Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

У серпні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Корольовського відділу ДВС м.Житомир ГТУЮ у Житомирській області, в якому просив скасувати арешт та заборону на відчуження, накладений на все нерухоме майно позивача. Позов обгрунтовувався тим, що у листопаді 2015 року позивачу стало відомо, що постановою державного виконавця Корольовського відділу ДВС Житомирського МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2009 року було накладено арешт на все його нерухоме майно. Після звернення до Корольовського ВДВС позивач отримав відповідь, про те, що відносно нього на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження №12633185 відкрите на підставі виконавчого листа №2-425 від 23.03.2009 року, яке 30.12.2009 року було завершене на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження". Посилаючись на те, що арешт майна порушує його права на володіння та розпорядження вказаним майном, вартість арештованого майна значно перевищує суму заборгованості, просив позов задовольнити. Протокольною ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира до розгляду справи в якості співвідповідача залучено ПАТ "Креді Агріколь банк". Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, вказувала на відсутність на час розгляду справи будь-яких незавершених виконавчих проваджень відносно позивача. Представник відповідача Корольовського ВДВС м.Житомир ГТУЮ у Житомирській області у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник "Креді Агріколь банк" у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до вимог до ст.224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що постановою державного виконавця Корольовського ВДВС Житомирського міського управління юстиції Стретович І.О. від 21 квітня 2009 року накладено арешт на нерухоме майно [PERSON] у межах суми боргу 9770,17 грн., що підтверджується інформаційною довідкою №52576035 від 03.02.2016 року (а.с.8). Як вбачається з листа Корольовського відділу ДВС м. Житомир Головного територіального управління юстиції в Житомирській області №3/3-31/28367 від 09.12.2015 року на виконанні в органі ДВС перебував виконавчий документ по справі №2-425 від 23.03.2009 року, згідно якого 21.04.2009 року було відкрито виконавче провадження №12633185, яке згідно даних ЄДРВП від 30.12.2009 року було завершене згідно п.10 ч.1 ст.49 ЗУ "Про виконавче провадження" (а.с.10). Крім того, згідно листа Управліня ДВС ГТУЮ у м. Києві №9901/0/11-17 від 25.05.2017 року вбачається, що перевіркою даних АСВП встановлено, що виконавчий лист Корольовського районного суду м. Житомира від 23.03.2009 року №2-425 про стягнення з [PERSON] на користь АТ "Індекс Банк" заборгованості в сумі 9970,17 грн. в органах державної виконавчої служби м.Києва на виконанні не перебуває (а.с.58). Відповідно до ч.ч. 1, 2 , 3 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент винесення постанови про арешт майна) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов'язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена боржником начальнику відповідного відділу державної виконавчої служби або до суду у 10-денний строк. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. За ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів перебування на виконанні в органах виконавчої служби будь-яких виконавчих документів, боржником в яких є позивач, а також те, що державним виконавцем не вчинено дій щодо скасування накладеного арешту, що обмежує права позивача як власника даного майна на володіння, користування та розпорядження ним, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для подальшого арешту майна.

Outcome: approved