Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-150215 від 23.04.2019 укладений між ТОВ " КФ.ЮА" та [PERSON] та таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Тараса Володимировича від 15.03.2021, зареєстрованого у реєстрі за номером 3335 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" заборгованості в розмірі 11263,65 гривень. Свій позов сторона позивача обґрунтовує тим, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т. В. 15.03.2021 вчинено виконавчий напис №3335, за яким звернуто стягнення із [PERSON] в рахунок погашення вимог ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції" заборгованості в розмірі 11263,65 грн. Як зазначено у виконавчому написі, ТОВ "ФК " Приватні Інвестиції" на підставі Договору відступлення права вимоги № 20190916-П від 16.09.2019 з ТОВ " КФ.ЮА" є правонаступником останнього за усіма правами та обов`язками за вказаним кредитним договором. На підставі виконавчого напису нотаріуса приватним виконавцем 10.09.2020 відкрито виконавче провадження № 65164844 про звернення стягнення на грошову суму у розмірі 11963,65 грн. Позивач вважає, що зазначений у виконавчому написі договір про надання позики є недійсним, а виконавчий напис - такий, що не підлягає виконанню, оскільки [PERSON] не проявляв наміру/волі і не вчиняв жодних дій на укладення в будь-який спосіб договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-150215 від 23.04.2019 з ТОВ "КФ.ЮА", вимоги по якому набуто ТОВ "ФК "Приватні Інвестиції", і кошти по якому стягуються на підставі вказаного вище виконавчого напису, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися надали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надав до суду відзив, згідно з яким, просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зі змісту відзиву , 23.04.2019 між ТОВ "КФ.ЮА" та відповідачем було укладено кредитний договір № 1-1-150215, відповідно до якого сума кредиту становить 3599,00 грн. [PERSON] кредитні кошти не були повернуті, чим були порушені права ТОВ " КФ.ЮА". 16.09.2019 між ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" та ТОВ " КФ.ЮА" було укладено договір факторингу № 20190616-П, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" набула права вимоги за вказаним кредитним договором. Позивач не надав жодних доказів оплати заборгованості первісному кредитору, а тому ТОВ "ФК " "Приватні інвестиції" має право вимагати виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. 15.03.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т. В. було вчинено виконавчий напис № 3335 про стягнення з [PERSON] заборгованості в загальному розмірі 11963,65 грн. ТОВ "ФК " "Приватні інвестиції" було надано нотаріусу оригінали: заявки на отримання кредиту, кредитний договір № 1-1-150215 від 23.04.2019, додаток № 1 по договору факторингу № 20190916-П, на підставі яких було вчинено виконавчий напис. Таким чином, при вчинені виконавчого напису приватним нотаріусом було дотримані вимоги ЦК України , ЗУ " Про нотаріат" , Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів ,за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 № 1172, а тому просять відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ "КФ.ЮА" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином. Доказів про наявність поважних причин своєї неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не надав . Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т. В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином. Доказів про наявність поважних причин своєї неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не надав . Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 24.05.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справи за наявними у справі матеріалами (а.с. 20-21). Ухвалою судді Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 09.06.2021 заяву клопотання [PERSON] , розгляд цивільної справи продовжити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін ( а.с. 48). Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 03.09.2021 залучено до участі в справі співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "КФ.ЮА". Ухвалами Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 25.10.2021, від 19.11.2021 клопотання позивача про витребування доказів задоволено частково. Враховуючи, що сторони у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зі змісту заяви-формуляра про акцептування оферти [PERSON] 23.04.2019 подав в електронному вигляді до ТОВ "КФ.ЮА" Заявку-формуляр про акцептування оферти на кредитний договір № 1-1-150215 від 23.04.2019 у розмірі 3599,00 грн (а.с.9-10). Між ТОВ "КФ.ЮА" та [PERSON] 23.04.2019 було укладено електронний договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-150215 від 23.04.2019 на підставі якого ТОВ "КФ.ЮА" було надано [PERSON] кредит шляхом безготівкового переказу коштів на банківську картку позичальника у розмірі 3599,00 грн з кінцевим строком повернення заборгованості до 22.05.2019 . Згідно з п. 3.1 Договору товариство на умовах цього договору та правил надає клієнту грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 Договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим Договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору. Відповідно до п. 4.1 Договору, договір та зміни до нього укладаються в письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів одноразовим /мережевим ідентифікатором). У випадку оформлення Договору чи здійснення інших дій, пов`язаних із його виконанням в онлайн-режимі на офіційному сайті Товариства за допомогою засобів електронного зв`язку, електронні документи, оформлені і підписані з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015, вважатимуться такими, що мають рівну юридичну силу з документами, складеними на паперовому носієві і підписаними власноручним підписом. Приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович 15.03.2021 вчинено виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за №3335 про звернення стягнення з [PERSON] , який народився [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , заборгованості, що виникла по договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-150215 від 23.04.2019, в розмірі 11263,65 гривень. Зазначений кредитний договір укладений між [PERSON] та ТОВ " КФ.ЮА". Правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ "КФ.ЮА" за вказаним кредитним договором є ТОВ " ФК"Приватні Інвестиції ", на підставі договору відступлення прав вимог №20190916-П від 16.09.2019 ( а.с. 12) Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №65164844 від 16.04.2021 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса № 3335 виданий 15.03.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про стягнення на користь ТОВ " ФК"Приватні Інвестиції " заборгованість, що виникла по договору про надання позики на умовах фінансового кредит № 1-1-150215 від 23.04.2019, який укладено між ТОВ " КФ.ЮА". Правонаступником усіх прав та обов`язків ТОВ "КФ.ЮА" за вказаним кредитним договором є ТОВ " ФК"Приватні Інвестиції ", на підставі договору відступлення прав вимог № 20190916-П від 16.09.2019 ( а.с. 13). Суд також з`ясував, що 16.09.2019 між ТОВ " КФ.ЮА" та ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" було укладено договір факторингу № 20190616-П у відповідності до умов якого ТОВ " КФ.ЮА" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" " прийняло належні ТОВ " КФ.ЮА" права вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог. Факт переходу права вимоги, згідно з умовами договору факторингу, підтверджується доданою до позовної заяви копією Акту прийому-передачі документації боржників за договором факторингу №20190616-П від 16.01.2020, який скріплений підписами та печатками сторін зазначеного договору. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом. В статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію"). Частина 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з умовами оспорюваного кредитного договору, невід`ємною частиною Договору є Правила надання фінансових кредитів. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, текст яких розміщений на сайті Кредитодавця. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Згідно з умовами Правил надання фінансових кредитів, з метою отримання кредиту заявник зазначає: E-mail - для реєстрації особистого кабінету, мобільний номер будь-якого українського оператора, карту будь-якого українського банку (головне - щоб на неї можна було переводити гроші, і щоб вона була оформлена на ваше ім`я). Також необхідно заповнити коротку анкету та не допускати помилок: навіть одна випадкова помилка може призвести до відмови за заявкою; пройти верифікацію: додати контактних осіб, прив`язати до аккаунту банківську карту, пройти ідентифікацію Bank ID і підтвердти email. Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, в зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону. В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; 2) електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Договір в спрощеній формі шляхом обміну, наприклад, електронними листами та іншими засобами електронної комунікації, або договір, який укладається шляхом приєднання до нього можна підписати з використанням: Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Також у справі №561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі». Таким чином зазначені договори (позика, кредит) віднесені законом до реальних правочинів, оскільки для того, щоб такий правочин вважався укладеним, сторонам недостатньо погодити у належній формі його істотні умови, натомість необхідно, щоб відбулася реальна передача грошових коштів на погоджених сторонами умовах. В даному випадку кредитодавець зобов`язувався перерахувати позичальнику грошову позику на рахунок банківської платіжної картки інформацію про власника банківської картки за № [NUMBER] ( такий номер картки зазначено в заяві-анкеті про надання позики). Також надано відомості із ТОВ "Київстар" про неможливість ідентифікації власника картки починаючи з 23.04.2019 за номером [NUMBER] . Також із відповіді ТОВ "Укрнет" від 30.11.2021 №680/01/01-08 з`ясовано, що володільця електронної пошти [INFO] не встановлено, а така адреса не зареєстрована. Крім того суд зобов`язував Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (04112 м.Київ вул.Жамбила Жабаєва,7) надати до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області копію договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-150215 від 23.04.2019 між [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ; достовірну інформацію про яку указано в п.1.6 та 10 заяви формуляра про акцептування оферти до договору 1-1-150215 від 23.04.2019, а також відомості про власника картки/електронного гаманця UAН974644939, інформація про який указана в п.1.6 Договору про надання позики № 1-1-150215 від 23.04.2019, а також надати докази (фінансові документи) про видачу/перерахування позичальнику коштів позики за договором про надання позики 1-1-150215 від 23.04.2019 в розмірі 3599 гривень. Однак такі докази відповідачем не подані. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком відповідачів. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18). Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Договір про надання позики укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (частина друга статті 1055 ЦК України). Тобто, правовим наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є його нікчемність. Позивач зазначає, що електронний договір про надання позики підписаний іменем [PERSON] за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, який не укладав та не підписував, а тому цей договір укладений іншою особою. У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначає, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. У такому випадку позивач вправі захищати своє порушене право щодо його виключення з реєстру боржників або визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, спростовуючи факт укладення ним договору позики у мотивах негаторного позову. Таким чином, у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідних доводів про неукладеність спірного договору. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Що стосується позовної вимоги, щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 1.1., 3.1., 3.2. глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за №296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора -заставодержателя вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог заставодержателя. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Враховуючи зазначене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 14 серпня 2019 року № 569/8884/17. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Такі висновки викладені Верховним Судом у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц. Правова позиція щодо визначення документів такими, які підтверджують безспірність заборгованості, сформована вищими судовими інстанціями. Так в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.06.2011 року №6-4882св11 зазначено: «Відповідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку цієї статті, які встановлюють розмір заборгованості». У постанові Вищого господарського суду України від 27.10.2011 року №5015/1965/11 зазначено: «Безспірність заборгованості можуть підтверджувати виключно первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності зі статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», при вчиненні оспорюваного виконавчого напису». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Іншими словами таким бухгалтерським документом може бути виписка по рахунку. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 року (зі змінами та доповненнями) при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус Личук Т.В. не врахував та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості, належних доказів протилежного останньою суду не надано. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Водночас порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця ( боржника) на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти примусовому стягненню. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення. Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). Як з`ясовано з матеріалів справи відсутня інформація, про направлення претензії позичальнику про негайне повернення заборгованості за кредитним договором та повідомлення, що у разі невиконання ним законної вимоги банку, буде подано до нотаріуса. Крім того суд враховує, що кредитодавець зобов`язувався перерахувати позичальнику грошову позику на рахунок банківської платіжної картки інформацію про власника банківської картки за № [NUMBER] ( такий номер картки зазначено в заяві-анкеті про надання позики). Також надано відомості ТОВ "Київстар" про неможливість ідентифікації власника картки починаючи з 23.04.2019 за номером [NUMBER] . Також із відповіді ТОВ "Укрнет" від 30.11.2021 №680/01/01-08, володільця електронної пошти [INFO] не встановлено, а така адреса не зареєстрована. Суд зобов`язував Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" (04112 м.Київ вул.Жамбила Жабаєва,7) надати до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області копію договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-150215 від 23.04.2019 між [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ; достовірну інформацію про яку указано в п.1.6 та 10 заяви формуляра про акцептування оферти до договору 1-1-150215 від 23.04.2019, а також відомості про власника картки/електронного гаманця UAН974644939, інформація про який указана в п.1.6 Договору про надання позики № 1-1-150215 від 23.04.2019, а також надати докази (фінансові документи) про видачу/перерахування позичальнику коштів позики за договором про надання позики 1-1-150215 від 23.04.2019 в розмірі 3599 гривень. Однак такі докази відповідачем не подані. Оскільки, на момент вчинення спірного виконавчого напису нотаріусом існували підстави, які свідчили про відсутність ознак безспірності заборгованості за кредитними правовідносинами, що виникли між сторонами, зокрема й щодо строків звернення до нотаріуса з такою вимогою, суд доходить до висновку, що спірний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню, а тому позов необхідно у цій частині задовольнити. В свою чергу, про існування зазначеної заборгованості та підстав її нарахування позивач дізнався після вчинення нотаріусом виконавчого напису, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи часткове задоволення позову у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Outcome: partial