Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.02.2015 року він позичив відповідачу 500 доларів США, які [PERSON] зобовязувався повернути до 25.12.2015 року, про що відповідач було надано розписку. Відповідач зобовязання із повернення коштів не виконав до цього часу, борг не повертає, ухиляється від виконання свого зобовязання. Станом на час подачі позову 27.12.2017 року сума боргу становить 13 455 грн. Позивач також вважав, що відповідач має йому сплатити 3% річних із простроченої суми за період з 25.12.2015 року по 27.11.2017 року 777,78 грн., інфляційні за період з 25.12.2015 року по 27.11.2017 року 3184,12 грн. На підставі вищевикладеного, позивач [PERSON] прохав суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі позики 13 455 грн., 3% річних 777,78 грн., інфляційних 3184,12 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов прохали задовольнити, обгрунтовували позовні вимоги обставинами, викладеними в позовній заяві. Не заперечували щодо проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином ч.7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв. Враховуючи викладене за згодою позивача судом у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України проведено заочний розгляд справи за відсутності представника відповідача. Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що 27.02.2015 року між [PERSON], як позикодавцем, та [PERSON], як позичальником, в простій письмовій формі укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США, а [PERSON] зобовязувався їх повернути в строк до 25.12.2015 року. В підтвердження укладення договору позики, його умов та факту передачі грошових коштів відповідно до ст. 1047 ЦК України позивачем надано розписку позичальника, відповідно до якої [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 500 доларів США. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання. Ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені законом або договором , зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Підставою цивільно правової відповідальності за порушення зобовязання є вина особи, яка порушила зобовязання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Таким чином, суд вважає, що відповідач [PERSON] порушив зобовязання за договором позики, оскільки у визначений строк, а саме до 25.12.2015 року не повернув позивачу суму позики. [PERSON] відсутність своєї вини в порушенні зобовязання не доведено. Відповідачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів відповідно до ст. 1051 ЦК України, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця, або одержані у меншому розмірі, в тому числі не доведено, що підпис у розписці від 27.02.2015 року належить не йому. Ст. 99 Конституції України визначено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Конституція не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. За змістом ч. 1 ст. 192 ЦК України, єдиним законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня, яка приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень за всіма видами платежів. Стаття 524 ЦК України визначає, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений Договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно ст.36 Закону "Про [PERSON] України" офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється [PERSON] банком. Валютні курси, як зазначено у ч.1 ст.8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюється [PERSON] банком за погодженням із Кабінетом Міністрів. Поряд з цим, згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Укладаючи спірний договір позики в іноземній валюті та беручи на себе певні зобов'язання, сторони повинні були чітко усвідомлювати, що курс національної валюти відносно долара США не є незмінним, та враховувати підвищений валютний ризик за таким договором. Отже, вони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь-яких законних підстав уважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Згідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим [PERSON] банком України на день ухвалення рішення. Також згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач має сплатити позивачу суму боргу з урахуванням 3% річних за час прострочення та з урахуванням заявлених позовних вимог за період з 25.12.2015 року по 27.11.2017 року. Станом на 30.03.2018 року офіційний курс НБУ долара до гривні становить : 100 доларів США 2654.3493 грн. Сума боргу за договором позики станом на 30.03.2018 року у гривневому еквіваленті становить 13 271,75 грн. (500 доларів США х 26.543493). 3% річних за період з 25.12.2015 року по 27.11.2017 року становлять 767,94 грн. (3% х 704 (днів прострочення)/ 365 днів х 13 271,75 грн.). Разом із тим суд вважає, що не підлягає стягненню із відповідача сума боргу із урахуванням індексу інфляції, оскільки предметом позики виступали грошові кошти в іноземній валюті, а саме доларах США, а не у гривні, тому у даному випадку знецінення гривні у звязку із простроченням виконання відповідачем грошового зобовзання, не відбулося. При цьому сума боргу судом із відповідача стягується у гривнях по курсу НБУ станом на час ухвалення рішення. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти за договором позики від 27.02.2015 року в сумі 14 039 грн. 69 коп. (13 271,75 грн. + 767,94 грн.). У відповідності до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 497,78 грн. (14039,69 грн. х 640 грн. / 18050,90 грн.).

Outcome: partial