Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

30 грудня 2020 року позивач [PERSON] звернувся до Козельщинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає примусовому виконанню, у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 20 листопада 2020 року, номер реєстрації 93738, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» заборгованості у розмірі 49 270,35 гривень. Також просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на його користь судовий збір у розмірі 1 261,20 гривень. Зазначив, що про факт наявності виконавчого напису він дізнався за місцем роботи, куди до відділу бухгалтерії надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівнипро звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 11.12.2020, прийнята в межах ВП № 63830209 відносно нього, з якою він ознайомився 24.12.2020. З постанови він дізнався про те, що приватним виконавцем відкрите провадження № 63830209 про стягнення з нього 49 270,35 грн на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» на підставі виконавчого напису № 93738 від 20.11.2020, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем. Жодних документів та вимог від ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» йому не надходило та жодних відносин з вказаним підприємством він не мав, договорів не укладав. Близько 10 років тому він укладав кредитний договір з АТ «Альфа-Банк», однак письмового підтвердження, що ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» є правонаступником вказаного банку не отримував, а також не отримував договорів переуступки права вимоги. Зазначав, що з постанови приватного виконавця вбачається, що адреса позивача вказана невірно, а також вказана адреса, яка позивачеві не відома, і до якої він не має причетності. Уважає, що виконавчий напис, вчинений всупереч вимог чинного законодавства та вчинення виконавчого напису є протиправним, оскільки він жодного договору не посвідчував у нотаріуса з ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», відсутні законні підстави вчинення виконавчого напису на території Житомирського нотаріального округу, оскільки він ніколи не проживав на території міста Житомира та Житомирської області, а також міста Києва та Київської області та не має там майна, а також виконавчий напис вчинено за спливом трирічного строку позовної давності. Одночасно з позовною заявою позивач просив забезпечити позов шляхом зупинення стягнення за оспорюваним виконавчим написом про стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 49270,35 грн у виконавчому провадженні № 63830209, відкритому 11.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Малковою М.В., до закінчення судового розгляду. Ухвалою Козельщинського районного суду від 30 грудня 2020 року позивачу [PERSON] у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 03.02.2021 ухвалу Козельщинського районного суду Полтавської області від 30.12.2020 скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву [PERSON] про забезпечення позову задоволено: у порядку забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом № 93738 від 20.11.2020, вчиненим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 49270,35 грн у виконавчому провадженні № 63830209, відкритому 07.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Малковою М.В., до закінчення судового розгляду. Ухвалою Козельщинського районного суду від 04 січня 2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 11 лютого 2021 року задоволено клопотання позивача [PERSON] про долучення до матеріалів справи письмових доказів та оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду направив заявупро розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання представника не забезпечив, причини неявки представника у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, причини неявки у судове засідання не повідомив, письмових пояснень не надав. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова М.В. належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, причини неявки у судове засідання не повідомила, письмових пояснень не надала. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справу по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на належне повідомлення усіх учасників справи про місце, дату та час судового засідання, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та представників відповідача та третіх осіб на підставі письмових доказів, наявних у матеріалах справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За приписами ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5, 6.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5 (надалі по тексту рішення - Порядок вчинення нотаріальних дій), для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Неустойка (штраф, пеня) включається до виконавчого напису, якщо це передбачено умовами договору. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника є обов`язковою умовою вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Саме така правова позиція викладена у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 07.02.2018 р. у справі № 204/4071/14-ц та від 12.04.2018 р. у справі № 761/32388/13-ц. Із викладеного вище слід дійти висновку, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення у законному обсязі. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Судом встановлено, що 20 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис (а.с. 23, 52 на звороті), який зареєстровано в реєстрі за № 93738, яким звернуто стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором 610463906 від 15 квітня 2011 року, укладеним з Акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 1 від 21 червня 2016 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 2019-1КІ/ВЕСТА від 26 грудня 2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 16-01/19/1 від 16 січня 2019 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованість за кредитним договором 610463906 від 15 квітня 2011 року за період з 16 січня 2019 року по 11 листопада 2020 року у загальному розмірі 48 620,35 гривень, у тому числі: - заборгованість за сумою кредиту - 20 024,34 гривень; - строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користуванням кредитом - 18 253,22 гривень; - строкова заборгованість за штрафами і пенями - 10 342,79 гривень. За вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плату зі стягувача у розмірі 650,00 гривень, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом, - 49 270,35 грн. Доказів на підтвердження відступлення прав та обов`язків ПАТ «Альфа-Банк» відповідачеві учасниками справи до суду не надано. 07.12.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою Марією Вікторівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 93738 від 20.11.2020 (а.с. 24), та 11.12.2020 - постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у виконавчому провадженні № 63830209 з примусового виконання виконавчого напису № 93738 виданого 20.11.2020 (а.с. 9). 23.02.2021 від приватного нотаріуса Горая О.С. надійшли на адресу суду копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис № 93738 від 20.11.2020 про стягнення зі [PERSON] на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 49270,35 гривень, які витребував суд. З досліджених судом доказів вбачається, що для вчинення виконавчого напису на підтвердження безспірності заборгованості, відповідачем нотаріусу подавалися такі документи: - заява на вчинення виконавчого напису від 20.11.2020; - АНКЕТА-ЗАЯВА про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (для видачі та обслуговування «Прибуткової картки з кредитом» у рамках зарплатного проекту та можливістю розміщення депозитних вкладів в рамках продуктів «Депозитні вклади фізичних осіб») (а.с. 54), підписана позивачем [PERSON] 15.04.2011, згідно якої ПАТ «Альфа-Банк» надав [PERSON] кредит у формі відновлювальної кредитної лінії на наступних умовах: ліміт встановлюється у розмірі, що запропонований Банком в п. 5.9.2. Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб; сума кредиту - не менше 2000,00 гривень та не більше 20 000 гривень; процентна ставка за користування овердрафтом - 36 % річних; строк користування відновлювальної кредитної лінії - 365 днів з моменту отримання держателем права використання коштів кредитної лінії; - копія реєстру поштових рекомендованих відправлень; - копія договору факторингу від 26.12.2018, укладеного між ТОВ "Кредитні ініціативи" та ТОВ "Фінансова компанія "ВЕСТА"; - копія договору відступлення прав вимоги № 16-01/19/1 від 16.01.2019, укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "ВЕСТА" та ТОВ "ВЕРДИКТ КАПІТАЛ"; - копія виписки з ЄДЮОФОПГФ про ТОВ "Вердикт Капітал". Розрахунків суми простроченої заборгованості та періодів її виникнення, а також виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості матеріали виконавчого напису не містять. Отже, суд погоджується з доводами позивача, що вчинення виконавчого напису нотаріусом на кредитному договорі не відповідало встановленому законодавством порядку вчинення такого роду нотаріальних дій. Так у виконавчому написі зазначено період, за який проводиться стягнення заборгованості, а саме з 16 січня 2019 року по 11 листопада 2020 року, а заборгованість за кредитним договором становить 48 620,35 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 20024,34 грн; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 18 253,22 грн та строкова заборгованість за штрафами і пенями - 10 342,79 грн. Між тим документи, на підставі яких вчинявся такий виконавчий напис, інформацію про саме такий період виникнення заборгованості та саме таку суму заборгованості не містять. Сума звернутої до стягнення заборгованості за кредитом перевищує максимальну суму ліміту, визначену у анкеті-заяві (а.с. 54 на звороті), що безумовно не свідчить про безспірність вимог стягувача. Крім того, з анкети-заяви (а.с. 54) чітко вбачається, що кредит укладався 15.04.2011. Строк дії кредитного договору складає 365 днів з моменту отримання держателем (відповідачем) права використання коштів кредитної лінії. Отже, заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 620,35 гривень не є безспірною, оскільки не підтверджується тими документами, що надавались відповідачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, та виникнути така заборгованість у той період, що зазначений у виконавчому написі, не могла, а з дня виникнення права вимоги у стягувача до дати вчинення виконавчого напису минув трирічний строк, встановлений законом, що не давало відповідачеві право звертатися до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, вчинення якого є правомірним виключно щодо заборгованості, що пред`явлена у межах трирічного строку з дня виникнення права примусового стягнення боргу та виключно щодо безспірної заборгованості, що підтверджується кредитним договором та іншими первинними документами у їх сукупності. Наведення у виконавчому написі періоду виникнення заборгованості (з 16 січня 2019 року по 11 листопада 2020 року), який не відповідає дійсному періоду (протягом 365 календарних днів, починаючи з 15.04.2011), з метою приховування заявлення відповідачем до стягнення заборгованості поза межами трирічного строку, встановленого законом, спростовує правомірність виконавчого напису та свідчить про те, що він є таким, що не підлягає виконанню. Як уже зазначалось судом, у обов`язок нотаріуса входить перевірка дотримання стягувачем трирічного строку з дня пред`явлення вимоги. Однак, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Горай О.С. не перевірив безспірність вимог ТОВ «Вердикт Капітал», та чи дотримався стягувач трирічного строку, встановленого законом, чим порушив ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, з виконавчого напису вбачається, що нотаріусом було включено у виконавчий напис заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом та заборгованість за штрафами і пенями за користуванням кредитом, яка нарахована поза межами строку кредитування, передбаченого кредитним договором (після закінчення строку дії кредитного договору), що, на думку суду, є беззаперечним підтвердженням факту спірності заборгованості, що пред`явлена відповідачем до стягнення. Так, із анкети-заяви (а.с. 54) вбачається, що кредитний договір підписаний сторонами 15.04.2011, строк кредитування 365 днів, відповідно, строк дії кредитного договору скінчився - 15.04.2012. В той час, як у виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом та заборгованість за штрафами і пенями, проводиться за період з 16 січня 2019 року по 11 листопада 2020 року (а.с. 23, 52 на звороті), що є безпідставним та не ґрунтується на вимогах законодавства та на положеннях договору, що був укладений між позивачем та банком, правонаступником якого є відповідач згідно інформації, зазначеної у виконавчому написі. Крім того, з дослідженої судом анкети-заяви, яка є кредитним договором у розумінні закону, не вбачається взагалі будь-який розмір неустойки, що додатково свідчить про те, що стягнуту за виконавчим написом заборгованість не можливо вважати безспірною, а включення до виконавчого напису нотаріуса розміру заборгованості за неустойкою за порушення зобов`язань по кредиту суперечить положенням п. 6.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту України від 22.02.2012 № 296/5. Також суд зазначає, що кредитний договір у формі анкети-заяви від 15 квітня 2011 року укладено у простій письмовій формі, його не посвідчено у нотаріальному порядку. Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус посилався на статті 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 (надалі - ПКМУ № 1172 або Перелік). Як уже зазначалось судом вище, згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172 було затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пунктом 2 розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» вказаного Переліку було передбачено, що для одержання виконавчого напису на кредитних договорах, за якими допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, слід додати: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Перелік доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі № 826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. залишено без змін. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «КБ «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017. Отже, станом на 20.11.2020 - дату вчинення спірного виконавчого напису, правової норми, яка б дозволяла вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, укладених в простій письмовій формі, не існувало, оскільки положення Переліку в частині документів, що підтверджують безспірність вимог за кредитними договорами, визнані незаконними у судовому порядку. Не маючи правових підстав для вчинення виконавчого напису, нотаріус права на його вчинення не мав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок що спірний виконавчий напис нотаріуса не відповідає вимогам закону, оскільки стягнута за виконавчим написом заборгованість перебувала поза межами встановленого законом трирічного строку з дня виникнення у відповідача права вимоги; виконавчий напис вчинено на підставі положення нормативно-правового акту, який станом на дату вчинення виконавчого напису був нечинним та скасованим судом, а сума стягнутої заборгованості не була безспірною. Відтак, суд визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню і задовольняє позов повністю. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору за подання позовної заяви у сумі 840,80 грн та за подання заяви про забезпечення позову у сумі 420,40 грн, про що свідчать квитанції про сплату судового збору. З врахуванням того, що позов позивача підлягає задоволенню, суд в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку про стягнення судових витрат у вигляді судового збору з відповідача на користь позивача у сумі 1 261,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved