Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, згідно якої просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 25.03.2013 року право власності на спадкове майно, зокрема на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,6000 га., кадастровий номер 6123081900:02:001:0453, яка розташована на території с. Геленки, Козівського району, Тернопільської області, та на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,2500 га., кадастровий номер 6123081900:02:001:0452, яка розташована на території с. Геленки, вул. Центральна №2, Козівського району, Тернопільської області, які належали [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія 1-ТР №036178 від 03.06.1997 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 11.07.2004 року помер гр. [PERSON], який проживав в [INFO], якому на праві приватної власності належали вищевказані земельні ділянки. Спадкоємцем після смерті [PERSON] була його дружина, тітка позивачки [PERSON], яка прийняла спадщину в належному порядку та в строк, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.01.2005 року, проте, за час свого життя не зареєструвала своїх майнових прав у відповідних реєстраційних органах. 25 березня 2013 року померла тітка позивачки гр. [PERSON], яка проживала в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.03.2013 року серія 1-ИД № 154141. 17 листопада 2009 року гр. [PERSON] склала заповіт, згідно змісту якого заповіла позивачці [PERSON] все належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті. Після смерті спадкодавця позивачка [PERSON] маючи намір оформити спадкове майно звернулася до нотаріуса, проте, приватним нотаріусом [PERSON] 22.05.2017 року позивачці відмовлено в оформленні спадкового майна (земельних ділянок) після смерті [PERSON] у звязку із тим, що за життя спадкодавець не зареєструвала видане їй свідоцтво про право на спадщину в Управлінні Держкомзему та не отримала Державний акти на право власності на земельні ділянки. Рекомендовано звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, проте подали суду письмові клопотання, згідно яких просять справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Козівського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, згідно змісту якого не заперечує щодо позовних вимог [PERSON], розгляд справи просить проводити без його участі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі, серед іншого, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання усіх\~\~осіб,\~\~які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до\~\~положень\~\~цього\~\~Кодексу\~\~розгляд справи здійснюється судом за\~\~відсутності\~\~осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового\~\~ процесу\~за\~допомогою\~звукозаписувального технічного\~засобу\~не\~здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 2\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.\~11\~та ст.\~60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 11 липня 2004 року помер гр. [PERSON], який проживав в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12.07.2004 року серія 1-ИД №178130. [PERSON] на праві приватної власності належали земельні ділянки, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія 1-ТР №036178 від 03.06.1997 року, що підтверджується копією Державного акту та копіями Витягів із Державного земельного кадастру від 21.04.2017 року. Спадкоємцем майна після смерті гр. [PERSON] була його дружина, тітка позивачки [PERSON], яка прийняла спадщину в належному порядку та в строк, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 12.01.2005 року, проте, за час свого життя не зареєструвала своїх майнових прав у відповідних реєстраційних органах. 17 листопада 2009 року спадкодавець [PERSON], яка проживала в [INFO] склала заповіт, посвідчений секретарем Геленківської сільської ради Козівського району, зареєстрований в реєстрі за №40, який не було змінено чи скасовано, що підтверджується відповідною відміткою на заповіті, згідно змісту якого заповіла позивачці [PERSON] все належне їй майно, яке буде належати їй на день смерті. 25 березня 2013 року померла [PERSON], яка проживала в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.03.2013 року серія 1-ИД №154141. Позивачка [PERSON] в належному порядку та в строк прийняла спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], зокрема протягом шести місяців, а саме, 09.08.2013 року звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, та нотаріусом за вказаною заявою відкрито спадкову справу №64/2013, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Вказане також підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.05.2017 року. Судом також встановлено, що приватним нотаріусом [PERSON] 22.05.2017 року позивачці [PERSON] відмовлено в оформленні спадкового майна за заповітом (земельних ділянок) після смерті [PERSON] у звязку із тим, що за життя спадкодавець [PERSON] не зареєструвала видане їй свідоцтво про право на спадщину та не отримала Державні акти на право власності на земельні ділянки. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,\~212 ЦПК України\~дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до п. 1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст.1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст.1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Відповідно до п.3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України\~ для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п. "г" ч. 1 ст. 81, ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Таким чином, відповідно до ст.1223 ЦК України позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], відмови від прийняття спадщини не заявляла, в належному порядку та в строк прийняла спадщину, за таких обставин, право позивачки на спадкування підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності. У відповідності до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved