Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

ПАТ КБ «Надра» звернулося до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до кредитного договору № 08/2006/840к826 від 17.11.2006 року [PERSON] отримав кредит у сумі 4 800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10 % на рік із щомісячною платою за управління кредитом із розрахунку 0,35% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом з остаточним терміном повернення 05.11.2026 року. Даний кредит [PERSON] отримав для проведення розрахунку по договору купівлі-продажу № 8707 від 17.11.2006 року, що укладений між відповідачем та [PERSON], згідно якого [PERSON] придбав у власність будиноковлодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS]. Згідно п.п 1.5 кредитного договору надання кредиту відбувається лише за умову передання відповідачем в іпотеку банку вищевказаного будинковолодіння. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 60,82 долари США, яка вноситься позичальником щомісячно до 5 числа поточного місяця (пп. 3.3.2, 3.3.3). У забезпечення виконання умов вищевказаного договору кредитного договору між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] 17.11.2006 року було укладено договір іпотеки № 08/2006/840з826, згідно з умовами якого банку було передано в іпотеку будинок з надвірним спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Обумовлена сторонами договору ціна іпотеки на момент укладення договору складала 30 400 грн. ПАТ КБ «Надра» договірне зобов»язання перед [PERSON] щодо надання кредитних коштів було виконано в повному обсязі, що стверджується заявою про видачу готівки № 442 від 17.11.2006 року. 07.06.2011 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 08/2006/840к826 від 17.11.2006 року, якою сторони домовилися викласти кредитний договір в новій редакції. При цьому умови щодо суми кредиту, процентів за користування кредитним коштами, забезпечення кредиту та кінцевого строку повернення кредиту залишилися незмінними. Зміни стосувалися: 1) позичальник сплачує комісію у вигляді плати за управління кредитом щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 4,20% річних від суми зобов»язань; 2) щомісячна сума мінімально необхідного платежу визначається графіком (додатком до додаткової угоди); 3) позичальнику протягом 12 місяців з 05.07.2011 року по 05.06.2012 року надається відстрочення по сплаті кредиту, при цьому сума необхідного платежу встановлюється кредитором та сплачується позичальником згідно додатку (графіку); 4) у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за цим договором більш ніж на7 робочих днів, щомісячна сума мінімально необхідного платежу перераховується кредитором з урахуванням сплати тіла кредиту та сплачується позичальником з календарного місяця, наступного за тим, в якому позичальником здійснене порушення своїх зобов»язань. Крім того, згідно пп. 4.1 сторони домовилися, що в разі невиконання позичальником зобов»язання щодо строків та повноти сплати кредиту і процентів відповідно до умов додаткової угоди, останній сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення, що діє у період прострочення. Також, у випадку прострочення позичальником виконання зобов»язання, визначеного абз. 1 п.п. 2.4 додаткової угоди на строк більше 30 календарних днів, останній, починаючи з 30-го дня прострочення зобов»язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу за кожен випадок. Згідно пп. 3.2.10 додаткової угоди банк має право звернути стягнення на предмет (застави) іпотеки у разі невиконання позичальником зобов»язаня щодо своєчасного та повного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії, неустойки (пені, штрафу) та інших платежів відповідно до умов договору. У зв»язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов»язань за кредитним договором № 08/2006/840к826 від 17.11.2006 року станом на 12.05.2014 року утворилася заборгованість в сумі 5 203,38 доларів США. Позивач направляв відповідачу повідомлення про порушення зобов'язання, але він залишив його без відповіді та задоволення, і до теперішнього часу заборгованість не сплатив. Тому, ПАТ КБ «Надра» звернувся до Золотоніського міськрайоного суду Черкаської області із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. Представник позивача Гудзь О.С. в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву, в якій просив розгляд справи провести у його відсутність, заборгованість перед банком визнав у повному обсязі та наполягав на застосуванні Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] неодноразово в судове засідання не з»явилися, про день і час слухання справи були повідомлені своєчасно, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, причини їх неявки суду невідомі. Представник третьої особи - служба у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради Зосименко Ю.М. в судове засідання не з»явилася, але надала суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, проти задоволення позову заперечила, посилаючись на Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Тому, суд рахує за можливе провести розгляд справи за позовом ПАТ КБ «Надра» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - служба у справах дітей виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення та винести рішення суду на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що17 листопада 2006 року між ПАТ КБ «Надра» і [PERSON] був укладений кредитний договір № 08/2006/840к826. Згідно умов вищевказаного договору позивач надав кредит у розмірі 4 800 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 10 % на рік із щомісячною платою за управління кредитом із розрахунку 0,35% від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом з остаточним терміном повернення 05.11.2026 року. (а.с. 8-11 - копія кредитного договору). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст.ст. 549, 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина третя ст.1050 ЦК України передбачає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З метою належного виконання зобов»язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» і [PERSON] 17.11.2006 року було укладено договір іпотеки № 08/2006/840з826, згідно з умовами якого банку було передано в іпотеку будинок з надвірним спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Обумовлена сторонами договору ціна іпотеки на момент укладення договору складала 30 400 грн.(а.с. 12-15). 07 червня 2011 року між ПАТ КБ «Надра» і [PERSON] було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 08/2006/840к826 від 17.11.2006 року, згідно п.п. 3.2.10 якої банк має право звернути стягнення на предмет (застави) іпотеки у разі невиконання позичальником зобов»язаня щодо своєчасного та повного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії, неустойки (пені, штрафу) та інших платежів відповідно до умов договору. (а.с. 19-27). Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно положення статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання, якщо інше не встановлено щодо відшкодування, в тому числі, витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'язанням і зверненням стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов»язання не допускається. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 08/2006/840к826 від 17.11.2006 року станом на 12 травня 2014 року загальна сума заборгованості становить 5 203,38 доларів США з яких: - 4 424,35 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; - 558,87 доларів США - відсотки; - 51,62 доларів США - плата за управління кредитом; - 79,78 доларів США - пеня за прострочення сплати кредиту; - 88,76 доларів США - штраф. За правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено сплату неустойки, як правовий наслідок порушення зобов'язань, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст.33, ст. 39 Закону України „Про іпотеку" - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, Передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. 07 червня 2014 року набув чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року за №1304-VIІ, з якого вбачається, що протягом дії цього Закону: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); 3) кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Колегія констатує, що даний закон розповсюджує свою дію на правовідносини, які склались між сторонами спору. Цей Закон втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] 17.11.2006 року одержав кредит у Банку відповідно до кредитного договору № 08/2006/840к826 у сумі 4 800 доларів США зі строком погашення до 05.11.2026 року, зі сплатою процентів у порядку та розмірах, встановлених договором для придбання нерухомого майна - будиноковлодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], у забезпечення його виконання передав в іпотеку цей будинок, загальною площею 46,1 кв.м., житловою площею 26,6 кв.м. З вищевикладеного вбачається, що позичальник [PERSON] одержав кредит в іноземній валюті, що підтверджується умовами договору та заявою [PERSON] на видачу готівки за № 442, у забезпечення його виконання передав в іпотеку вищезазначений житловий будинок, загальна площа якого не перевищує 250 кв.м., це нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання відповідача, іншого житла у нього немає про що свідчить надана довідка про реєстрацію з місця проживання у вищевказаному будинковолодінні за вказаною адресою та витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно. Тому, суд враховуючи наведене вважає за необхідне позов ПАТ КБ «Надра» про звернення стягнення на будинок задоволити частково, а саме з підстав, передбачених ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року, який 07 червня 2014 року набув чинності. Як встановлено судом, норми чинного законодавства на момент укладення кредитного договору не містили заборони на надання та погашення кредиту в іноземній валюті, зокрема в долларах США. Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Стаття 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлює загальні вимоги до здійснення комерційними банками банківських операцій та передбачає для вчинення яких банківських операцій комерційним банкам слід отримати банківську ліцензію та письмові дозволи. Разом з тим, режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права й обов'язки суб'єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства визначається Декретом КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 вищенаведеного Декрету, до валютних операцій відносяться операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Декрету, до валютних цінностей відноситься іноземна валюта іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Декрету Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Згідно п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції, зокрема індивідуальна ліцензія потребується у разі використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Отже, індивідуальні ліцензії мають цільовий характер і надаються на вчинення разової валютної операції. Також за змістом аналізованої ст. 5 Декрету, ліцензії на право вчинення операцій з валютними цінностями, видаються лише юридичним особам. Згідно ч. 5 ст. 5 Декрету одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії. Згідно з п. 1.6. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з фізичними та юридичними особами», затвердженого постановою № 516 Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року - «Банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) та нараховує за ним проценти: у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний ) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи національній валюті». В даному випадку грошові кошти надані в доларах США, що підтверджується умовами кредитного договору. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором № 08/2006/840к826 від 17.11.2006 року: заборгованість по кредиту 4 424 (чотири тисячі чотириста двадцять чотири) долари США 35 центів та заборгованість по відсоткам 558 (п»ятсот п»ятдесят вісім) доларів США 87 центів. Також, суд бере до уваги, що згідно п. 3.3.17 кредитного договору позичальник зобов»язаний своєчасно та в повному обсязі повернути кредит, нараховані проценти, комісії, штрафи, пені відповідно до умов договору. Відповідно до п 4.1 кредитного договору у разі порушення позичальником строків виконання зобов»язань з повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, позичальник зобов»язаний сплатити на вимогу банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов»язань за кожен день прострочення. Згідно п.4.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2-3.3.13, 3.3.15-3.3.20 цього договору позичальник зобов»язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 5% від суми залишку по кредиту, розрахованої на день порушення умов цього договору, за кожен випадок. Відповідно п. 4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником виконання зобов»язання, визначеного абз. 1 п. 2.4 цього договору на строк більше 30 календарних днів, позичальник, починаючи з 30-го дня прострочення, зобов»язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10% від суми несплаченого щомісячного платежу за кожен випадок. Також ч. 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. Суд належним чином з'ясував правову природу правовідносин, які виникли між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON], тому приходить до висновку, що необхідно стягнути пеню та відсотки на рівні облікової ставки НБУ. Курс долара США по НБУ станом на 08.09.2014 рік становить 12.82 гривень. Тому, суд рахує за необхідне за кредитним договором № 08/2006/840к826 від 17.11.2006 року з відповідача на користь ПАТ КБ «Надра» слід стягнути заборгованість по платі за управління кредитом 661 (шістсот шістдесят одна) гривня 77 гривень, пеня за прострочення сплати кредиту 1 022 (одна тисяча двадцять дві) гривні 77 копійок, штрафи за порушення вимог кредитного договору 1 137 (одна тисяча сто тридцять сім) гривень 90 копійок. Згідно вимог ст.ст. 27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Надра», що полягає в стягненні з першого відповідача [PERSON] грошових коштів, що становлять заборгованість перед банком по валютному кредиту та відмовляє позивачеві в задоволенні частини позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення у зв»язку з набранням чинності ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03 червня 2014 року за №1304-VIІ. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, що стверджуються квитанціями, доданими до матеріалів справи.

Outcome: approved