Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

07.12.2016 року керівник Котовської міської прокуратури Одеської області, в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, звернувся до Балтського районного суду Одеської області, за участю третьої особи: Балтської районної державної адміністрації Одеської області, з позовом до [PERSON] про припинення права власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки на користь держави. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачу [PERSON], громадянці Російської Федерації, розпорядженням Балтської РДА Одеської області №58/А-2004 від 25.02.2004 року було передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,91 га на території Пасатської сільської ради Балтського району Одеської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі якого було видано державний акт на право власності серії [NUMBER] від 09.08.2004 року. Так як відповідач є громадянином іншої держави, то вона повинна була відчужити вказану земельну ділянку протягом року. Однак, в порушення вимог ч. 4 ст. 81 та ст. 145 ЗК України протягом року вона не здійснила відчуження земельної ділянки, а тому відповідно до п. д) ч. 1 ст. 143 ЗК України прокурор у позові просить припинити право власності на земельну ділянку, витребувати дану земельну ділянку на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та визначити порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для перенесення (внесення) до Державного реєстру прав запису про державну реєстрацію прав та внесення запису про скасування державної реєстрації права власності на оспорювану земельну ділянку. Представник Котовської місцевої прокуратури Одеської області - прокурор Старченко Н.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник Головного управління Держгеокадастру в Одеській області за довіреністю - Слюсаренко О.В., в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, оголосивши пояснення, викладенні в письмовій формі та долучені до справи. Представник третьої особи - Балтської районної державної адміністрації Одеської області, в судове засідання не з'явився, проте надав до суду як письмові пояснення, так і заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Судом вживалися заходи для вручення її документів та повідомлення про час та місце розгляду справи, однак вона відсутня за місцем проживання, у зв'язку з чим, відповідно до ст.. 128 ЦПК України, суд вважає, що відповідачка повідомлена належним чином. Згідно ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявні докази одночасного існування вказаних умов, суд ухвалив постановити заочне рішення по справі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до копії паспорта [NUMBER], [PERSON], [INFO], є громадянином Російської Федерації. Місце проживання останньої зареєстровано 28.03.1991 року за адресою: [ADDRESS]Згідно розпорядження Балтської районної державної адміністрації «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок» №58/А-2004 від 25.01.2004 року, [PERSON] передали у власність земельну ділянку площею 3, 91 га, на підставі чого останній видали держаний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]Відповідно до копії вказаного держаного акту [PERSON] отримала у власність земельну ділянку площею 3, 91 га (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Пасатської сільської ради Балтського району Одеської області. Згідно до листа про нормативно-грошову оцінку №10-1508 99.12-2296/2-16 від 07.07.2016 року, виданого Відділом Держгеокадастру у Балтському районі Одеської області, відповідно до матеріалів грошової оцінки сільськогосподарських угідь за місцезнаходженням земельної ділянки на території Пасатської сільської ради Балтського району Одеської області нормативно-грошова оцінка площі - 3, 91 га ріллі на базовому сільськогосподарському підприємстві з урахуванням індексації станом на 01.01.2016 року становить - 125558,13 грн. У відповідності до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Нормами ст. 18 Земельного кодексу України землі України мають особливий правовий режим їх використання. На реалізацію вказаної норми, вимогами ч. 2 та ч. 3 ст. 81 Земельного кодексу України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності лише на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Вимогами даної статті визначено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки вищевказаних категорій з наступних підстав: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; викупу земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; прийняття спадщини. Правовідносини, пов'язані з набуттям прав на землі сільськогосподарського призначення, прийнятих у спадщину нерезидентами, у т. ч. іноземними громадянами, врегульовано ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України, якою передбачено, що нерезиденти, у т.ч. іноземні громадяни, які успадкували право на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, зобов'язані відчужити її після реєстрації вказаних прав протягом одного року. Згідно вимог ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. А у відповідності до ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку, у відповідності до п. "е" ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України, є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений однорічний строк з моменту виникнення права на землю. Примусове припинення права власності, у відповідності до п. "д" ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється виключно у судовому порядку. Крім того, згідно ч. 2 ст. 145 ЗК України у випадках, коли земельна ділянка не відчужена протягом одного року, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідачем іноземним громадянином, протягом року з часу переходу права власності на земельну ділянку, тобто з 09.08.2004 року земельна ділянка сільськогосподарського призначення не відчужена, тому право власності на зазначену земельну ділянку слід примусово припинити, як того вимагає чинне законодавство України, і відчужити її. Звертаючись до суду із позовом про припинення права власності на земельну ділянку, прокурор реалізує свої представницькі повноваження у сфері охорони землі, яка є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. За таких обставин, обраний прокурором спосіб захисту порушеного права шляхом примусового припинення права власності іноземця на земельну ділянку та визнання права власності на ці ділянки за відповідним управлінням Держгеокадастру, фактично передбачає її конфіскацію без достатніх на те правових підстав, що неминуче призведе до порушення прав людини, гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Таким чином, земельним законодавством України встановлено безумовне настання для іноземця, який не виконав вимог закону, негативного наслідку у вигляді примусового припинення права власності на землю. Ст. 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Загальні засади втручання держави у відносини права приватної власності осіб на майно, яке їм не може належати, визначені в ст.348 ЦК України. За змістом вказаної норми, якщо особа у встановлені законом строки не відчужила майно набуте нею на законних підставах, але яке не може їй належати, це майно з урахуванням характеру і призначення, за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власнику передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов'язаних з відчуженням майна. З огляду на наведені приписи норм національного законодавства та зміст положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 14, 41 Конституції України, закріплення такої підстави примусового припинення права власності, як невідчуження іноземцем земельної ділянки у встановлений законом строк, не може мати наслідком вилучення у нього землі в безоплатному порядку. Також у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню сума понесеного та документально підтвердженого судового збору в сумі 1883,37 грн. на користь позивача.

Outcome: partial