Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

16.10.2019 року керівник Вознесенської місцевої прокуратури Миколаївської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Єланецької районної ради Миколаївської області, комунального некомерційного підприємства "Єланецька центральна районна лікарня" Єланецької районної ради Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.02.2019 року відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено покарання у вигляді 3 місяців арешту, за фактом спричинення легких тілесних ушкоджень у вигляді рани в ділянці верхньої губи [PERSON] , які потягли короткочасний розлад здоров`я. У період з 19.12.2018 року по 25.12.2018 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікування у КНП "Єланецька ЦРЛ" у зв`язку з чим вказаним закладом понесено витрати на її лікування у сумі 2249 грн. Вказану шкоду відповідач у добровільному порядку не відшкодовав. Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на користь держави суму коштів, витрачених на лікування потерпілої, у розмірі 2249 грн. Прокурор та представник позивача, комунального некомерційного підприємства "Єланецька центральна районна лікарня", у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Представник позивача, Єланецької районної ради Миколаївської області, в судове засідання не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував. Вислухавши прокурора, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого. Так, згідно зі ст. 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, 19.12.2018 року приблизно о 16.00 годині за адресою: вул. Центральна, 32, с. Богодарівка Єланецького району Миколаївської області, між відповідачем [PERSON] та [PERSON] виникла суперечка, в ході якої відповідач схопив останню за комір куртки та почав тягти на подвір`я будинку. Знаходячись на подвір`ї вищевказаного будинку, відповідач, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, лівою рукою нахилив [PERSON] до землі та наніс один удар коліном лівої ноги в область обличчя потерпілої в результаті чого [PERSON] спричинено легкі тілесні ушкодження у вигляді рани в ділянці верхньої губи, які потягли короткочасний розлад здоров`я (а. с. 8-9). Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22.02.2019 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, і призначено покарання у вигляді 3 місяців арешту (а. с. 8-9). Суд враховує, що згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає доведеною винну відповідача у спричиненні тілесних ушкоджень [PERSON] . У результаті спричинених тілесних ушкоджень у період з 19.12.2018 року по 25.12.2018 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП "Єланецька ЦРЛ" у зв`язку з чим вказаним закладом понесено витрати на її лікування у сумі 2249 грн., до складу яких входять: заробітна плата - 1178,12 грн., нарахування на заробітну плату - 259,37 грн., харчування - 203,70 грн., медикаменти - 218,75 грн., енергоносії - 271,25 грн., загальногосподарські витрати - 117,81 грн. (а. с. 10). У ході розгляду справи по суті встановлено, що вказані витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої від кримінального правопорушення відповідачем у добровільному порядку не відшкодовані. Так, відповідно до вимог п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової шкоди. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Вказаними нормами закону встановлені загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Таким чином, для встановлення обставин, чи є підстави для настання відповідальності за спричинення майнової та моральної шкоди необхідні: наявність шкоди, протиправне діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні. Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545. Згідно з пунктом 2 вищевказаного Порядку, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку). У ході розгляду справи по суті судом достовірно з`ясовано, що у період з 19.12.2018 року по 25.12.2018 року [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у КНП "Єланецька ЦРЛ". Розмір витрат закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої від вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується довідкою КНП "Єланецька ЦРЛ" та становить 2249 грн. (а. с. 10). Вказану довідку суд вважає належним та допустимим доказом, який свідчить про завдання шкоди закладу охорони здоров`я. Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача витрат понесених державою на лікування потерпілої [PERSON] внаслідок вчинення ним злочинного діяння, оскільки вирок яким його засуджено набрав законної сили, а факт понесення державою витрати на лікування потерпілої знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Оскільки, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню 1921 грн. судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved