Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

25.04.2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.02.2015 року в розмірі 30081,87 грн., а також сплачений позивачем судовий збір. В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 10.02.2015 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 17389,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ "ПриватБанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідач в свою чергу не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Посилаючись на вимоги ст.ст.509,526,527,530,599,1054,1050 ЦК України, вважає, що відповідач порушив зобовязання за даним Договором, тому він набув права достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Як зазначає\~позивач,\~в звязку\~з порушенням\~зобовязань за\~кредитним договором\~відповідач станом\~на 15.04.2018\~року має\~заборгованість на суму 30081,87 грн., яка складається із: -17137,74 грн. тіло кредиту; -7178,69 грн. проценти за користування кредитом; -4013,50 грн. пеня та комісія; -1751,94 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобовязань, заборгованість за договором не погашає, що на його думку, є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПриватБанк». На підставі ухвали суду від 06.06.2018 року відкрито провадження у цивільній справі, з урахуванням вимог ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження та розяснено сторонам про порядок та строки виконання ними вимог цього Кодексу. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. За змістом клопотання позов підтримує, просить задовольнити його в повному обсязі на підставі наявних у справі доказів. У разі відсутності відповідача не заперечує розгляд справи проводити в порядку заочного провадження. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, клопотання із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву не надав. За таких обставин суд вирішує справу за відсутності сторін, зі згоди позивача при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення інших процесуальних дій, в тому числі забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 10.02.2015 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 17389,93 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, що підтверджується доданою до позовної заяви копією Заяви [PERSON], Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ "ПриватБанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-якій іншій заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов'язань перед Банком. Відповідач в свою чергу не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Згідно наданого\~позивачем розрахунку\~заборгованості за\~кредитним договором\~відповідач не\~надав своєчасно\~банку грошові\~кошти для\~погашення заборгованості,\~а також\~інших витрат\~відповідно до\~умов Договору,\~у звязку\~з чим\~станом на\~15.04.2018\~року має\~заборгованість на суму 30081,87 грн., яка складається із: 17137,74 грн. кредит; 7178,69 грн. проценти за користування кредитом; 4013,50 грн. пеня та комісія; 1751,94 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Доказів, які б свідчили про наявність підстав для звільнення [PERSON] від виконання зобов'язань за кредитним договором від 10.02.2015 року суду не надано. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Цивільні обовязки згідно з вимогами ч.1 ст.14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Ст.202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Ст.626 ЦК України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Положеннями ст.ст.638,639 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо сторони домовилися укласти договір в певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 634 ЦК України договір приєднання, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч.1 ст. 610 ЦК України встановлює, що порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконує, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, процентами та пенею є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача нарахованих позивачем штрафних санкцій в звязку з порушенням відповідачем умов договору, а саме: 1751,94 грн. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, суд прийшов до наступного висновку. Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України, ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг у разі виникнення прострочених зобов'язань, клієнт сплачує банку пеню та штраф. Разом з тим, у відповідності до положень ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 р. у справі № 554/2743/14-ц. За таких обставин, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 1751,94 грн. Оскільки понесені позивачем судові витрати у справі документально підтверджені, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial