Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

позивач [PERSON] 18 липня 2019 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до Новобахмутівської сільської ради Ясинуватського району Донецької області про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що [INFO] помер його рідний брат [PERSON] 1948 року народження . На день його смерті залишилась спадщина, яка складається з земельної частки (паю) розміром 7,6 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП «ім.. Калініна», та належала померлому на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] виданого 25 грудня 1996 року на підставі распорядження Ясинуватської районної державної адміністрації від 16 грудня 1996 року № 579. На час смерті [PERSON] єдиними спадкоємцями останнього залишився позивач та ще один брат - [PERSON] . [INFO] помер рідний брат позивача [PERSON] , 1954року народження. На день його смерті залишилась спадщина, яка складається з земельної частки (паю) розміром 7,6 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП «ім.. Калініна», та належала померлому на підставі сертифікату на право власності на земельну частку (пай) серія [NUMBER] виданого 25 грудня 1996 року на підставі распорядження Ясинуватської районної державної адміністрації від 16 грудня 1996 року № 579. На час смерті [PERSON] позивач мешкав разом з ним , та фактично прийняв спадщину. Втім, коли він звернувся до нотаріальної контори, йому відмовили у вчиненні нотаріальної дії, роз`яснивши, що в документах є розбіжності, бо прізвище позивача [PERSON] , а прізвища його братів [PERSON] . У серпні місяці він звернувся до приватного нотаріуса для видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом, але йому було відмовлено, оскільки за даними Інформаційної довідки зі спадкового реєстру спадкова справа після смерті батька була заведена ще 01 червня 2000 року. Проте, Ясинуватська державна нотаріальна контора перереєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично работу не розпочала. Позивач просить встановити факт того, він є рідним братом [PERSON] 1948 року народження та [PERSON] , 1954 року народження; визнати за ним право власності на земельну частку ( пай) розміром 7,6 умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] ; визнати за ним право власності на земельну частку ( пай) розміром 7,6 умовних кадастрових гектарів, в порядку спадкування за законом після смерті брата [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 22 липня 2019 року провадження в справі було відкрито та справу призначено до підготовчого засідання на 08 серпня 2019 року (а.с.23-24). Відповідно до ухвали Дружківського міського суду Донецької області від 08 серпня 2019 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 19 серпня 2019 року та замінено первісного відповідача Новобахмутівська сільська рада Ясинуватського району Донецької області на Красногорівську сільську раду Ясинуватського району (а.с.35-36). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просить, щоб його інтереси представляв адвокат Штукін В.А. (а.с.30) Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з"явився, просив справу розглядати у його відсутності, на позові наполягає (а.с.41). Представник відповідача Красногорівськой сільськой ради Ясинуватського району Донецької області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи їх було повідомлено належним чином, надали заяву з клопотанням про розгляд справи у їх відсутності, не заперечують проти задоволення позовних вимог (а.с. 29). З огляду на це, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Суд, вивчивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню підлягають виходячи з наступних підстав. Згідно статті 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Пунктом 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту, у тому числі родинних відносин між фізичними особами. Статтею 315 ЦПК України передбачений перелік фактів, що мають юридичне значення, і справи про встановлення яких розглядаються в порядку окремого провадження судом. При цьому факти, що мають юридичне значення - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Як роз`яснив Верховний Суд України у своїй постанові «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 - підстави, за наявності яких у порядку окремого провадження розглядаються такі справи: 1) згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 4) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Тобто відповідно до вищезазначеної Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого 18 липня 2005 року виконкомом Красногорівською сільською ради Ясинуватського району Донецької області [PERSON] у віці 51 років помер у с. Красногорівка Ясинуватського району Донецькой області, про що в Книзі реєстрації смертей 18 липня 2005 року зроблено відповідний актовий запис за № 8 (а.с.130). Згідно паспорта серія [NUMBER] , виданого 12 січня 2004 року Ясинуватським МРВУМВС України в Донецькій області, прізвище заявника зазначено як [PERSON] (а.с. 7). Тобто, прізвище померлого [PERSON] та прізвище заявника [PERSON] є неоднаковими, що і змусило заявника звернутися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин з метою оформити своє право на спадкування. Відповідно до ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина. Згідно сертифікату на право на земельну частку серія [NUMBER] від 17 липня 1997 року право власності на земельну частку ( пай) розміром розміром 7,6 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності КСП «ім. Калініна», має цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва належала [PERSON] (а.с12). Право власності па земельну частку ( пай) розміром розміром 7,6 умовних кадастрових гектарів , яка перебувала у колективній власності КСП «ім. Калініна» , має цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] виданого 25 грудня 1996 року на підставі распорядження Ясинуватської районної державної адміністрації від 16 грудня 1996 року № 579 (а.с.15). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Із матеріалів справи вибачається, що прізвище заявника на російськой мові є " [PERSON] ", як і його братів (а.с. 7). Батьками заявника [PERSON] були " [PERSON] " (россійська транскрипція) та « [PERSON]» (російська транскрипція) (а.с. 8). Отже, як вибачається із наданих документів [PERSON] та [PERSON] є рідними братами [PERSON] . Приписами п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Отже, в своїй сукупності проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, враховуючи також визнання заінтересованою особою заявлених вимог, з урахуванням принципу юридичної визначеності суд, вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню повністю. Відповідно до статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] (а.с. 10). Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки, що належала [PERSON] на підставі сертифікату на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 17.07.1997 року, яка розташована на території Красногорівськой сільської ради Ясинуватського району Донецької області (а.с.12). [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки, що належала [PERSON] на підставі сертифікату на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 09.03.1996 року, яка розташована на території Красногорівськой сільської ради Ясинуватського району Донецької області (а.с.15). Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у 2 та 3 абзацах пункту 23 постанови від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. [PERSON] звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до майна померлого [INFO] [PERSON] . Постановою нотаріуса відмовлено спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON] . оскільки прізвище позивача " [PERSON] ", а прізвище померлого " [PERSON] " . У зв`язку з неможливістю підтвердити родині відносини заявник [PERSON] позбавлений можливості оформити свої права на спадщину, тому позов про визнання права власності на нерухоме майно є відповідним способом захисту права. Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів як визнання права. Частиною 1 статті 1277 ЦК України встановлено, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Відповідно до абзацу 2 пункту 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24- 753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від ЗО травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при- підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про; передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Згідно з п. 1 ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про; визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Стаття 328 ЦК України встановлює, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважаєїься набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на наведене, позовні вимоги ґрунтуються на законі та обставинах справи, що є підставою для задоволення позову та визнання за позивачем права власності на спірні земельні ділянки, що розташована на території Красногорівськой сільської ради Ясинуватського району Донецької області.

Outcome: approved