Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

Керівник Миколаївської місцевої прокуратури №1 13 квітня 2016 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що у березні 2015 року прокуратурою встановлено порушення права держави на землю, а саме : розпорядженням [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області (далі райдержадміністрація) №715 від 18 липня 2007 року затверджено проект землеустрою та надано [PERSON] в оренду на 49 років для рекреаційного призначення під розміщення кемпінгу земельну ділянку площею 0,8936 га, з них 0,6198 га лісів та інших лісових земель та 0,2738 га відкритих заболочених земель, за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області. На підставі зазначеного розпорядження між райдержадміністрацією та [PERSON] 19 липня 2007 року укладено нотаріально посвідчений договір оренди земельної ділянки №1677, який 20 липня 2007 року зареєстровано у [PERSON] районному окрузі Миколаївської МРФ ДП «Центр ДЗК» за №040700700056. На підставі розпорядження [PERSON] райдержадміністрації №85 від 04 лютого 2010 року та договору купівлі-продажу земельної ділянки №107 від 05 лютого 2010 року райдержадміністрацією продано [PERSON] з розстрочкою платежу терміном на 3 роки земельну ділянку рекреаційного призначення для обслуговування кемпінгу площею 0,8936 га, яка знаходилась у його користуванні, що розміщена за адресою: зона відпочинку «Коблеве», пр..Курортний, 8а/1, за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області. 01 червня 2010 року [PERSON] видано державний акт на право власності серії ЯИ №159394, який зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №011048600088, щодо зазначеної земельної ділянки. 22 серпня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу №457 [PERSON] продано [PERSON] земельну ділянку площею 0,8936 га з кадастровим номером 4820982200:09:000:0376 та розташовану на ній нежитлову будівлю загальною площею 13.2 кв.м., належну [PERSON] згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області 22 квітня 2009 року та зареєстрованим [PERSON] філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації за реєстраційним №27100218. Відповідно до зазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] 05 листопада 2012 року видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯК №983271. Прокурор вважає, що вказані вище розпорядження [PERSON] райдержадміністрації прийняті з порушенням закону, оскільки спірна земельна ділянка належала до земель лісового фонду державної власності та перебувала у постійному користуванні Державного підприємства Очаківське лісомисливське господарство (далі - ДП "Очаківське ЛМГ"), а тому повноваження щодо вилучення та передачі її у власність і користування для нелісогосподарських цілей належать обласним державним адміністраціям; передача земельної ділянки у оренду проведена без необхідність попереднього вилучення земельних ділянок у попереднього користувача; проект землеустрою щодо відведення [PERSON] спірної земельної ділянки затверджено за відсутності позитивного висновку державної експертизи землевпорядної документації; надання у довгострокове користування лісових земельних ділянок для будівництва (розміщення кемпінгу) та розміщення нерухомості, не пов"язаних із веденням лісового господарства, законодавством не передбачено; спірна земельна ділянка розміщена у межах прибережної захисної смуги Чорного моря та її продаж у приватну власність законодавством не передбачено. З цих підстав прокурор\~просив визнання недійсним та скасувати вказані вище розпорядження [PERSON] райдержадміністрації, визнати недійсними укладені на їх підставі договори оренди та купівлі-продажу земельної ділянки, укладені між [PERSON] райдержадміністрацією та [PERSON], та визнати недійсним виданий 01.06.2010 року на ім"я [PERSON] державний акт серії ЯИ № 159394 на право власності на вказану земельну ділянку, оскільки незаконне відчуження земельної ділянки порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів, унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню єдиного порядку набуття прав власності на землю, охорони, відтворення та сталого використання земельних ресурсів з урахуванням екологічних, економічних, соціальних та інших інтересів суспільства. У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представники відповідача [PERSON] райдержадміністрації і третьої особи ДП "Очаківське ЛМГ" у судове засідання не з"явилися та не повідомили про причини неявки, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.\~ Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] проти позову заперечував, посилаючись на його необгрунтованість та недоведеність, зокрема, у частині належності спірної земельної ділянки на праві постійного користування ДП "Очаківське ЛМГ". Також посилався на пропуск прокурором строку звернення до суду. Зі згоди прокурора суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги\~ підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено,\~що розпорядженням голови [PERSON] райдержадміністрації № 715 від 18 липня 2007 року затверджено проект землеустрою (а.с.16-28) та надано громадянину України [PERSON] в оренду терміном на 49 років земельну ділянку для рекреаційного призначення під розміщення кемпінгу площею 0.8936 га, з них 0.6198 га лісів та інших лісовкритих земель та 0.2738 га відкритих заболочених земель за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області (а.с.15). На підставі вказаного розпорядження між [PERSON] районною державною адміністрацією Миколаївської області та [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,8936 га. кадастровий номер 4820982200:09:000:0376 для рекреаційного призначення під розміщення кемпінгу, розташованої за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, строком на 49 років (а.с.29-31), який посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] за № 1677 та зареєстровано у [PERSON] районному окрузі Миколаївської МРФ ДП "Центр ДЗК" 20.07.2007 року за № 040700700056. Складено також акти про передачу-приймання межових знаків під охорону та зберігання і приймання-передачу земельної ділянки від 19 липня 2007 року (а.с.32). Розпорядженням № 85 від 04 лютого 2010 року [PERSON] районною державною адміністрацією вирішено продати [PERSON] земельну ділянку, яка знаходиться у його користуванні, для рекреаційного призначення для обслуговування кемпінгу площею 0.8936 га по просп.Курортний, 8а\\1 в зоні відпочинку "Коблеве" за межами населеного пункту в межах території Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області за 448319 грн. з розстрочкою платежу на 3 роки (а.с.33). На підставі вказаного розпорядження між [PERSON] райдержадміністрацією та [PERSON] 05 лютого 2010 року укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки (41-44), на якій знаходиться нерухоме майно нежитлова будівля, адміністративна будівля площею 13,2 кв. м., яка належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області 22 квітня 2009 року (а.с.46). Договір посвідчено приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 107. На підставі цього договору купівлі-продажу [PERSON] райдержадміністрацією 31 травня 2010 року видано на ім"я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 159394, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 01 червня 2010 року за № 011048600088 (а.с.45). 22 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений за реєстровим № 457 договір купівлі-продажу, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON] купив належні продавцю [PERSON] нежитлову будівлю, адміністративну будівлю і земельну ділянку площею 0,8936 га, кадастровий номер 4820982200:09:000:0376 для рекреаційного призначення для обслуговування кемпінгу, розташовані по пр.Курортний, 8а/1 в с.Коблеве Березанського району Миколаївської області.(а.с.47-48). На підставі вказаного договору покупець [PERSON] отримав державний акт серії ЯК № 983271 від 31 жовтня 2012 року на право власності на спірну земельну ділянку (а.с.49). Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину України [PERSON] в довгострокову оренду (а.с.16-28), технічної документації із землеустрою (а.с.34-40), повідомлення Відділу Держгеокадастру у [PERSON] районі Миколаївської області (а.с.50), спірна земельна ділянка знаходиться в прибережній захисній смузі Чорного моря (а.с.15 на звороті, 19 на звороті, 23-26, 40), на момент прийняття розпорядження голови [PERSON] райдержадміністрації № 715 від 18 липня 2007 року спірна земельна ділянка відносилась до земель Держлісфонду (а.с.18) та перебувала у постійному користуванні ДП "Очаківське ЛМГ" як ліси першої групи (кв.35 урочища "Коблеве" [PERSON] лісництва, а.с.18 на звороті, 20-21, 28, 32), у зв"язку з чим відповідач [PERSON] відповідно до договору оренди земельної ділянки від 19 липня 2007 року (а.с.29) та розрахункової відомості (а.с.20 на звороті) зобов"язаний був сплатити втрати лісогосподарського виробництва, спричинені вилученням лісогосподарських угідь. При цьому суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у ряді постанов, прийнятих за результатами перегляду судових рішень з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, зокрема, у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, згідно з якими землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність, який визначається нормами Конституції України, ЗК України, іншими законами й нормативно-правовими актами. Виходячи з викладеного, суд вважає безпідставними посилання представника третьої особи [PERSON] на недоведеність належності земельної ділянки ДП "Очаківське ЛМГ" у зв"язку з відсутністю акта на право постійного користування земельною ділянкою, оскільки зазначене право підтверджене землевпорядною документацією, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 24.12.2014 р. у справі №6-212цс14, від 21.01.2015р. у справі №6-224цс14. Відповідно до ч.1 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до норм ч.5 ст.116 ЗК України ( в редакції, що була чинною на момент прийняття розпорядження № 715 від 18.07.2007 року), надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Відповідно до матеріалів справи, зокрема, інформації Миколаївської обласної державної адміністрації, рішення про вилучення спірної земельної ділянки із постійного користування ДП "Очаківське ЛМГ" не приймалось. \~ \~ \~ \~На підставі ст.149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом; вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Відповідно до ч.5 ст.149 ЗК України районні\~ державні\~ адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності (крім випадків, визначених частиною девятою цієї статті), які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного\~ господарства; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної\~громади\~району\~(шкіл,\~\~лікарень,\~ підприємств торгівлі тощо). Згідно із частиною шостою статті 149 ЗК України обласні державні\~ адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб,\~ крім випадків, визначених частинами пятою, девятою цієї статті. Відповідно до частини девятої статті 149 ЗК України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами пятою восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу. \~ \~ \~ \~ Повноваження державних адміністрацій з питань земельних та лісових відносин визначаються Законом України Про місцеві державні адміністрації, нормами земельного та лісового законодавства. Відповідно до статті 21 Закону України Про місцеві державні адміністрації, статті\~32 ЛК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень районних державних адміністрацій у сфері лісових відносин віднесено, зокрема, передача у власність, надання у постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок площею до 1 гектара, що перебувають у державній власності, у межах сіл, селищ, міст районного значення. Повноваження щодо розпорядження іншими земельними лісовими ділянками на відповідній території статтею 31 ЛК України було віднесено до повноважень обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, Ради міністрів АРК. \~ \~ \~ \~ Таким чином, [PERSON] райдержадміністрацією надано земельну ділянку в оренду [PERSON] без вилучення земельної ділянки з постійного користування ДП «Очаківське ЛМГ» та з перевищенням власних повноважень, а так само перевищено власні повноваження при здійсненні продажу земельної ділянки [PERSON] Згідно зі ст.9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов"язковій державній експертизі; за змістом ст.35 лише позитивні висновки державної експертизи землевпорядної документації є підставою для прийняття органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування відповідного рішення. Реалізація заходів, передбачених документацією із землеустрою щодо об»єктів обов»язкової державної експертизи, без позитивних висновків державної експертизи забороняється. Висновком державної експертизи землевпорядної документації від 22 травня 2007 року № 1137 (а.с.28) проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки в довгострокову оренду повернуто на доопрацювання; позитивний висновок експертизи відсутній. Таким чином, є обгрунтованим посилання відповідача на те, що проект відведення земельної ділянки в оренду [PERSON] не міг бути затверджений, оскільки позитивний висновок державної експертизи землевпорядної документації не надавався. Відповідно до ч.4 ст.84 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття розпорядження № 85 від 04.02.2010 року), не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, передбачених цим Кодексом, землі лісогосподарського призначення та землі водного фонду. Згідно з ч.2 ст.56 ЗК України, громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Таким чином, вилучення земель лісогосподарського призначення з передачею їх у власність громадян для нелісогосподарських цілей розміщення кемпінгу заборонено. Крім того, за положеннями ст.60\~ЗК України\~та\~ст.88 ВК України\~(у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин)\~вздовж річок,\~\~морів і навколо озер,\~\~водосховищ та\~\~інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. \~ \~ \~ \~ Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна\~ смуга\~ шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Відповідно до ст.ст.85,88\~ Водного кодексу України, ст.ст.59,84 Земельного кодексу України, землі прибережних захисних смуг перебувають виключно у державній та комунальній власності і можуть надаватися лише в користування та для спеціально визначених цілей. Отже, надання земель прибережної захисної смуги уздовж моря у приватну власність законодавством не передбачено. \~ \~ \~ \~ Відповідно до висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 10 червня 2015 року по справі № 6-162цс15, існування прибережних смуг визначеної ширини\~ передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України), відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом. Виходячи з викладеного, спірні розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації Миколаївської області є такими, що суперечить законодавству та порушують цивільні права та інтереси держави. Відповідно до частини другої\~статті 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією\~та законами України. На підставі ч.3 ст.43 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» розпорядження голови державної адміністрації, що суперечать Конституції України, законам України, рішенням Конституційного Суду України, іншим актам законодавства або є недоцільними, неекономними, неефективними за очікуваними чи фактичними результатами, скасовуються Президентом України, Кабінетом Міністрів України, головою місцевої державної адміністрації вищого рівня або в судовому порядку. Тому зазначені розпорядження підлягають скасуванню. Відповідно до ч.6 ст.128 ЗК України, рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевої державної адміністрації, сільської, селищної, міської ради про продаж земельної ділянки є підставою для укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки, який підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.\~ \~ \~ \~ \~ За таких обставин укладені відповідачами договори оренди та купівлі-продажу земельної ділянки слід визнати недійсними. Частиною 1 ст.319 та частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як зазначив в правовій позиції Верховний Суд України у справі за №6-92ц13 від 18.09.2013р., створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обовязок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. Вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі Трегубенко проти України від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що правильне застосування законодавства незаперечно становить суспільний інтерес (п.54 рішення). Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.\~ При ухваленні цього рішення суд враховує, що відповідачем [PERSON] право власності та право користування земельною ділянкою набувалось внаслідок прийняття державним органом протизаконних рішень, тобто було порушено суспільний інтерес щодо правильного застосування законодавства, порядок позбавлення права власності на незаконно набуте майно передбачений законодавством, та вважає, що у даному випадку наявна справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника. Відповідно до частини першої статті\~126 ЗК України\~(у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), право власності [PERSON] на земельну ділянку посвідчується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку. Оскільки правові підстави виникнення права власності [PERSON] на спірну земельну ділянку відсутні, державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним як такий, що виданий на підставі недійсної угоди. Посилання представника третьої особи на пропуск строку звернення до суду є безпідставними, оскільки, відповідно до матеріалів справи, прокурор довідався про наявність порушень права власності держави на землю у березні 2015 року, що у ході розгляду справи не спростовано. Крім того, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення; третя особа, за змістом ч.1 ст.26 ЦПК України, не є стороною у спорі. \~\~\~ На підставі ст.88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь прокуратури пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved