Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські електромережі» звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) у якому просило стягнути заборгованість за спожиту електричну енергію, із урахуванням 3 % річних та інфляційних втрат, у розмірі 12264,35 грн., а також судовий збір в розмірі 2270,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] та користується послугами з постачання електричної енергії, що надаються позивачем, однак не в повному обсязі виконує обов`язок щодо оплати за користування такими послугами, у зв`язку з чим станом на 01.07.2020 року за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 9843,31 грн. З урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних за період з липня 2017 року по липень 2020 року, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 12264,35 грн. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Ухвалою від 26.03.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовну заяву відповідачу направлено рекомендованим листом, проте на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання». Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] та є споживачем електричної енергії. Публічне акціонерне товариство «Київенерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», діє згідно Правил користування електричною енергією для населення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357. Відносини з постачання фізичним особам електричної енергії регулюються положеннями ст. 714 ЦК України, Законом України "Про електроенергетику" (чинним на момент виникнення спірних правовідносин), Закону України "Про ринок електричної енергії", Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (чинними на момент виникнення спірних правовідносин), Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 року №312, та Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04 травня 2006 року №562 (чинною на момент виникнення спірних правовідносин). Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Основні правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії регулюються Законом України "Про електроенергетику" (чинним на момент виникнення спірних правовідносин) та Законом України "Про ринок електричної енергії" (введений в дію з 11 червня 2017 року, крім: ст. 21, яка введена через дев`ять місяців з дня опублікування цього Закону; ст. ст. 32, 34-36, які введені в дію через шість місяців з дня опублікування цього Закону; ч. ч. 1, 3-11 ст. 47, ст. 48, ч. 2 ст. 56, які введені в дію через вісімнадцять місяців з дня опублікування цього Закону; ч. 2 ст. 47, яка введена в дію через тридцять шість місяців з дня опублікування цього Закону; ст. ст. 54-55, 66-71, 73, які введені в дію з 1 липня 2019 року; ст. ст. 63, 64, які введені в дію через дванадцять місяців з дня опублікування цього Закону; пп. 9 п. 24 розділу XVII, який набирає чинності з дати початку дії нового ринку електричної енергії). Крім того, взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії регулюються Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (чинними на момент виникнення спірних правовідносин) та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 року №312. Ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" та пп. 2 п. 10.2 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (чинних на момент виникнення спірних правовідносин) на споживача електричної енергії покладено обов`язок додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії, а також оплачувати обсяг спожитої електричної енергії. Нормами п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" та п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2018 року №312, на побутового споживача покладено обов`язок сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Таким чином, згідно з зазначеними законодавчими нормами споживачі зобов`язані оплатити за спожиту електричну енергію. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак відповідач належним чином не виконувала зобов`язання щодо своєчасної та у повному обсязі оплати за спожиту електричну енергію, допустила заборгованість з її оплати, яка на час пред`явлення позову до суду становила 9843,31 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положеннями ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У відповідності до розрахунку заборгованість за спожиту електричну енергію, 3 % річних та інфляційні втрати за період з липня 2017 року по липень 2020 року становить 12264,35 грн. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, тому слід позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 2270,00 грн.

Outcome: approved