Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Представник позивача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» - Галіч Ж.В. звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 3 173,56 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що 07 грудня 2018 року між [PERSON] та ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» укладено договір №АМ/9578523, предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв автомобіля «Hуundai I20», державний реєстраційний номер [NUMBER] . 20 червня 2019 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Hуundai I20», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Дніпровського районного суду м.Києва дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення [PERSON] . Правил дорожнього руху, - вчинення правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 122-4 КУпАП. До ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» звернувся власник пошкодженого автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер [NUMBER] , із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі договору №АМ/9578523. ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», виходячи з ремонтної калькуляції від 18 листопада 2019 року, на підставі страхового акту від 05 лютого 2020 року було виплачено страхове відшкодування в розмірі 3 173,56 грн. Оскільки [PERSON] залишила місце дорожньо-транспортної пригоди, ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» 19 січня 2018 року звернулось до відповідача з регресною вимогою, проте домовленості щодо сплати за вимогою досягнуто не було. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 03 червня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] . Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.» Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 17 липня 2020 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі через їх безпідставність та недоведеність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та припущеннями третьої особи. Посилається на те, що справа про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності була закрита ухвалою суду без встановлення її вини. Зазначає, що вина відповідача спростовується доказами, а позивач не довів протиправності дій або бездіяльності відповідача, а також причинно-наслідкового зв`язку між шкодою, про яку стверджує позивач, і діями відповідача. Також посилається на те, що відомості, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення не є належними та допустимими доказами. Також зазначає, що страхового випадку, на який посилається позивач не було, а співробітники поліції при оформленні протоколу халатно поставились до своїх обов`язків при оформленні протоколів, які гуртувались лише на припущеннях третьої особи. (а.с.40-62) Станом на 02 вересня 2020 року третя особа [PERSON] не скористався своїм правом та не направив до суду своїх письмових заперечень, як і позивач ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» не направило до суду відповіді на відзив. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 ЦПК України) Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Дніпровського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2019 року провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.122-4, ст.124 КУпАП - закрито (а.с.9). Вказаною постановою суду встановлено наступне: «Як вбачається з протоколів про адміністративне правопорушення від 22 липня 2019 року серії ДПР18 №258451, ДПР18258452, 20 червня 2019 року, о 09-50 годин, [PERSON] на перехресті проспект Ю.Гагаріна та проспект Миру, керувала автомобілем «Хьюндай», н.з. [NUMBER] , при зміні напрямку руху не дотрималась безпечного бокового інтервалу, допустила зіткнення з автомобілем «Мазда», н.з. [NUMBER] , який рухався праворуч. При ДТП обидва автомобілі отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками. В судовому засіданні [PERSON] просила закрити провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення її до адміністративної відповідальності. …Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Згідно з ч.2 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладене не пізніше як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніше як через три місяці з дня його виявлення. Як вбачається з матеріалів справи, з дня вчинення [PERSON] адміністративного правопорушення, яке не є триваючим, минуло більше трьох місяців, тобто строк притягнення до адміністративної відповідальності закінчився. За таких обставин, суд приходить до висновку, що справа підлягає закриттю у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності.» Зі змісту даної постанови суду вбачається, що вина [PERSON] у вчиненні адміністративних правопорушень не встановлювалась, докази не досліджувались. Також фабула правопорушення, викладена зі змісту протоколів про адміністративне правопорушення від 22 липня 2019 року серії ДПР18 №258451, ДПР18258452, не містить викладення обставин щодо правопорушення, передбаченого ст.122-4 КУпАП. При цьому, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення через закінчення строку притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо при цьому не була встановлена вина такої особи, не впливає на вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у тому числі й в порядку регресу. Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. На підтвердження доводів позовної заяви про те, що дорожньо-транспортна пригода 20 червня 2019 року сталася з вини відповідача, яка залишила місце ДТП, до якого була причетна, позивачем подано наступні докази: протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №258451 від 22 липня 2019 року (а.с.18) зі схемою місця ДТП, на якій зображено транспортний засіб - автомобіль «Mazda 6», державний реєстраційний номер [NUMBER] , вказано місце зіткнення та зафіксовані видимі (зовнішні) пошкодження вказаного автомобіля: переднє ліве крило, деформація, пошкодження ЛФП, бампер передній зірвано, кріплення ЛФП, пошкодження передньої лівої фари (а.с.19); протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №258452 від 22 липня 2019 року, в якому викладена подія, відображена у вищевказаній постанові суду та зазначено: «після чого місце ДТП до якого була причетна залишила» (а.с.20); пояснення [PERSON] від 20 червня 2019 року, в яких зазначено, що «20 червня 2019 року, приблизно о 09 годині 25 хвилин, він стояв на перехресті площі Дарницькій та проспекту Миру, не почавши рух, стоячи першим з лівого боку зненацька під`їхала машина зліва та пошкодила мені частину переднього бамперу, крило переднє ліве та передню ліву фару, після чого винуватець втік з місця ДТП, номери винуватця встиг запам`ятати д.н.з. [NUMBER] , колір його авто голубий та в нього пошкоджені задні праві двері, передні праві двері, крило переднє праве (а.с.21). Відповідач [PERSON] , не погоджуючись з доводами позовної заяви щодо своєї причетності до ДТП, до відзиву на позовну заяву долучила документи, з яких убачається, що 22 липня 2019 року відповідач [PERSON] з`явилась на виклик заступника начальника Відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП УПП у місті Києві ДПП НПУ від 04 липня 2019 року, та надала письмові пояснення, в яких зазначено, що вона 20 червня 2019 року, о 09 годині 50 хвилин, керуючи автомобілем «Hуundai I20», державний реєстраційний номер [NUMBER] , здійснювала рух з вул. Ю.Гагаріна в напрямку проспекту Миру. Наближаючись до розв`язки по ходу руху, виконуючи вимогу знаку 5.16. ПДР України, намагалась змінити полосу руху для здійснення повороту, але автомобіль «Богдан» маршрутне таксі та автомобілі, які рухались в смузі, куди їй потрібно було перестроїтись для здійснення маневру, не надали їй можливості перестроїтись в полосу для здійснення повороту праворуч. Тому, для уникнення створення аварійної ситуації іншим учасникам дорожнього руху, була змушена в умовах затору проїхати вперед та здійснити маневр з іншої смуги руху та продовжила рух у напрямку метро «Дарниця». Отримавши виклик з УПП, в якому її було повідомлено про те, що вона нібито була учасником ДТП та залишила місце ДТП, здивувалась, адже пошкоджень, які могли б свідчити про дану подію на її авто помічено нею не було, тому і наміру залишати місце ДТП чи переховуватись не мала (а.с.100-101). Також 22 липня 2019 року співробітниками поліції було оглянуто транспортний засіб «Hуundai I20», державний реєстраційний номер [NUMBER] , та складено протокол огляду транспортного засобу, в якому зафіксовані наступні пошкодження: подряпина та деформація задньої правої двері та деформація задньої правої колісної арки (а.с.102). Отже, на належному відповідачеві автомобілі, що зафіксовано в протоколах про адміністративне правопорушення (а.с.18, 20), та не заперечується відповідачем у справі, виявлені пошкодження та деформація задньої правої двері та задньої правої колісної арки, що узгоджується з описом пошкоджень автомобіля з неповним номером [NUMBER] , наведеним іншим учасником ДТП - [PERSON] (а.с.21). Характер та розташування цих пошкоджень також узгоджується зі схемою ДТП (а.с.19). Сама відповідач в своїх поясненнях зазначає, що керуючи автомобілем «Hуundai I20», державний реєстраційний номер [NUMBER] , здійснювала рух з просп. Ю.Гагаріна в напрямку проспекту Миру 20 червня 2019 року, о 09 годині 50 хвилин. При цьому суд не приймає як допустимі та достовірні докази викладених у відзиві обставин про те, що автомобіль потерпілої від ДТП особи - [PERSON] на час ДТП вже мав механічні пошкодження, - подані відповідачем фотознімки (а.с.64-73), оскільки надані відповідачем документи не містять відомостей про їх походження (запиту відповідача до органів, в розпорядженні яких знаходяться камери відео-фіксації, відповіді на такий запит з додатками, а також відомостей про сам пристрій тощо). Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що відображені на цих знімках видимі пошкодження лівої передньої сторони автомобіля «Mazda 6», державний реєстраційний номер [NUMBER] , (а.