Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, просив скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 20 грудня 2017 року №755 та від 27 грудня 2017 року №776; визнати недійсним договір оренди землі від 28.12.2017 року, укладений між [PERSON] районною державною адміністрацією та фермерським господарством «ОАЗИС-Р», зареєстрований 29 грудня 2017 року реєстраційною службою Милівської сільської ради та скасувати його державну реєстрацію на земельні ділянки кадастрові номери: 6520686600:05:001:0093, 6520686600:05:008:0028, 6520686600:05:008:0024, 6520686600:05:008:0025, 6520686600:05:001:0095, 6520686600:05:001:0094, 6520686600:05:001:0092, 6520686600:05:021:0016, 6520686600:05:021:0018, 6520686600:05:021:0019, 6520686600:05:021:0120, 6520686600:05:021:0121; стягнути на його користь понесені судові витрати. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.12. 2017 року позивач подав до [PERSON] районної державної адміністрації Херсонській області письмову заяву про надання йому в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельні ділянки площею 90,6112 га, з них: не витребувані паї - 88,1324 га, проектні лісосмуги 1,7284 га, проектні дорога 0,7284 га, із земель Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області (контур №64 номера ділянки №14, №15, №16, №18, №19, №20, №21; контур №17 номера ділянки №24, №25), у якій було зазначено цільове призначення земельної ділянки та її розміри, та додано клопотання Раківської сільської ради та графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та інші документи, визначені Земельним кодексом України. Заява зареєстрована 22.12.2017 року, відповіді на заяву отримано не було. Подачі даної заяви передувала усна відмова [PERSON] районної державної адміністрації зареєструвати заяву без клопотання сільської ради. Саме через час, затрачений на отримання клопотання заява була подана не 20.12.2017 року, а 22 .12.2017 року. В той самий час 20.12.2017 року до [PERSON] районної державної адміністрації звертається ФГ «ОАЗИС-Р» із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки на аналогічні земельні ділянки з метою передачі їх в оренду. Вже 20.12.2017 року на дану заяву було накладено резолюцію голови [PERSON] районної державної адміністрації щодо її опрацювання та підготовки проекту розпорядження. Не зважаючи на те, що [PERSON] районній державній адміністрації було відомо, що [PERSON] направлений ним за клопотанням сільської ради за місцем знаходження землі, 20.12.2017 року виноситься розпорядження голови районної державної адміністрації №755 «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», відповідно до якого надає ФГ «ОАЗИС-Р» дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з метою передачі земельної ділянки в оренду, де зазначає, що розпорядження видане на підставі клопотання Раківської сільської ради №379/02-28 від 11.12.2017 року , хоча дане клопотання стосувалося зовсім іншої землі. Пізніше, враховуючи усні зауваження позивача, посилання на дане клопотання було виключене на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації №775 від 28.12.2017 року. Вже 27 грудня 2017 року технічна документація, без погодження з органом місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки, тобто Раківської сільської ради, подається [PERSON] районній деравній адміністрації на затвердження із відповідною заявою. 29.12.2017 року виноситься розпорядження голови районної державної адміністрації №776 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельної ділянки в оренду», яким фактично передає ФГ «ОАЗИС-Р» зазначені 101,5235 га в оренду. 28.12.2017 року підписується та подається на держану реєстрацію договір оренди, не дочекавшись розпорядження про затвердження технічної документації, яке і є підставою для передачі в оренду. Законом визначається, що набуттю права на оренду земельної ділянки державної власності передує проведення земельних торгів, за результатами яких приймається рішення органом державної влади або місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, чи укладається договір купівлі-продажу права оренди з наступним укладенням договору оренди земельної ділянки. В будь-яких випадках, окрім тих, що описані у ч.ч. 2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України, передачі в оренду земельної ділянки державної власності має передувати проведення земельних торгів, що не було дотримано в процедурі передачі в оренду земельної ділянки фермерському господарству "ОАЗИС-Р". В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Херсонської області [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Свої заперечування обґрунтувала тим, що на думку відповідача [PERSON] не має права на звернення до суду з вимогою про визнання недійсним договору оренди, який укладений за участі іншого суб'єкта господарської діяльності, вважає усі вимоги такими, що не підлягають задоволенню. Так, відповідно до ст. 134 ЗК України передача земель виключно на аукціоні передбачає обов'язковість продажу земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них на конкурентних засадах (земельних торгах). Відповідно до інформації, наданою відділом у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 