Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» 23.06.2017 звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В якому прохали: стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 81110 грн. 41 коп. за кредитним договором №б/н від 14.07.2011, яка складається з наступного : 7080 грн. 82 коп. - заборгованість за кредитом; 66391 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3300,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 - штраф (фіксована частина); 3838,59 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати у розмірі 1 762 грн. В разі неявки в судове засідання відповідача, ПАТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. 26 червня 2017 року ухвалою судді Шевської О.І. відкрито провадження у справі (а.с.40). 21 листопада 2018 року згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, в зв'язку з закінченням 06.11.2018 терміну повноважень у судді Шевської О.І. до провадження судді Блажко І.О. надійшла цивільна справа № 554/5003/17 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. (а.с. 118). 18 грудня 2018 року ухвалою суду клопотання [PERSON] про витребування доказів повернуто без розгляду. (а.с.142-143), В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», за дорученням [PERSON] позов підтримав, прохав його задовольнити у повному обсязі та прохав приєднати до матеріалів справи відповідь на відзив. В якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14.07.2011 [PERSON]отримав кредит у розмірі 7 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно ї здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч.2 п.1 ст.30 ЦК України), яким підтверджується, що позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і банком договір про надання банківських послуг. Укладання договору здійснюється за прйнцйпом укладання між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу). Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком Умовами та Тарифами. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч. 2. ст.639 ЦК України - якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. В даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в Заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Між банком та позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Тарифи - розмір винагороди за послуги банку; є невід'ємною частиною договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що власник картки повідомляється відповідно де Умов та Правил надання банківських послуг. Щодо ознайомлення відповідача з умовами та правилами надання банківських послуг. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 14.07.2011, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, тг інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договор; шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, ще "Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між [PERSON] та банком договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...".Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Приймаючи до уваги те, що за ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, то відсутність підпису аідповідача в Умовах, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згідний з Умовами та Тарифами, що Заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами договору та є не допустимими доказами. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Відповідачу було встановлено кредитний ліміт та відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки, що слідує із виписки з карткового рахунку. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами у справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Відповідно до п. 7 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 за № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. На момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами. Правочин був спрямований па реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Зокрема надання кредиту позичальнику. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.3 ст.6 ЦПК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Згідно ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Кредитний договір укладений із відповідачем складається із: аяви позичальника, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів банку. Про згоду відповідача на укладення договору саме в такій формі та ознайомлення відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами свідчить підпис відповідача в Заяві позичальника наступного змісту: "Я согласен (-на) с тем» что данное заявление вместе с Памяткой Клиента, Условиями и правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами составляют между мной и банком Договор о предоставлении банковских услуг. Я ознакомился (-ась) с договором о предоставлении банковских услуг до его заключения и согласен (-на) с его условиями. Экземпляр договора о предоставлении банковских услуг согласен (-на) получить путем распечатки с сайта http://privatbank.ua. Правила предоставления банковских услуг размещены на официальном сайте Приватбанка www.privatbank.ua. Я обязуюсь исполнять требования Правил предоставления банковских услуг, а также регулярно ознакамливаться с их изменениями на сайте Приватбанка www.pribatbank.ua". Що саме й було встановлено та не спростовано відповідачем. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. На підставі ч.І ст. 634 ЦК України, підписавши Заяву позичальника, відповідач приєднався до запропонованих банком Умов та Правил надання банківських послуг, які є загальними і їх підписання позичальником не є обов'язковим, так само не обов'язково і підписання Тарифів банку. ПАТ КБ "Приватбанк" додав до позовної заяви саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи з якими було ознайомлено відповідача. Більш того, відповідач підтвердив, що зобов'язується :"регулярно ознакамливаться с их изменениями на сайте Приватбанка www.pribatbank.ua". Відповідач не надав до суду інших Умови та Правила надання банківських послуг або ж Тарифів з якими його було ознайомлено, не надав доказів на спростування дійсності Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які долучені до позовної заяви, а тому неврахування Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які містяться в матеріалах справи є недоречним. Щодо встановлення відповідачу кредитного ліміту та користування кредитним коштами, то банком до суду надано виписку по картковому рахунку, яка є належним та допустимим доказом. Нормативне регулювання в Україні правовідносин із використанням спеціальних платіжних засобів - платіжних карт, регулюється, зокрема, наступними правовими актами: Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", Законом України "Про банки і банківську діяльність", Законом України «Про електронний цифровий підпис», постановою НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», іншими законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України. Сучасний стан економіки та розвиток фінансової системи вимагає інших ( не паперових ) підтверджень видачі кредитних коштів. У постанові НБУ № 705, зокрема, вказано: «Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань», «Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою,у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо». ПриватБанком були надані суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором. Враховуючи, що законодавчо не встановлений обов'язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту ознайомлення відповідача з умовами кредитування є положення ч. 2 ст.638, ч.2 ст.642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією (отримання кредиту боржником та сплата ним періодичних платежів). Кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Закон України "Про захист прав споживачів" не поширюється на спірні правовідносини. Вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто відповідач не правомірно в даному випадку посилається на вищевказаний Закон. Окрім того, в Анкеті-Заяві зазначено: "Я ознайомився (-лась) і згоден (-на) з Умовами та правилами. Своїм підписом я підтверджую факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку..». Підписавши Анкету-Заяву відповідач підтвердив, що він був ознайомлений з умовами кредитування та погодився з ними, що засвідчив власним підписом. Погашаючи заборгованість по кредиту відповідач прийняв умови договору та погодився з ними. Згідно ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-ХІІ, у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до ст.1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст.1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).Отже, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Дія особливого періоду, під час якого штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. 17 березня 2014 року Виконуючим обов'язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, який затверджено ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126- VII.Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.Закон України від 17.03.2014 №1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18 березня 2014 року. Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. З 18.03.2014 в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період, тривалість якого пов'язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено пунктом 3 Указу, тобто 45 діб. Отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 становила 45 діб: з 18.03.2014 по 02 травня 2014 року. Указом Виконуючого обов'язки Президента України від 06.05.2014 №454/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено ЗУ № 1240-УІІ від 06.05.2014, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України № 1240-УІІ від 06.05.2014 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 07.05.2014, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу В.о. Президента України від 06.05.2014 №454/2014 становила 45 діб : з 07.05.2014 по 21 червня 2014 року. Указом Президента України від 21.07.2014 №607/2014, який затверджено ЗУ від 22.07.2014 № 1595-УІІ, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 22.07.2014 №1595-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 24.07.2014, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 №607/2014 становила 45 діб : з 24.07.2014 по 07 вересня 2014 року. Указом Президента України від 14.01.2015 №15, який затверджено Законом України від 15.01.2015 № 113-УІІІ, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 15.01.2015 № ПЗ-УІІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20.01.2015, отже, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 №15 становила 210 діб: з 20.01.2014 по 22 серпня 2014 року. Особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 по 02.05.2014; з 07.05.2014 по 21.06.2014; з 24.07.2014 по 07.09.2014; з 20.01.2015 по 22 серпня 2015 року. Така ж правова позиція викладена Київським апеляційним адміністративним судом у справі №826/18425/15 від 04 лютого 201б року. Для здійснення перерахунку банком заборгованості та повернення нарахованих відсотків, штрафних санкцій та пені, відповідачу необхідно звернутись до найближчого відділення банку та надати оригінали документів, які підтведжують проходження ним військової служби та прийняття безпосередньої участі в АТО. Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Згідно Умов та Правил "Карграхунки відкриті на невизначений строк "Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клаєнта. Згідно Умов обслуговування банк відкриває клієнту картрахунок, видає клієнту картки, їх вид та срок дії визначено в Заяві та в Пам'ятці клієнта. Необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обгрунтовані. Відповідно ло ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.І ст. 259 ЦК України). Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно сроку виконання зобов"язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6- біцс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитною договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору." Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня березня 2016 року. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача 22.06.2017 - до спливу строку позовної давності. У звязку з цим, обставини, на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності банком дотримано при зверненні до суду. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.І ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов'язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував, прохав відмовити в повному обсязі, прохав застосувати термін позовної давності, пославшись на відзив, наданий суду 17 грудня 2018 року. Пояснив, що вимоги позовної заяви ПАТ КБ «Приват Банк» визначені у такий спосіб, щоб стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість в розмірі 81 110,41 грн., та судові витрати у розмірі 1600 грн. [PERSON] вважає, що дані позовні вимоги банку є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, відповідно до чого [PERSON] з ними не погоджується. Банк звернувся до суду з відповідним позовом, і в рахунок обґрунтування заявлених ним вимог, в своєму позові посилається на те, що відповідач не виконав покладені на нього договором № б/н від 14.07.2011 зобов'язань в зв'язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість в розмірі 81110,41 грн. Дані обставини викладені у позовній заяві не відповідають дійсним та фактичним обставинам справи. Банк надав до суду «Умови та надання правил банківських послуг та Правил користування платіжною карткою», які [PERSON] не підписані, а підписані вони лише представником правління банку [PERSON] Підписання договору відбулося ще в 2011 році, то [PERSON] заперечує, що саме з цими Умовами і саме в цій редакції банк ознайомив [PERSON] при виникненні відносин між ними. За таких обставин, [PERSON] вважає, що ці Умови носять односторонній характер, а тому не можуть бути доказами в розумінні ст. 76-80 ЦПК України, оскільки не містять будь-якого легального та належного підтвердження того факту, що умови та правила саме в цій редакції діяли на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами. Взагалі договір № б/н від 14.07.2011 у додатках до позовної заяви відсутній. Згідно ч.2 ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається). Відповідно до ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. [PERSON] вважає, що «Умови та надання правил банківських послуг та Правил користування платіжною карткою» є нікчемними, отже не можуть братися до уваги, а тому при визначенні умов, під які надавався кредит, можна брати лише анкетні дані та заяву на одержання кредитної картки. З огляду на те, що інші умови та правила не врегульовані вказаною заявкою, [PERSON] вважає, що при вирішенні справи по суті слід використовувати загальні положення цивільного законодавства. За умовами відносин, оформлених вищевказаною заявою про надання кредиту строк договору закінчувався 14.07.2012 включно. Вважає, що саме з цієї дати розпочав перебіг строк позовної давності щодо вимог банку. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ст. 259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Умови є нікчемними, тобто сторонами не домовлено про збільшення строку позовної давності та автоматичну пролонгацію договору. За змістом п.7 ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» також звертається увага на те, що враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку з цим, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно, тощо) положення п.7 ч.13 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» застосовується і до додаткових вимог банку. Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо. Згідно п.п.3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У Постанові Велика Палата Верховного Суду від 28.03.2018 висловила свою позицію у справі № 444/9519/12 в якій зазначила, що стосується можливості стягнення процентів за кредитним договором за останні три роки, то Велика Палата ВС зазначає, що суд повинен визначити чи вимога про стягнення процентів за останні три роки взагалі дійсна у контексті того, чи не закінчився строк кредитування згідно положень договору. Якщо ж строк кредитування закінчився, а фінансова установа звернулася більш ніж через три роки з моменту закінчення строку дії договору, то суд зазначає, що у такому випадку у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності (п. п. 65-68 Постанови). Також, суд не оминув своєю увагою і строк позовної давності з неустойки. У цьому питанні суд зазначає, що «перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу» (п.75 Постанови). Суд підкреслив неможливість стягнення неустойки, яка нарахована на суму зобов'язання по якому пропущено строк позовної давності, що цілком узгоджується з положеннями ст.266 ЦК України, яка говорить, «що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги, зокрема, про стягнення неустойки» (п. 77 Постанови). Відповідно до ст.76 ЦПК України встановлено, щодоказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків). Відповідно до ст. 5 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час). У період з 18.10.2014 по 01.10.2015 [PERSON] брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується рішенням від 29.10.2015 про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України, а також посвідченням учасника бойових дій. Особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Верховний Суд у листі від 13.07.2018. № 60-1543/0/2-18 повідомив, що особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року. Відповідно до ст.14 п.15 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», банкам забороняється нараховувати відсотки за користування кредитом, а також штрафи та пені за невиконання зобов'язань мобілізованим військовослужбовцям, резервістам та військовозобов'язаним на час особливого періоду, тобто антитерористичної операції. Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а також військовозобов'язаних, які призвані під час мобілізації на військову службу, з моменту призову під час мобілізації до закінчення особливого періоду звільнено від нарахування: - штрафних санкцій, пені за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності; - штрафних санкцій, пені перед банками по кредитах, іпотеках тощо; - процентів за користування кредитом. ПАТ КБ «Приват Банк» взагалі не мав права нараховувати [PERSON] будь-яких штрафних санкцій у вигляді штрафу, пені, процентів в період з 18.10.2014, оскільки [PERSON] брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Банком не було надано будь-яких доказів поважності пропущення ним строків позовної давності, а також не порушується перед судом питання про поновлення строків позовної давності. [PERSON] вважає, що позовна заява ПАТ КБ «Приват Банк», є безпідставною, право барнку не порушено, а позов не підлягає задоволенню. Прохав, ухвалити рішення яким ПАТ КБ «Приват Банк» у задоволені позову, відносно стягнення заборгованість з [PERSON] в розмірі 81110,41 грн. за кредитним договором № б/н від 14.07.2011, та судових витрати у розмірі 1600 грн.- відмовити. До позовної заяви ПАТ КБ «Приват Банк» застосувати ст.267 ЦК України, щодо пропущення строку позовної давності. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що 14.07.2011 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір №б/н від 14.07.2009, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 7500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Частиною 1 ст.634 ЦК України, передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з ч.2 ст.639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст, зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв'язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміну цивільних прав та обов'язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в заяві. Таким чином, кредитні правовідносини виникли між сторонами в порядку, передбаченому ч.1 ст.634 ЦК України шляхом приєднання. Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним. Закон України "Про захист прав споживачів" не поширюється на спірні правовідносини. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Виходячи із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, ПАТ КБ "Приватбанк" додав до позовної заяви саме ті Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи з якими було ознайомлено відповідача. Більш того, відповідач підтвердив, що зобов'язується :"регулярно ознакамливаться с их изменениями на сайте Приватбанка www.pribatbank.ua". Відповідач не надав до суду інших Умови та Правила надання банківських послуг або ж Тарифів з якими її було ознайомлено, не надав доказів на спростування дійсності Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які долучені до позовної заяви, а тому неврахування Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів, які містяться в матеріалах справи є недоречним. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав свої зобов'язання перед [PERSON] наддавши останньому кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту в сумі, строки та на умовах, передбаченихдоговором на платіжні картки. Факт отримання кредитних коштів [PERSON] підтверджується випискою за картковим рахунком. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.525 ЦК України, встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. У відповідності до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконання з настанням цієї події. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання. Згідно ч.1 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач [PERSON] в терміни, встановлені договором, свої зобов'язання не виконувала, щомісячно кредит не сплачувала. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором № б/н від 14.07.2011 відповідач [PERSON] станом на 31.05.2017 має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 81110 грн. 41 коп., з яких : 7080 грн. 82 коп. - заборгованість за кредитом; 66391 грн. 00 коп. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Всього сума заборгованості складає - 73471 грн. 82 коп. (7080,82+66391,00), що підтверджується розрахунком заборгованості. Статтею 546 ЦК України, передбачена можливість забезпечення виконання зобов'язання неустойкою. Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання, а згідно п. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового стягнення за кожен день прострочення виконання. Крім того, за порушення умов договору позивачем відповідачу нараховано: 3300 грн. 00 коп. - заборгованість за пенею; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 3838 грн. 59 коп. - штраф (процентна складова). Всього сума заборгованості складає - 81110 грн. 41коп. (7080,82+66391+3300+500+3838,59), що підтверджується розрахунком заборгованості. Такий розмір заборгованості є обґрунтованим, здійснений відповідно до умов договору та підтверджений наданими до суду розрахунками. Таким чином, [PERSON] своїх зобов'язань за договором №б/н від 14.07.2011 належним чином не виконує та має загальну заборгованість - 81110 грн. 41 коп. Як встановлено судом, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. У період з 18.10.2014 по 01.10.2015 [PERSON] брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується рішенням від 29.10.2015 про визнання учасниками бойових дій працівників органів внутрішніх справ України, а також посвідченням учасника бойових дій. Згідно ч.15 ст.14 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов'язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Визначення «особливого періоду» міститься в абзаці 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-ХІІ, у якому передбачено, що особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У відповідності до ст.1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ, особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. У свою чергу, мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст.1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»). Таким чином, за змістом наведених норм особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Дія особливого періоду, під час якого штрафні санкції, пеня за невиконання зобов'язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, обмежується строками, встановленими для проведення мобілізації, або часом, протягом якого діє воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. 17 березня 2014 року Виконуючим обов'язки Президента України видано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303/2014, який затверджено ЗУ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 № 1126- VII. Згідно пункту 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України. Закон України від 17.03.2014 №1126-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18 березня 2014 року. Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. З 18.03.2014 в Україні відповідно до абзацу 11 статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу 4 статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» настав особливий період, тривалість якого пов'язується з тривалістю мобілізації, строк якої встановлено пунктом 3 Указу, тобто 45 діб. Таким чином, тривалість особливого періоду відповідно до Указу в.о. Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 становила 45 діб: з 18.03.2014 по 02 травня 2014 року. Указом Виконуючого обов'язки Президента України від 06.05.2014 №454/2014 «Про часткову мобілізацію», який затверджено ЗУ № 1240-УІІ від 06.05.2014, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України № 1240-УІІ від 06.05.2014 «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 07 травня 2014 роук. Таким чином, тривалість особливого періоду відповідно до Указу В.о. Президента України від 06.05.2014 №454/2014 становила 45 діб : з 07.05.2014 по 21 червня 2014 року. Указом Президента України від 21.07.2014 №607/2014, який затверджено ЗУ від 22.07.2014 № 1595-УІІ, оголошено часткову мобілізацію тривалістю 45 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 22.07.2014 №1595-УІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 24 липня 2014 року. Таким чином, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 21.07.2014 №607/2014 становила 45 діб : з 24.07.2014 по 07 вересня 2014 року. Указом Президента України від 14.01.2015 №15, який затверджено Законом України від 15.01.2015 № 113-УІІІ, оголошено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Закон України від 15.01.2015 № ПЗ-УІІІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності 20 січня 2015 року. Таким чином, тривалість особливого періоду відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 №15 становила 210 діб: з 20.01.2014 по 22 серпня 2014 року. Особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 по 02.05.2014; з 07.05.2014 по 21.06.2014; з 24.07.2014 по 07.09.2014; з 20.01.2015 по 22 серпня 2015 року. Така ж правова позиція викладена Київським апеляційним адміністративним судом у справі №826/18425/15 від 04 лютого 201б року. Як встановлено у судовому засіданні, відповідач не звертався до відділення банку та не надавав оригінали документів, які підтведжують проходження ним військової служби та прийняття безпосередньої участі в АТО для здійснення перерахунку банком заборгованості та повернення нарахованих відсотків, штрафних санкцій та пені, прийняття безпосередньої участі в АТО. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Верховний Суд України неодноразово висловлювався відносно сроку виконання зобов"язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 справа №6-61цс14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається, після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору." Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня квітня 2017 року. Таким чином, банк звернувся до суду з позовом до відповідача 25.06.2017 - до спливу строку позовної давності. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову, так як [PERSON] порушив зобов'язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором та законом. Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" є правонаступником прав та обов'язків закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 змінено найменування позивача з ЗАТ КБ "ПриватБанк" на ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", про що зазначено у п.1.1. Статуту ПАТ КБ "ПриватБанк". Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 1 600 грн. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Також стягнути з [PERSON] судові витрати сплачені позивачем при подачі позову.

Outcome: approved