та діє протягом дії Договору (за умови належного виконання Позичальником обов`язків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених Договором). У пункті12 містяться реквізити сторін. Договір підписаний його сторонами. Наявний запис - Один з оригіналів даного договору мною отримано особисто (підпис) [PERSON] ; - копію Додатку 1 до Додаткової угоди, згідно якого [PERSON] ознайомлена з графіком погашення заборгованості за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року та отримала один з його оригіналів, про що свідчить її підпис. Визначено розміри щомісячного погашення тіла, відсотків та комісій, щомісячного платежу (449,89 доларів США); - копію Договору поруки №CVG0GA0000000032/1 від 04.09.2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , за умовами якого (п.16) останній надав поруку перед Банком за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року. 11. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором. 12. Порука за цим договором припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором. 13. Зміни і доповнення до цього Договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. Договір поруки підписаний його сторонами; - копію паспорта відповідачки [PERSON] серії [NUMBER] , з якого вбачається, що на копії проставлено її підпис; - копію паспорта відповідача [PERSON] серії [NUMBER] , з якого вбачається, що на копії проставлено його підпис; - розрахунок заборгованості за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року, згідно якого відповідачка [PERSON] починаючи з 06.03.2013 року не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом на 14.11.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 49829,30 доларів США, з яких: 18426,06 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 8072,39 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2180,23 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 21150,62 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; Однак банк заявив вимогу про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 18426,06 доларів США, що за курсом 25,63 відповідно до службовою розпорядження НБУ від 14.11.2016 року складала 472259,92 грн.; - два повідомлення №30.1.0.0/2-80904DNH0S196 від 23.11.2016 року, адресовані [PERSON] та [PERSON] , згідно яких АТ КБ «ПриватБанк» повідомляв відповідачів, що у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року, прострочена заборгованість складала 41738,27 доларів США, з яких: 10106,50 доларів США - заборгованість за кредитом; 8026,69 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2180,23 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 21424,85 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Просили у термін не пізніше 5 календарних днів з дати одержання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість. У разі несплати простроченої заборгованості у вищевказаний строк, на підставі ст.1050 ЦК України, умов кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року та Договору поруки №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року, вимагали повернути суму кредиту в повному обсязі, а також нараховані проценти та штрафні санкції; - копію Реєстру рекомендованих поштових відправлень - рекомендованих листів від 28.11.2016 року з копією квитанції «Укрпошта» ЦПЗ №1 від 30.11.2016 року, з яких вбачається, що на адреси відповідачів [PERSON] та [PERSON] банком надіслано зазначені вище повідомлення; - копію рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.03.2019 року по цивільній справі №713/372/14-ц (провадження №2/713/1/19) за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, зустрічний позов [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», де третіми особами без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачки є [PERSON] , [PERSON] , де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача є публічне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Інгосстрах»», про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, стягнення збитків та моральної шкоди. Даним рішенням позов акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року станом на 08.07.2014 року в сумі 24552,67 доларів США, що еквівалентно станом на 27.03.2019 року згідно довідки НБУ 100 доларів США 2698,02 грн. в сумі 662431,03 грн., яка складається з наступного: 16977,29 доларів США заборгованість за кредитом, 3409,93 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 867,27 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3298,19 доларів США заборгованість по пені, - звернуто стягнення на житловий будинок, зазначений в плані під літ «А», загальною площею 117,00 кв.м, в тому числі житловою площею 73,20 кв.м, з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , з початковою ціною в сумі 285000,00 грн., та земельну ділянку площею 0,0600 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 7320555300:01:003:0696, що розташована в [ADDRESS] , з початковою ціною в сумі 60000,00 грн., шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження». В решті позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з [PERSON] на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір в сумі 1993,75 грн. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», де третіми особами без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачки є [PERSON] , [PERSON] , де третьою особою без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача є публічне акціонерне товариство «Страхова Компанія «Інгосстрах»», про захист прав споживача, визнання кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року недійсним, стягнення збитків в сумі 42529,06 доларів США, стягнення моральної шкоди в сумі 15000,00 грн. - відмовлено; - копію постанови Чернівецького апеляційного суду від 26.09.2019 року по цивільній справі №713/372/14-ц (провадження №22-ц/822/845/19), якою апеляційну скаргу Кулешір Світлани Орестівни від імені [PERSON] задоволено частково. Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.03.2019 року в частині визначення заборгованості за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року, в рахунок якої звернуто стягнення на предмет іпотеки змінено. Виключено із загальної суми заборгованості 24552,67 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом у сумі 867,27 доларів США, встановивши загальну суму заборгованості, в рахунок якої необхідно звернути стягнення, розміром 23685,40 доларів США, що еквівалентно станом на 27.03.2019 року 639032,09 грн. Виключено з резолютивної частини рішення початкову ціну реалізації предмета іпотеки. В решті рішення суду залишено без змін. Даними рішеннями встановлено та відповідно до положень ч.4 ст.82 ЦПК України не потребує доказуванню (вони набрали законної сили), що: - Згідно уточненого розрахунку заборгованість станом на 08.07.2014 року за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року становила 24552,67 доларів США, яка складалася з: 16977,29 доларів США заборгованість за кредитом, 3409,93 доларів США заборгованість за відсотками за користування кредитом, 867,27 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 3298,19 доларів США заборгованість по пені. - Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24.10.2014 року позов [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , про захист прав споживача та визнання правочину недійсним, задоволено частково. Визнано недійсним договір особистого страхування CVG0LK0000000032 між [PERSON] та ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» від 04.09.2008 року визнано недійсним договір страхування майна CVG0LK0000000032 між [PERSON] та ЗАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» від 04.09.2008 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено за безпідставністю. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 16.09.2015 року рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 24.10.2014 року, залишено без змін. Так, судовим рішенням Шевченківського районного суду від 24.10.2014 року встановлено, що оспорюваний кредитний договір вчинений у формі, встановленій законом, за своїм змістом не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі. В результаті укладення договору настали реальні правові наслідки. ПАТ КБ «ПриватБанк» при укладенні договору дотримано вимоги законодавства щодо надання кредиту в іноземній валюті. Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 16.09.2015 року встановлено: недоведеність обставин ненадання ПАТ КБ «ПриватБанк» інформації [PERSON] про умови кредитування, наявність умислу, який полягає у замовчуванні реальної ціни пропонованої фінансової послуги та декларуванні в кредитному договорі заниженого розміру процентної ставки; у матеріалах справи відсутні докази щодо невідповідності відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. На підтвердження зустрічних позовних вимог відповідачкою [PERSON] та її представниками надано такі докази: - копію висновку судово-економічної експертизи №692 від 12.10.2017 року, згідно якого: 1. У зв`язку із незадоволенням вимог клопотання експерта не надається за можливе провести дослідження на предмет відповідності наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» умовам кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту. 2. Дослідженням поданих документів підтверджується документально видача ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитних коштів для [PERSON] на суму 20000,00 доларів США відповідно до умов кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року. Підтвердити документально видачу ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитних коштів для [PERSON] на суму 3426,12 доларів США на умовах, встановлених кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року не надається за можливе. 3. В ході експертних досліджень не надалось за можливе вирішити питання щодо розрахунку ануїтетного платежу, графіку погашення заборгованості та встановлення фактичної заборгованості [PERSON] , виходячи з фактичних оплат та за умови невідповідності розрахунку розміру заборгованості, проведеного банком, умовам кредитного договору та розрахунковим документам. 4. У зв`язку із незадоволенням вимог клопотання експерта не надається за можливе провести дослідження щодо визначення реальної відсоткової ставки та сукупної вартості кредиту за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року. На підтвердження зустрічних позовних вимог відповідачем [PERSON] не надано жодних доказів. Вирішуючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача - [PERSON] , про визнання договору поруки припиненим суд враховує, що відповідачі визнають сам факт укладення кредитного договору та договору поруки та застосовує такі норми права. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст.527 ЦК України). Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 3 ст.203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За нормами ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статті 638 ЦК України що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України). Відповідно до частин 1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (ч.1 ст.546 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу. Частиною 4 ст.559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) було визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року (провадження №14-10цс18), від 04.07.2018 року (провадження №14-154цс18), від 31.10.2018 року (провадження №14-318цс18). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Питання правильного застосування ч.4 ст. 559 ЦК України було також предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №408/8040/12 (провадження №14-145цс18) та у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), за наслідками розгляду яких Велика Палата Верховного Суду в постановах від 13 червня та 31 жовтня 2018 року виклала правовий висновок про відсутність підстав для відступлення від сталої практики Верховного Суду України й Верховного Суду та вказала, що з огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Відповідно до чч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку наданим сторонами та безпосередньо дослідженим у судовому засіданні доказам судом установлено, що: - при укладенні кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними; - на час укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; - правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов даного договору; - спрямованість внутрішньої волі позичальника [PERSON] на укладення кредитного договору в іноземній валюті підтверджується самим кредитним договором, оскільки під час укладання кредитного договору, її було ознайомлено в повному обсязі з умовами договору, а саме: кредитні умови, мету, цілі, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, і відповідачка підтвердила згоду на укладення договору своїм підписом; - відповідачка [PERSON] починаючи з 06.03.2013 року не виконує своїх зобов`язань за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року, внаслідок чого станом на 14.11.2016 року утворилася заборгованість у розмірі 49829,30 доларів США, з яких: 18426,06 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 8072,39 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2180,23 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 21150,62 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; - банк заявив вимогу про стягнення заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 18426,06 доларів США, що за курсом 25,63 відповідно до службовою розпорядження НБУ від 14.11.2016 року складала 472259,92 грн. Однак рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.03.2019 року та постановою Чернівецького апеляційного суду від 26.09.2019 року по цивільній справі №713/372/14-ц, які набрали законної сили встановлено, що станом на 08.07.2014 року заборгованість за кредитом (тілом кредиту) становила 16977,29 доларів США. Оскільки ні умовами кредитного договору, ні нормами чинного цивільного законодавства України не передбачено можливості збільшення тіла кредиту у разі невиконання зобов`язань за кредитним договором, то суд дійшов висновку, що станом на 14.11.2016 року заборгованість за кредитом (тілом кредиту) становила 16977,29 доларів США, а не зазначені у наданому банком розрахунку заборгованості 18426,06 доларів США; - пунктом 8.1.2 кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року передбачено, що «У разі порушення термінів оплати, передбачених п.8.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.»; - 14.02.2014 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення (справа №713/372/14-ц); - рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 27.03.2019 року по цивільній справі №713/372/14-ц (провадження №2/713/1/19) в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року в сумі 24552,67 доларів США, нарахованої станом на 08.07.2014 року, звернуто стягнення на передане [PERSON] в іпотеку нерухоме майно. Тобто банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України та положень пункту 8.1.2 кредитного договору, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язань - як основного, так і акцесорних - є таким, що настав; - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся з даним позовом до поручителя [PERSON] лише у лютому 2017 року, тобто поза межами шестимісячного строку з моменту настання строку виконання основного зобов`язання, тому порука за договором поруки №CVG0GA00000 00032/1 від 04.09.2008 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] , є припиненою на підставі ч.4 ст.559 ЦК України. Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини, Суд дійшов висновку, що: зустрічні позовні вимоги [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача - [PERSON] , про визнання припиненим договору поруки №CVG0GA0 000000032/1 від 04.09.2008 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов`язання [PERSON] за кредитним договором №CVG0GA00 00000032 від 04.09.2008 року обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі із стягненням з позивача на користь відповідача [PERSON] сплачених ним судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 646,40 грн. (платіжне доручення №Р24386453А001260325 від 20.03.2017 року), що відповідає положенням ст.141 ЦПК України; задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] виключає задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до нього, про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року; у зв`язку з невиконанням з 06.03.2013 року [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року утворилася заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16977,29 доларів США, тому позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до неї, про стягнення заборгованості за кредитним договором обґрунтовані, але підлягають до часткового задоволення із стягненням з відповідачки [PERSON] на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» сплачених ними судових витрат по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 4351,28 грн. (платіжне доручення №ІНВ95В1FFL від 25.01.2017 року), що відповідає положенням ст.141 ЦПК України. Представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» подано клопотання про застосування строку позовної давності до зустрічних позовних вимог відповідача [PERSON] . Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). При цьому відповідно до частин 1 та 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Таким чином Суд дійшов висновку, що відповідачем [PERSON] не пропущено строки звернення до суду із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», про визнання договору поруки припиненим, оскільки: - про пред`явлення до нього позову про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором на підставі припиненого договору поруки - порушення свого права, відповідач дізнався 10.03.2017 року, тобто після відкриття провадження у даній справі (т.1 а.с.98); - 20.03.2017 року відповідач [PERSON] звернувся в суд із зустрічним позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа на стороні позивача - [PERSON] , про визнання договору поруки припиненим; - предметом зустрічного позову [PERSON] є визнання договору поруки припиненим, а не визнання його недійсним, а тому строк позовної давності повинен рахуватися не з часу укладення даного договору, а з часу порушення права - пред`явлення позову про стягнення заборгованості. Тому клопотання представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» про застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог [PERSON] безпідставне і задоволенню не підлягає. При вирішенні зустрічних позовних вимог [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача - [PERSON] , про захист прав споживачів, визнання кредитного договору частково недійсним та застосування наслідків недійсності правочину суд застосовує норми права. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом статей 11, 18 ЗУ "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні ризики тощо, які передують укладенню договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Відповідно до частини восьмої статті 18 ЗУ "Про захист прав споживачів (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено нормативно-правовими актами. До такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 09.12.2019 року по справі №524/5152/15-ц (провадження №61-8862сво18). Звертаючись до суду із зустрічним позовом, відповідачка [PERSON] просила визнати п.7.1 кредитного договору №СVG0GА0000000032 від 04.09.2008 року недійсним щодо оплати щомісячної комісії в розмірі 4% в місяць винагороди за резервування ресурсів недійсним та застосувати наслідки недійсності правочину шляхом перерахування щомісячних платежів без сплати 4% в місяць винагороди за резервування ресурсів недійсним, а сплачені платежі зарахувати в погашення тіла кредиту. Посилалася на те, що дані умови кредитного договору є несправедливими та такими, що суперечать статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». З дослідженого у судовому засіданні кредитного договору №CVG0GA0000000032 від 04.09.2008 року встановлено, що пункти 4.1-4.6 та п.8.1 містять положення про сплату винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів. Враховуючи наведені вище вимоги закону, досліджені докази та встановлені на їх підставі обставини, Суд дійшов висновку, що дані положення призводять до зміни у витратах позичальника, а тому є несправедливими та незаконними. Однак, представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до зустрічних позовних вимог відповідачки [PERSON] . Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). При цьому відповідно до частин 1 та 5 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники. Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами "довідалася" та "могла довідатися" у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Перевіряючи дотримання відповідачкою [PERSON] строку позовної давності, суд дійшов висновку, що при зверненні до суду із зустрічним позовом вона такий строк пропустила, оскільки є стороною кредитного договору, який містить оспорювані умови про сплату винагороди за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, не довела суду, що не знала і не могла знати про порушення її прав. Тобто відповідачка [PERSON] була обізнана щодо змісту кредитного договору з моменту його вчинення, а тому перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами до кредитного договору - почався 04.09.2008 року, однак із зустрічним позовом відповідачка звернулася - 02.03.2017 року, тобто з пропуском трьох річного строку позовної давності, що має наслідком відмову у задоволенні її зустрічного позову. Така позиція у згоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12.03.2020 року по справі №357/2801/18 (провадження №61-9851св19). Доводи представника відповідачки про те, що термін користування кредитом до 04.09.2018 року і з того часу починається відлік строку позовної давності, встановлених судом обставин не спростовують. Посилання на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №444/ 9519/12 (провадження №14-10цс18 від 28.03.2018 року) недоречне, оскільки спір між сторонами у даній справі стосувався стягнення заборгованості за кредитом, відсотками, пенею, а також стягнення штрафу (фіксованої частини та процентної складової) після спливу передбаченого договором строку кредитування, а не визнання умов кредитного договору недійсним. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.

Outcome: partial