12.02.2018 року №14-21-0.19-192/103-18 земельні ділянки, розташовані у контурах № 17 та 64 на території Раківської сільської ради, відповідно до технічної документації по розробці Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП Зоря Раківської сільської ради Бериславського району, Херсонської області розробленої у 2001 році, землі розташовані в контурах № 17 та № 64 зазначені як ті, що підлягають паюванню. Враховуючи те, не витребувані паї не є земельними ділянками державної та комунальної власності, то порядок передачі їх в оренду визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Вважають, що фермерське господарство «ОАЗИС-Р» набуло право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законами України Про оренду землі, Про порядок виділення в натурі (на місцевості)земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) і договором оренди землі. Представник відповідача фермерського господарства «ОАЗИС-Р» [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Свої заперечування обґрунтував тим, що Ппозивач не вказує яка саме норма якого саме закону порушена відповідачами, при цьому зазначає, що порушення вбачається у невідповідності порядку надання земельних ділянок державної власності в оренду, тоді як сам припускається помилки, що невитребувані паї відносяться до земель державної власності. Позовні вимоги позивача, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки - це землі державної власності, які передаються виключно з аукціону, є безпідставними та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права. Ввважає, що оскаржувані розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації прийняті в межах повноважень відповідно до вимог чинного законодавства, є законними та не підлягають скасуванню. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до наступного. З розпоряджень [PERSON] районної державної адміністрації №755 від 20.12.2017 року та №766 від 29.12.2017 року вбачається, що земельні ділянки загальною площею 101,5235 га на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області є сформованими, їм присвоєні кадастрові номери, земельні ділянка відносяться до земель резервного фонду, цільове призначення землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 10, 16). У звязку з не набуттям громадянами власниками сертифікатів на право власності на земельні частки (паї) прав власності на земельні ділянки, земельні ділянки віднесені до земель запасу. Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, зокрема - землі сільськогосподарського призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Згідно приписів частин 4 та 11 ст. 25 Земельного кодексу, що регулює питання приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарське призначення, водний фонд, резервний фонд). Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Згідно ст. 30 Земельного кодексу України земельні ділянки державної і комунальної власності, які перебували у користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, що ліквідуються, включаються до земель запасу або передаються у власність чи користування відповідно до цього Кодексу. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно ст. 13 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" встановлено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням. Таким чином, земельні ділянки резервного фонду загальною площею 101,5235 га, кадастрові номери 6520686600:05:001:0093, 6520686600:05:008:0028, 6520686600:05:008:0024, 6520686600:05:008:0025, 6520686600:05:001:0095, 6520686600:05:001:0094, 6520686600:05:001:0092, 6520686600:05:021:0015, 6520686600:05:021:0016, 6520686600:05:021:0017, 6520686600:05:021:0018, 6520686600:05:021:0019, 6520686600:05:021:0120, 6520686600:05:021:0121, на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області, є сформованою як обєкт цивільних прав держави (державна власність), цільове призначення землі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Земельна ділянка має передаватися у користування відповідно до Земельного кодексу України. Згідно із п. "а" ч. 1 ст. 17 Земельного кодексу України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1 - 4 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) тощо. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 134 Земельного кодексу України земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Нормами ч. 2 та ст. 134 Земельного кодексу України передача в оренду вільних сформованих земельних ділянок державної власності, що знаходяться в резервному фонді, без продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) не передбачено. Виходячи із наведеного, законом визначається, що набуттю права на оренду земельної ділянки державної власності передує проведення земельних торгів, за результатами яких приймається рішення органом державної влади або місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, чи укладається договір купівлі-продажу права оренди з наступним укладенням договору оренди земельної ділянки. В будь-яких випадках, окрім тих, що описані у ч.ч. 2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України, передачі в оренду земельної ділянки державної власності має передувати проведення земельних торгів, що не було дотримано в процедурі передачі в оренду земельної ділянки фермерському господарству "ОАЗИС-Р". Згідно ст.135 ЗК України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів. Продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, на яких не може бути використане переважне право купівлі. У відповідності до ст. 16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. [PERSON] 21 грудня 2017 року подав голові [PERSON] районної державної адміністрації письмову заяву про надання в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва спірну земельну ділянку на території Раківської сільської ради Бериславського району Херсонської області (а.с. 9). Відповідно до приписів ст. 6 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" актами місцевих державних адміністрацій, які видаються ними на виконання Конституції України, законів України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які відповідно до закону забезпечують нормативно-правове регулювання, власних і делегованих повноважень є розпорядження. Отже, питання надання позивачеві в оренду земельної ділянки відповідно до його заяви не вирішено. В той же час, видані оскаржувані розпорядження та укладений договір оренди землі. Надано дозвіл на розробку технічної документації та передано в оренду (включено до договору) земельні ділянки з кадастровими номерами 6520686600:05:001:0093, 6520686600:05:008:0028, 6520686600:05:008:0024, 6520686600:05:008:0025, 6520686600:05:001:0095, 6520686600:05:001:0094, 6520686600:05:001:0092, 6520686600:05:021:0015, 6520686600:05:021:0016, 6520686600:05:021:0017, 6520686600:05:021:0018, 6520686600:05:021:0019, 6520686600:05:021:0120, 6520686600:05:021:0121, при цьому земельна ділянка 6520686600:05:021:0017 зареєстрована за [PERSON] (а.с. 44), а земельна ділянка 6520686600:05:021:0015 взагалі не існує, що підтверджується копією роздруківки з Публічної кадастрової карти України (а.с. 45). Відповідно до наведених законодавчих приписів та обставин відповідач був зобовязаний передати земельну ділянку в оренду на конкурентних засадах. А не безпідставно усувати позивача від можливості отримати земельні ділянки в користування. Позивачем обрано належний спосіб захисту права, який передбачений законом та є ефективним, таким, що відновлює законність і справедливість щодо свого права та законного права інших осіб. Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Позивач обґрунтовує свій позов до суду порушенням його права і охоронюваного законом інтересу з набуття земельної ділянки в оренду, як особі, яка звернулася із заявою про оренду землі. Порушення позивач вбачає у невідповідності порядку надання земельних ділянок державної власності в оренду. Інтерес позивача стосовно набуття земельної ділянки в оренду є законним, не суперечить Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам та відповідає критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого дано в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004. Отже той факт, що позивач не є стороною спірного договору, не позбавляє його права звернення до суду з вимогою про захист охоронюваного законом інтересу Відповідно до п. 1 вказаного Рішення Конституційного Суду України поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Приписами ч.ч. 2, 3 ст. 134 Земельного кодексу України не встановлено виключень щодо можливості продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельних ділянок державної власності у разі надання у користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земель запасу ("не витребуваних паїв"), тому позивач на законних підставах вимагає визнання незаконними та скасування розпоряджень [PERSON] районної державної адміністрації Херсонської області, відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. З огляду вимог ч. 1 ст. 203, ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України та встановленої необхідності визнання недійсними розпоряджень [PERSON] районної державної адміністрації Херсонської області від 20 грудня 2017 року № 755 "Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) " та від 27 грудня 2017 року № 776 " Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передачу земельних ділянок в оренду", договір оренди землі від 28.12.2017, зареєстрований 29.12.2017 Реєстраційною службою Милівської сільської ради, підлягає визнанню недійсним у звязку із тим, що є недійсним рішення органу виконавчої влади, на виконання якого його було укладено, тобто відсутня підстава для його укладення за ст. 116 Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов'язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. При цьому виходячи із положень ч. 2 ст. 236 ЦК України та розяснень, що їх надано постанові Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", договір оренди землі від 29.12.2017, укладений між відповідачами, припиняється на майбутнє. Крім того, оскаржуваний договір оренди земельної ділянки є похідним від оскаржуваних розпоряджень, укладенням нього дані розпорядження фактично виконані. Договір укладений з порушеннями чинного законодавства та підлягає скасуванню. Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2114,40 гривень.

Outcome: approved