Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до Словянського міськрайонного суду Донецької об-ласті з позовною заявою до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхуван-ня від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Жда-нівці Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої у результаті тру-дового каліцтва, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він з працедавцем ДВАТ «Шахта ім. 60 років ВЖСР» перебував у трудових відносинах. За час виконання професійних обовязків працював на різних посадах, повязаних з виконанням робіт у шахті. Під час виконання трудових обовязків він отримав трудове каліцтво у 2001 році. За результатами проходження Медико-соціальної експертизи йому встановлено 50 % стійкої втрати працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. У результаті цього трудового каліцтва він отримує психологічні страждання, які не-гативно впливають на образ його життя, а саме: з моменту отримання травми і до тепері-шнього часу він живе з відчуттям сильного душевного хвилювання, він досі має пробле-ми зі сном, постійно роздратований, відчуває загальну слабкість, загальний біль отриманої травми підсилюється при психоемоційному навантаженні, зміні погодних умов, які нега-тивно впливають на його стан. Таким чином, вже на протязі 14 років він вимушений переносити та терпіти наслідки отриманого каліцтва, які виражаються у сильних больових відчуттях. Просив суд, беручи до уваги тяжкість травми, наслідків та строку реабілітації, стяг-нути з відповідача на його користь 50000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої у результаті трудового каліцтва. Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Відділення виконавчої дирекції ФССНВ на виробництві та професійних захворювань України у м. Жданівці Донецької області про відшкодування моральної шкоди, завданої у результаті трудового каліцтва, відмовлено. На вказане рішення [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просив рі-шення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 22 грудня 2016 року ска-сувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному об-сязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначив, що доводи суду першої інстанції про неналежність відповідача у справі не ґрунтуються на Законі та супе-речать загальній судовій практиці. Спірні правовідносини виникли у 2002 році в період дії Закону України «Про зага-льнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в редакції до вне-сення законодавчих змін Законом від 23 лютого 2007 року № 717-V та Законом від 28 гру-дня 2014 року №77. Отже саме в цій редакції і повинен застосовуватися Закон. Позивач наводить ряд судових рішень з посиланням на Єдиний державний реєстр судових рішень, де була викладена аналогічна позиція, та зазначає, що наявна практика Верховного суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ свідчить про неправильність висновків суду першої інстанції щодо визначення не-належності відповідача у спірних правовідносинах. Також позивач зазначає, що суд посилається на необхідність застосувати Наказ МОЗ України №212 від 22.12.1995 року «Про затвердження Порядку встановлення МСЕК ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків». Проте даний доку-мент 28.09.2012 року було скасовано. Крім того позивач вважає, що ним у позові були викладені ті обставини, що свід-чать про отримання ним моральних страждань від трудового каліцтва, а саме: тривале лі-кування з 10.04.2001 року по 23.07.2002 року, втрата 50% працездатності та встановлення 3 групи інвалідності, незворотність та невиліковність отриманих ушкоджень, потреба у додаткових видах допомоги (санітарно-курортне лікування), фізичний біль та душевні страждання. Позивач посилається на рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року у справі № 1-9/2004 відповідно до якого, ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати профе-сійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання. Позивач також звертає увагу на те, що у 2012 році вважалось вмотивованим рішен-ня про стягнення відшкодування моральної шкоди шляхом множення відсотку втрати працездатності на 300 грн., проте наразі рівень життя значно погіршився, а ціни на меди-каменти значно зросли. Від позивача та його представника надійшло клопотання про розгляд справи у їх ві-дсутність. Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, про-сили рішення суду першої інстанції не скасовувати. Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослі-дивши ма¬теріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, а оска-ржуване рішення скасуванню, виходячи з наступних підстав. При ухвалені рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстан-ції виходив з того, закон зворотної сили не має, а норми, якими було передбачено відшко-дування моральної шкоди, вже не діють. Крім того суд вирішив, що позивач не довів, що йому була спричинена моральна шкода. Так, це не було встановлено та відображено у до-відках МСЕК, що містяться в особовій справі потерпілого. Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з наступних підстав. Судом першої інстанції встановлено, що [PERSON] перебуває на обліку та отримує страхові виплати у відділенні Фонду у м. Жданівці, у зв'язку з неща-сним випадком на виробництві, який трапився 10 квітня 2001 року, під час того, як пози-вач працював у ДВАТ "Шахта ім. 60 років ВЖСР". За висновком МСЕК (серія та номер довідки: 2-18 АВ № 120549 від 23.07.2002), по-зивачу встановлено 50 % втрати професійної працездатності первинно. Відповідно до ст. 21, 28, 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соці-альне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у редакції чинній на момент виникнення правовідносин у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобовязаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоровя або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому Відшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від відшкоду-вання майнової втрати відповідно до ст. 1 Закону України "Про загальнообов'язкове дер-жавне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного за-хворювання, які спричинили втрату працездатності" у редакції чинній на момент виник-нення правовідносин було одним із засобів захисту особистих немайнових прав працівни-ка, обовязок по відшкодуванню моральної шкоди застрахованим особам, як це було пе-редбачено ст. ст. 21, 28 Закону, покладався на установи Фонду. Відповідно до положень ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Таким чином до цивільних правовідносин необхідно застосовувати той матеріальний закон, який діяв на час, коли дані правовідносини виникли, навіть якщо на поточний момент відповідний акт цивільного законодавства вже втратив чинність. Отже суд першої інстанції зробив помилковий висновок про те, що Фонд соціально-го страхування є неналежним відповідачем та про те, що підлягає застосуванню той закон, який є чинним на час винесення рішення. Таким чином, встановивши, що право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача у 2002 році в період дії редакції Закону України "Про загальнообов'язкове дер-жавне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного за-хворювання, які спричинили втрату працездатності", яка покладала обовязок по відшко-дуванню моральної шкоди саме на установи Фонду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] частково, та стягнення на користь позивача 15 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду пер-шої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. При цьому суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрун-тованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, за-явлених у суді першої інстанції. Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення необхідно скасувати. Відповідно до статті 88 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] при зверненні до суду судовий збір не сплачував, оскільки звіль-нений від оплати судових витрат відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судо-вий збір». Згідно з частиною 1 ст. 4, п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судо-вий збір» у редакції чинній на момент подання позову за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою справлявся судовий збір в розмірі 1 відсоток ці-ни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Згідно абзацу 2 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» з 1 січня 2016 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 1 378 гривень. Отже позивач повинен був сплатити судовий збір у розмірі 551,20 грн. (1378*0,4). Відповідно до ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відпо-відачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві ві-дмовлено. В даному випадку позов задоволено частково (ціна позову 50 000 грн. 100%, під-лягає стягненню 15 000 грн. 30%). Таким чином з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Жданівці Донецької області підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 165,36 грн. (551,20*30%).

Outcome: partial