Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (далі ПРАТ ІНГЗК) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.01.2018 року - встановлені причини його профзахворювання: радикулопатії попереково-крижової L5, S1 та шийної С5, С6, С7 білатеральної з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня) та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Профзахворювання виникли внаслідок тривалої роботи в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача. Наслідками роботи у шкідливих умовах стало встановлення йому ІІІ групи інвалідності та 50 відсотків стійкої втрати професійної працездатності. Завдана підприємством моральна шкода йому не відшкодовується. Він змушений тривалий час лікуватися, несе фізичні та моральні страждання, що змінили його звичний спосіб життя, примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнає внаслідок хвороби та переносить і на сьогоднішній день. Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 134028 грн. Просить позов задовольнити. Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Судом ухвалено по розгляд справи без участі позивача. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що позивач переніс та переносить тяжкі моральні страждання внаслідок отримання професійного захворювання, потребує санаторно-курортного лікування, зазначені страждання відбуваються тривалий час, причиною є тривала робота позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, через що він отримав ушкодження свого здоровя. У працездатному віці 43 роки позивач став інвалідом ІІІ групи, втратив 50 % працездатності, через стан здоровя звільнений з роботи. Просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі. Надала відзив на позов, відповідно до якого позивач у період роботи не лише знав про шкідливі умови, але і свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоровя. Зазначає, що зниження професійної працездатності не може позбавити позивача можливості реалізації своїх повсякденних звичок та бажань. Позивачем не доведена наявність моральної шкоди та її розмір. До того ж, позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообовязкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПрАТ ІнГЗК про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. У судовому засіданні підтримала позицію, викладену у відзиві. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 15.09.1994 року [PERSON] прийнятий на рудник підприємства відповідача машиністом бурової установки; 14.06.1996 року звільнений за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України; 16.11.2000 року прийнятий у залізничний цех підприємства відповідача слюсарем черговим та з ремонту устаткування; 19.01.2005 року переведений в карєр на бурову дільницю машиністом бурової установки в карєрі; 15.03.2018 року звільнений у звязку з невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню даної роботи на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України (а.с. 32-34). Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 16.11.2017 року № 1364 встановлено професійне захворювання [PERSON]: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С5, С6, С7 білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів (а.с.15-16). Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 12.01.2018 року проведено розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання [PERSON], а саме: - радикулопатії попереково-крижової L5, S1 та шийної С5, С6, С7 білатеральної з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та периферичним нейросудинним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), деформуючого остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових (ПФ першого-другого ступеня) та колінних (ПФ другого ступеня) суглобів (М 54.1). Зазначений діагноз встановлений Державною установою «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» 16.11.2017 року. Пунктом 16 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи з 19.01.2005 року по час розслідування - машиністом бурової установки цеху Карєр ПРАТ «ІНГЗК», [PERSON] виконував важку фізичну роботу, показники якої перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця. Працюючи з 15.09.1994 року по 14.06.1996 року машиністом бурової установки цеху Карєр ПРАТ «ІНГЗК» та з 16.11.2000 року по 19.01.2005 року слюсарем черговим та з ремонту устаткування залізничного цеху Інгулецького ГЗК, також виконував важку фізичну роботу, показники якої перевищували нормативні значення. Причиною професійного захворювання визнано: -маса вантажу, що постійно підіймається та переноситься вручну 48 кг, при нормативному значенні до 30 кг; -робоча поза до 300 / більше 300, % зміни 50,3/0,2 при 25/ ні; -статистичне навантаження за зміну при утриманні вантажу однією рукою 104\~160 кг/с при нормі 36000 кг/с; -нахили корпуса 106 разів за зміну при нормативному значенні 51-100 разів. Відповідно до п. 13 Акту загальна оцінка шкідливих умов праці відносяться до 3 класу 3 ступеню «шкідливі» (а. с. 20-24). Судом встановлено, що умови праці, в яких працював позивач на підприємстві відповідача, за санітарно-гігієнічними характеристиками є шкідливими (а. с. 17-19). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", який є правонаступником Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. При огляді МСЕК 06.03.2018 року [PERSON] первинно встановлено профзахворювання з 26.02.2018 року по 01.03.2019 року з втратою професійної працездатності 50 %. Встановлена ІІІ група інвалідності з 06.03.2018 року по 01.03.2019 року (а. с. 25). Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. \~ \~ \~ \~ Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, визначені Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків стійкої втрати професійної працездатності: первинно 50%. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: важкість праці перевищувала гранично допустимі показники і причиною цього була саме недосконалість технологічного процесу, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство - відповідач. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Суд також враховує, що згідно з Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання причиною профзахворювань є тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. \~ \~ \~ \~ Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 30000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у звязку з погіршенням здоровя, у задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 30000 гривень без урахування податку з доходів фізичних осіб. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 704,80 грн. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.9 Закону України Про охорону праці та

Outcome: partial