Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання банківських послуг від 21.11.2016р., вказуючи, що відповідно до укладеної угоди банк надав відповідачу кредит у розмірі 6173 (Шість тисяч сто сімдесят три) грн. 44 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а відповідач зобов`язалася прийняти, належним чином використати кредит та сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 13 (Тринадцяти) відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом та інші платежі в порядку на умовах та в строки, визначені угодою. Відповідач надала свою згоду на те, що Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ "ПриватБанк" Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір. Однак, відповідач не виконує своїх зобов`язань належним чином, внаслідок чого станом на 15 липня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 36532 (Тридцять шість тисяч п`ятсот тридцять дві) грн. 56 коп., з яких: 6173 грн. 44 коп. - заборгованість за кредитом, 2155 грн. 72 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 7407 грн. 90 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 20795 грн. 50 коп. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Просить суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. В заяві на ім`я суду представник АТ КБ "ПриватБанк" Чепіга Д.О. позовні вимоги підтримує у повному об`ємі, просить розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Відповідач [PERSON] подала до суду заяву, в якій не заперечує факт підписання нею 21 листопада 2016 року Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, однак вказує, що не користувалася кредитним лімітом, грошові кошти в сумі 6173,44 грн. вона не отримувала, тому не здійснювала погашення заборгованості за кредитом, процентами та іншими платежами. Разом з тим стверджує, що позивачем пропущено строк позовної давності в частині позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Просить суд розглянути справу за її відсутності та відмовити у задоволенні позову в повному об`ємі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 19 квітня 2011 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "Приватбанк", в якій зазначено, що вказана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг. Позичальник зобов`язалася виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку З метою реструктуризації боргу перед Банком за попереднім кредитом21 листопада 2016 року між акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якої банк надав відповідачу строковий кредит у розмірі 6173 (Шість тисяч сто сімдесят три) грн. 44 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,083 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач надала свою згоду на те, що Генеральна угода разом із запропонованими АТ КБ "ПриватБанк" Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір. У відповідності до п.2.1 Генеральної угоди кредит надано строком на 12 місяців з 21 листопада 2016 року до 30 листопада 2017 року. Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України). Сторони визначили, що остаточною датою погашення заборгованості є 30 листопада 2017 року (п.2.1), а вся заборгованість по кредиту, починаючи з дня, наступного за днем повернення кредиту, вважається простроченою (п.1.5.2). Сторони визначили, що сума щомісячного платежу становить 551,39 грн. та підлягає сплаті щомісячно з 01 по 25 число кожного місяця. Згідно статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Пунктом 2.2 Генеральної угоди сторони визначили, що при порушенні умов Угоди щодо сплати заборгованості позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 20795,50 грн. У п.2.8 Генеральної угоди сторони обумовили обов`язок позичальника сплатити Банку пеню за кожен день прострочення. Генеральна угода, якою сторони врегулювали між собою кредитні правовідносини, підписана ними та не оскаржена, не визнана нечинною у передбаченому законом порядку, а тому, в силу вимог ст.629 ЦК України, є обов`язковою для виконання сторонами. Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і як наслідок виникнення заборгованості, про стягнення якої Банк і звернувся з даним позовом до суду. В обґрунтування позовних вимог позивачем надано суду розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що внаслідок неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору від 21.11.2016р., станом на 15 липня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 36532 (Тридцять шість тисяч п`ятсот тридцять дві) грн. 56 коп., з яких: 6173 грн. 44 коп. - заборгованість за кредитом, 2155 грн. 72 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 7407 грн. 90 коп. - заборгованість за пенею та комісією, 20795 грн. 50 коп. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Разом з тим, 06 лютого 2019 року у справі №175/4753/15-ц, ВС прийняв постанову, відповідно до якої "Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання". Таким чином, вимоги банку про стягнення процентів за користування кредитом після 30 листопада 2017 року - закінчення строку дії Генеральної угоди, тобто закінчення строку кредитування, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. З наданих позивачем доказів встановлено, що розмір несплачених за користування кредитом процентів станом на дату закінчення строку дії Генеральної угоди 30 листопада 2017 року становить 902,85 грн., тому саме в цьому розмірі суд стягує з відповідача проценти за користування кредитом. Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 Цивільного кодексу України). Відповідач порушив свої зобов`язання за кредитним договором, оскільки не здійснював обов`язкового щомісячного платежу на погашення заборгованості за генеральною угодою та відсотків за користування грошовими коштами, а також щодо повного повернення кредиту та відсотків по закінченню строку кредитування, що має наслідком примусове стягнення заборгованості. Відповідачем відповідно до поданої заяви визнано факт підписання Генеральної угоди з метою отримання кредиту на погашення виниклої заборгованості за попереднім кредитом. Однак, вимога позивача про застосування до відповідача відповідальності за порушення зобов`язання у виді стягнення штрафу та пені має не тільки ознаки притягнення до відповідальності двічі за одне й те ж саме правопорушення, а й заявлена з пропуском строку позовної давності. Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція я кого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). За правилами частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За таких обставин суд вважає за можливе застосувати строки позовної давності, які для неустойки відповідно до частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України визначені в один рік, та відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені та штрафу. Таким чином, заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 7076 (Сім тисяч сімдесят шість) грн. 29 коп. з яких: 6173 грн. 44 коп. - заборгованість за кредитом та 902 грн. 85 коп. - заборгованість по відсотках за користування кредитом. Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 372 грн. 09 коп. (7076 грн. 29 коп. х 1921 грн. 00 коп. /36532 грн. 56 коп.).

Outcome: partial