Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

05.03.2018 Від ПАТ КБ "Приватбанк" до суду надійшла позовна заява до [PERSON] з наступними вимогами: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 22341 грн 85 к. за кредитним договором № б/н від 18.08.2014, яка складається з наступного: 7302 грн 51 к. - заборгованість за кредитом; 4287 грн 87 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9615 грн 60 к. - заборгованості зав пенею та комісією; 1135 грн 87 к. штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди; судові витрати у розмірі 1762 грн 00 к. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) б/н від 18.08.2014 [PERSON] (далі - відповідач) отримав кредит у розмірі 8633 грн 93 к. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ "Приватбанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у клієнта зважаючи невиконаних зобов'язань перед банком. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 12.02.2018 має заборгованість - 22341 грн 85 к., яка складається з наступного: 7302 грн 51 к. - заборгованість за кредитом; 4287 грн 87 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 9615 грн 60 к. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди - 1135 грн 87 к. Невиконання відповідачем умов кредитного договору стало підставою для пред'явлення в суді даного позову. Разом з позовом, представник позивача [PERSON] подала заяву від 19.02.2018 про судовий розгляд справи за відсутністю представника позивача, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 29 березня 2018 року прийнято справу в провадження Зміївського районного суду Харківської області та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 07.04.2018 відповідачем [PERSON] отримано ухвалу та матеріали позовної заяви з додатками. 29.05.2018 розгляд справи відкладено, в зв'язку з перебуванням судді у відпустці. 29.06.2018 розгляд справи відкладено, в зв'язку з наданням відповідачу часу для юридичної консультації. 30.08.2018 відповідач [PERSON] подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, позовні вимоги визнав частково, просив застосувати позовну давність до вимог про стягнення пені до лютого 2017 року, також просив відмовити у стягненні штрафів відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а. с. 60). З урахуванням раніше поданих заяв про судовий розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідача, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України їх неявка не перешкоджає судовому розгляду справи. Тому судовий розгляд проведено за відсутності сторін. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Даними анкети - заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 10.02.2008, та витягу з Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 №СП-2010-256, копії паспорта [PERSON] підтверджується, що між ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 4000 грн 00 к. (а. с. 5, 7-30, 31-33) . 18.08.2014 між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, згідно якої банком зменшено розмір заборгованості, яка виникла в період з дати надання позичальнику кредиту, а саме відсотки на 616 грн 11 к., комісію на 160 грн 23 к, пеню на 0 грн 0 к., штраф на 359 грн 53 к. Заборгованість за договором №SAMDN51000019910359 (Договір №1 ) від 10.02.2008 з дати підписання Генеральної угоди становить 9183 грн 93 к. Дата остаточного погашення заборгованості за договором 31.08.2016. Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди банк надав позичальнику строковий кредит в розмірі 8633 грн 93 к. на строк 24 місяці, з 18.08.2014 по 31.08.2016 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту на споживчі цілі в сумі 8633 грн 93 к. в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в зазначені в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 432 грн 04 к. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших витрат згідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.08.2016 (а. с. 6). Повноваження позивача щодо надання послуг кредитування підтверджуються відомостями, що містяться у витягу з ЄДРПОУ від 19.10.2017, Банківській ліцензії №22 від 05.10.2011, Статуті Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 03.04.2017 №409 (а. с. 35-38). Відповідно до пункту 5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18.06.2003 №254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п. 5.1. цього Положення). Згідно розрахунків, наданих позивачем у виді виписки по особовому рахунку за кредитним договором б/н, укладеним між позивачем та відповідачем, станом на 12.02.2018 загальна сума заборгованості за кредитним договором дорівнює 22341 грн 85 к. та складається з наступного: 7302 грн 51 к. - заборгованість за кредитом; 4287 грн 87 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом, з яких 4287 грн 87 к. - не сплачені проценти на поточну заборгованість, 9615 грн 60 к. суми комісії та пені (накопичувальним підсумком), у тому числі 3505 грн 20 к. (яка визначена самостійно судом шляхом додавання) - пеня, нарахована за період в межах річного строку позовної давності; а також штрафів відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди - 1135 грн 87 к. Останній платіж на погашення кредиту був здійснений 27.07.2015 року (а. с. 4). Зазначений розрахунок містить відомості про порядок нарахування заборгованості дати та суми погашення відсотків, кредиту, комісії та пені, тобто зрозумілі суми надходження та їх віднесення на погашення складових заборгованості. Тобто розмір заборгованості за кредитним договором підтверджений випискою по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованості за договором. Відповідно до частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності з частиною 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 Цивільного кодексу України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 Цивільного кодексу України). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 Цивільного кодексу України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 Цивільного кодексу України). За приписами частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Частиною 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Позивачем надано докази виникнення між сторонами правовідносин у зв'язку з укладанням кредитного договору та наявності з боку відповідача невиконаних зобов'язань за цим договором, що складається з заборгованості за кредитом у сумі 7302 грн 51 к. та заборгованості за процентами, сума яких дорівнює 4287 грн 87 к. Крім того, позивачем нараховано пеню в розмірі 9615 грн 60 к., щодо якої відповідачем подано заяву про застосування позовної давності. Виходячи з того, що право на отримання неустойки кредитор має до повного виконання зобов'язання, то стягнення неустойки за період в межах встановленого статтею 258 Цивільного кодексу України річного терміну до звернення з позовом до суду не є стягненням після спливу позовної давності. Таким чином, окрім заборгованості за кредитом у сумі 7302 грн 51 к., заборгованості за процентами 4287 грн 87 к., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також і заборгованість за пенею в межах річної позовної давності за період з 05 березня 2017 року по 12 лютого 2018 року в сумі 3505 грн 00 к. Оскільки відповідачем подано заяву про застосування позовної давності, сплив позовної давності є підставою для відмови у частині позову щодо стягнення іншої частини неустойки, нарахованої за період, що перевищує один рік до дня пред'явлення в суді позову. Також, слід взяти до уваги, що за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зважаючи на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені, яка підлягає частковому задоволенню, з метою дотримання заборони щодо подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, в частині позовних вимог щодо стягнення штрафів за порушення умов договору належить відмовити. За таких обставин, позовна заява Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.08.2014 підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором, в розмірі 15095 грн 58 к., яка складається з наступного: 7302 грн 51 к. - заборгованість за кредитом; 4287 грн 87 к. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3505 грн 20 к. - заборгованість за пенею, нарахованою в межах річного строку позовної давності за період з 05 березня 2017 року по 12 лютого 2018 року. В іншій частині позову належить відмовити. Згідно зі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача належить стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, що складає 1190 грн 51 к. Відповідно до частини 6 статті 259 Цивільного процесуального кодексу України складання повного рішення у даній справі, яка розглянута по суті 30 серпня 2018 року, відкладено до 04 серпня 2018 року. Згідно частини 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, дата складання повного рішення - 04 серпня 2018 року, є датою ухвалення рішення.

Outcome: partial