с.65, 68, 71-73) не є ідентичними пошкодженням, зафіксованим в додатку до схеми місця ДТП (а.с.19-зворот), де зазначено, що бампер зірвано та пошкоджена передня ліва фара. Посилання відповідача на те, що [PERSON] в наданих ним письмових поясненнях (а.с.21, 103) неправильно вказаний колір автомобіля, з яким відбулося зіткнення, не підтверджені жодним доказом, адже відповідачем не подано документу, на якому зазначено колір належного їй транспортного засобу. Що стосується наданої відповідачем копії відеозапису місця ДТП, отриманої нею на підставі заяви від 26 червня 2020 року з матеріалів справи №755/12033/19, то на ньому відображено місце ДТП 20 червня 2019 року в проміжок часу з 09 години 18 хвилин 27 секунди по 09 годину 21 хвилину 58 секунду, що не відповідає часу пригоди наведеному ані в поясненнях [PERSON] , ані в протоколах, ані в постанові, ані в поясненнях самого відповідача, оскільки у вказаних вище документах йдеться про 09 годину 25 хвилин та про 09 годину 50 хвилин. Проте на копії відеозапису відсутня фіксація місця ДТП в період з 09 годину 25 хвилин по 09 годину 50 хвилин. Таким чином, суд приходить до висновку, що в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України та статей 1166, 1187 ЦК України, відповідачем не доведено, що шкоди завдано не з її вини, внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. У відповідності до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст.6 Закону). Цивільно-правова відповідальність [PERSON] за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу «Hуundai I20», державний реєстраційний номер [NUMBER] , станом на 20 червня 2019 року була застрахована позивачем на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9578523 (а.с.6). Вказаним договором передбачено, що франшиза становить 2000,00 грн, а ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну - 100000,00 грн. Згідно з п.22.1. ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону, до шкоди, заподіяної в результаті ДТП майну потерпілого відноситься, серед іншого: шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. Нормою ст. 29 Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 13 листопада 2019 року [PERSON] звернувся до позивача з повідомленням про ДТП (а.с.16) та подав заяву про страхове відшкодування (а.с.17) за пошкодження його транспортного засобу у вищевказаній ДТП, на підставі яких цього ж дня позивачем проведено огляд транспортного засобу «Mazda 6», державний реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується протоколом (актом) огляду вказаного транспортного засобу (а.с.15), в якому відображені пошкодження автомобіля, що співпадають з пошкодженнями зафіксованими в додатку до схеми місця ДТП (а.с.19-зворот). Також в протоколі (акті) зазначені пошкодження, не пов`язані з подією. За результатами огляду вищевказаного транспортного засобу 18 листопада 2019 року позивачем складено зведену калькуляцію попереднього розрахунку матеріального збитку (а.с.10-12), розмір якого визначено в сумі 5173,56 грн. 05 лютого 2020 року позивачем здійснено розрахунок страхового відшкодування (а.с.8-зворот) та цього ж дня складено страховий акт №ОЦВ-ЗГ-19-32-10807/1 із розрахованою сумою страхового відшкодування в розмірі 3173,56 грн (а.с.8). 06 лютого 2020 року [PERSON] було перераховано суму страхового відшкодування в розмірі 3173,56 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6508 від 06 лютого 2020 року (а.с.7). За нормою ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлено законом. Згідно положень п.п. в), п.п.38.1.1. п.38.1. ст.38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Факт самовільного залишення відповідачем місця ДТП підтверджується відомостями, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення від 22 липня 2019 року серії ДПР18258452 (а.с.20), поясненнями іншого учасника пригоди - [PERSON] (а.с.21), зафіксовано в схемі місця ДТП до протоколу про адміністративне правопорушення від 22 липня 2019 року серії ДПР18 №258451 (а.с.19) та відсутність [PERSON] на місці ДТП після її вчинення не заперечується відповідачем. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 ЦПК України) За таких обставин, суд вважає, що позивачем Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» правомірно заявлені вимоги до відповідача про стягнення в порядку регресу сплаченого ним страхового відшкодування в сумі 3173,56 грн., за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, та яке підлягає стягненню в порядку регресу з відповідача, як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність якої, на випадок пошкодження майна третіх осіб, була застрахована позивачем, ураховуючи самовільне залишення відповідачем місця пригоди, наслідком чого є правомірна реалізація права позивача на регресне стягнення сплаченого страхового відшкодування. Щодо інших доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплачена останнім сума страхового відшкодування в розмірі 3173,56 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved