Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

В червні 2014 року в Рівненський міський суд надійшов позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості коштів у розмірі 24 647, 97 грн. за кредитним договором № б/н від 06.12.2007 року, за яким вона отримувла кредит в розмірі 2000 грн. 00 коп. зі платою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, та судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп. В позовній заяві зазначається, що відповідачем умови договору та вимоги ст.ст. 526, 527, 530 ЦПК України не виконувались, що призвело до виникнення простроченої заборгованості станом на 30 квітня 2014 року на вказану позовом суму, що складалася із 6994 грн. 10 коп. заборгованості за кредитом, 13175 грн. 95 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, 3066 грн. 11 коп. - заборгованість по комісії, а також штрафи: 250 грн. (фіксована частина), 1161 грн. 81 коп. (процентна складова). Згідно наданого представником відповідача заперечення, позовні вимоги до [PERSON] є безпідставними і такими, що заявлені з пропущеним строком заявленн вимоги, а докази зупинення чи переривання перебігу строук давності позивачем не долучені. За замістом таких заперечень, вказано на нікчемність договору так, як між сторонами не досягнена згода для всіх істотних умов кредиту, правочин не відповідає формі кредитного договору, та не може бути прийнятий судом в розумінні ст. 634 ЦК, крім того анкета-заява, відповідно до якої отримано кредит містить підписи посадових осіб банку без зазначення повноважень на укладення договорів, умови та правила долучені до позову не мають дати їх затвердження, а також вказується на безпідставність нарахування сум в розрахунку. Крім того, просить суд про застосування наслідків спливу позовної давності в силу вимог ст. 267 ЦК України, так як згідно отриманої відповідачем виписки по рахунку останнє погашення заборгованості було проведено 24.09.2009 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав в заявлені позовні вимоги, вважає їх доведеними належними та допустимими доказами, заперечення вважає безпідставними. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача позовні вимоги не визнав вважаючи їх незаконними і необґрунтованими, підтримав надані суду заперечення. Просить відмовити в задоволенні позову. Оцінюючи пояснення сторін, дослідженні надані в справі докази, встановленні обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено що, відповідно до заяви [PERSON] на отримання кредиту, вбачається, що 06 грудня 2007 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" (правонаступником якого згідно статуту є ПАТ КБ "ПриватБанк") [PERSON] було укладено договір, згідно якого банк надає відповідачу кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць. З зазначеної заяви встановлено, що [PERSON], ознайомившись з Умовами і правилами надання банківських послуг та тарифами банку, виявила бажання оформити кредитну карту "Універсальна" про що свідчить її підпис. Заява скріплена підписами працівників банку та печаткою відділення філії. Умови та правила надання банківських послуг, та тарифи, додані до матеріалів справи, є документами до яких позичальник приєднується, висловлюючи свою згоду з ними при оформленні заяви. Таким чином даний договір вважається договором приєднання в розумінні ч. 1 ст. 634 ЦК України, де позичальник може запропонувати лише розмір ліміту та обрати один з продуктів банку, але приєднується до умов в цілому. Чинне законодавство не передбачає заборони укладення договору між банком та клієнтом у вигляді договору приєднання, підписи сторони при приєднанні на аркушах формулярів стандартних форм договору не вимагаються законом. Надані суду належним чином посвідчені копії витягів з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку затверджені головою правління, та посвідчені посадовою особою банку. Підпис в заяві позичальника підтверджує її ознайомлення з даними документами. Тому суд бере їх до уваги. В п. 3.3, 5.3 Умов та правил надання банківських послуг сторони визначили, що підписанням даного договору позичальник приймає будь-який розмір ліміту встановленого банком, та банк залишає за собою право в односторонньому порядку без повідомлення клієнта на свій власний розсуд змінювати ліміт кредиту. Таким чином на підставі наданих сторонами роздруківки руху коштів по кредитному рахунку відповідача встановлено, що не заперечується відповідачем та представником, підвищення 24.09.2008 року банком розміру кредитного ліміту для клієнта до 7.000 грн. З п. 6.5 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до п. 5.5 Правил користування платіжною карткою, за користування кредитом банк нараховує відсотки у розмірі, встановленому тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів у році, відповідно до п.5.5.1 за несвоєчасне виконання боргових зобов'язань держатель сплачує відсотки за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розмір яких визначається тарифами. З тарифів банку встановлено, що відсоткова ставка за кредитним договором становить 3% на місяць, комісія за прострочення забов'язань по сплаті кредиту та відсотків 1% від суми заборгованості щомісячно. З розрахунку заборгованості за кредитним договором між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] встановлено, що станом на 30 квітня 2014 року, має заборгованість перед банком в розмірі 24647 грн. 97 коп., що складається із 6994 грн. 10 коп. заборгованості за кредитом, 13175 грн. 95 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, 3066 грн. 11 коп. заборгованість по комісії, а також штрафи: 250 грн. (фіксована частина), 1161 грн. 81 коп. (процентна складова). З виписки по рахунку за кредитним договором з [PERSON] вбачається, що банк 06.12.2007 року виконав умови договору та надав позичальнику кредитну лінію в розмірі 2000 грн., 24.09.2008 року збільшив кредитний ліміт до 7000 грн., позичальник скористався коштами востаннє 06.03.2009 року на загальну суму 6994 грн. 10 коп. останнє погашення заборгованості за кредитним договором відбулося 08.02.2011 року в розмірі 1000 грн. Пунктом 9.12 Умов надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання, якщо жодна зі сторін не проінформує іншу про припинення договору він автоматично продовжується на такий же строк. Відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною картою, строк дії картки вказаний на стороні карти (місяць, рік). Карта дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Пунктом 3.1.3 Правил визначено, що після закінчення строку дії картки вона продовжується банком шляхом надання нової карти з новим терміном дії Відповідно до правової позиції ВСУ в постанові від 19.03.2014 року №6-14цс14 вказано, що відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою договору, картка діє в межах визначеного строку. В такому випадку повернення кредиту в повному обсязі повинно бути проведено останнього дня місяця до якого дійсна картка, строк позовної давності відповідно розпочинається зі спливом останнього дня місяця дії картки, а не закінченням строку дії договору. Відповідно до довідки банку у вигляді інформації по карті [NUMBER], заборгованість по якій є предметом спору термін дії карти вказаний (11/11), тобто відповідно до п. 3.1.1 Правил користування платіжною картою, платіжна карта припинила свою дію 30 листопада 2011 року, а отже саме з 01 грудня 2011 розу розпочався трирічний термін позовної давності в силу вимог ч. 1 ст. 257 ЦК України. Позивачем не надано доказів отримання відповідачем нової картки з новим терміном дії. На спростування доводів позивача відповідачем не надана платіжна картка для огляду в судовому засіданні. Із наданих суду розрахунку заборгованості та наданих двома сторонами /в т.ч. відповідачем без зауважень/ витягів про рух коштів на особовому рахунку [NUMBER] вбачається відповідність записів та фактичне визнання /неоспорення/ відповідачем будь-яких інших операцій /записів/, за винятком останнього погашення заборгованості за кредитним договором 08.02.2011 року в розмірі 1000 грн., з метою використання такого заперечення для застосування положень чинного законодавства в частині строку позовної давності. Водночас докази та доводи банку в частині строку дії картки, як вбачається чотирирічного, також внесення останнього платежу приймаються до уваги суду, як такі, що відповідачем не спростовані, інше джерело такого перерахунку із особового рахунку не витікає, не вказано стороною відповідача . Таким чином підстави застосування наслідків спливу строку позовної давності відповідно до приписів ч.2 ст. 257 ЦК України у суду відсутні. При укладені кредитного договору від 06.12.2007 року в заяві на отримання картки сторони домовились, що за порушення взятих зобов'язань по поверненню коштів позичальник зобов'язується сплатити на користь банку штраф в розмірі 250 грн. та 5% від ціни позову. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, приведений відповідно до умов та тарифів банку, тому суд вважає що з відповідача підлягає стягненню вся сума заборгованості. Оскільки [PERSON], зобов'язання перед банком порушила, то відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України з неї на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" слід стягнути судові штрафи передбачені в заяві. Таким чином позовні вимоги обґрунтовані, доведеними доказами, а заперечення відповідача не знайшли доказового підтвердження в суді та не заслуговують уваги. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу та встановлених судом обставин, підлягає до стягнення відповідача [PERSON] на користь позивача понесені судові витрати в сумі 246 грн.48 коп. На підставі викладеного, ст. 549, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved