Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У позовній заяві зазначено, що позивач надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, відповідач проживає за адресою: [INFO] «А»[ADDRESS] в м. Івано-Франківську та користується послугами, які надаються позивачем. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відповідач є споживачем послуг, оскільки їх отримує. Відповідно до рішення Івано-Франківської міської ради «Про організацію та забезпечення роботи комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» від 02.06.2011 року, №212-Х, позивача визначено виконавцем послуг з 01.11.2011 року: з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; з управління будинком, спорудою або групою будинків; з ремонту приміщень, будинків, споруд. На підставі рішення від 02.06.2011 року комунальне підприємство Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» (колишня назва КП «Єдиний розрахунковий центр») після прийняття будинку № 10 «А» по вул. Степана Бандери на баланс почав виконувати послуги відповідно до структури періодичності та строків їх надання, затверджених рішенням Івано-Франківської міської ради №383-14 від 15.09.2011 року (зі змінами та доповненнями). Судовий наказ, виданий Івано-Франківським міським судом 09.06.2015 року був скасований ухвалою цього ж суду від 17.09.2015 року. Заборгованість по даних послугах відповідача за період з грудня 2011 року по березень 2016 року включно становить 1 959 грн. 28 коп. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів наведених в позовній заяві та просила задовольнити позов повністю. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечила, суду пояснила, що договору про надання послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з комунальним підприємством Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» чи КП «ЄРЦ» вона не укладала. Послуг належної якості позивач не надає, а тому відповідач не оплачує такі послуги. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу неналежного виконання споживачем-відповідачем зобовязання по оплаті наданих послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Відповідач по справі є співвласником квартири № 26 в будинку № 10 «А», на вул. Степана Бандери в м. Івано-Франківську, та користується послугами, які надає позивач. Позивач, після прийняття будинку № 10 «А», на вул. [PERSON] на баланс, почав надавати послуги відповідно до структури та періодичності, строків їх надання, затвердженої рішенням Івано-Франківської міської ради від 15.09.2011 року зі змінами (а.с.6-20). Відповідач послуги, які надавав позивач належним чином не оплачувала з грудня 2011 року до березень 2016 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.26). Як вбачається із розрахунку [PERSON] було здійснено тільки дві проплати: за лютий 2013 року в розмірі 662 грн. 44 коп. та за березень 2013 року в сумі 46 грн. 02 коп. Внаслідок неналежного виконання споживачем відповідачем зобовязання по оплаті наданих послуг виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 1 959 грн. 28 коп. Рішенням Івано-Франківської міської ради від 25.12.2015 року № 66-2 перейменовано комунальне підприємство «Єдиний розрахунковий центр» на комунальне підприємство Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія». В силу дії п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» власники квартир багатоквартирних будинків зобовязані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору або закону. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначає Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до вказаного закону, термін «житлово-комунальні послуги» визначається як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування у жилих та нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Судом встановлено, що договір між позивачем і відповідачем не укладався. Саме на цьому і наголошував відповідач, як безпідставність позовних вимог КП «МІУК». Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг з конкретним споживачем сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За вимогою ч.3 ст.815 ЦК наймач зобов'язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору приєднання про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, є зобовязанням, у якому, серед інших прав і обовязків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Частинами 1 та 2 ст. 16 Закону «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Перелік житлово-комунальних послуг, що надаються споживачу, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку (споруди). Згідно статті 18 вказаного Закону у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. Згідно з п.11 Порядку проведення перерахунку розміру плати за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у разі перерви в їх наданні, ненадання або надання не в повному обсязі, затвердженого постановою КМ України від 11 грудня 2013 року №970 при обґрунтованості викладених споживачами в акті-претензії фактів для виконавця виникає обов'язок протягом наступного місяця з дати його отримання провести перерахунок оплати. У відповідності до ч.2 статті 21 Закону виконавець зобов'язаний: забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; вести облік вимог (претензій) споживачів у зв'язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт; своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини. Суд не може взяти в основу рішення посилання відповідача в обґрунтування своїх вимог на письмові пояснення свідків, мешканців будинку щодо неякісного надання послуг позивачем, фотокартки та накладні в підтвердження самостійного ремонту будинку , оскільки відповідно до ст. 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі відсутності житлово-комунальних послуг, неналежного їх надання споживач має право викликати представника виконавця для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця, скріплюється їх підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача надається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. В той же час, як встановлено судом, відповідач наведених вище приписів закону не виконала. Суду не надано жодного доказу на підтвердження того, що представник позивача викликався для складення акту-претензії, такі акти-претензії складалися споживачами самостійно та по ним відповідачем не виконані відповідні перерахунки. Відповідач всупереч вимог ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України не довела належними доказами невиконання або неналежне виконання КП «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» обов'язків по належному і своєчасному обслуговуванню житлового будинку. Окрім того, в підтвердження надання послуг позивачем до будинку, де проживає відповідач, представником позивача надано належні докази надання таких послуг та укладення відповідних договорів з обслуговуючими організаціями, актами виконання робіт. З огляду на викладене, суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі ст.ст. 261, 264, 526, 815 ЦК України, ст. ст. 13, 20 Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,

Outcome: approved