Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 6 березня 2014 року у задоволені позовних вимог Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію - відмовлено. Не погодившись з рішенням Олександрівського районного суду Донецької області від 6 березня 2014 року Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» подало апеляційну скаргу. Просило рішення суду скасувати та прийняти нове. Вважає, що рішення суду незаконне та не обґрунтоване. Зазначають, що відповідачка дійсно має право на пільги, однак судом не встановлено чи витримане відповідачкою вимоги, щодо отримання цих пільг відповідно до діючого законодавства України. Судом першої інстанції встановлено наступне: [PERSON] мешкає у приватизованій квартирі за адресою [ADDRESS], загальною площею 40,8 кв.м., разом з співмешканцем [PERSON] та донькою [PERSON] Відповідачка [PERSON] з 1994 року працює а Олександрійській центральній районній лікарні медичною сестрою. Між Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» та відповідачами існують фактичні договірні відносини з надання і отримання послуг у вигляді теплової енергії на підставі відкритого особового рахунку. Відповідачі своєчасно не сплачували за фактично отриману теплову енергію, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 10450 грн. 87 коп. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Основ законодавства України «Про охорону здоров'я» відповідачка має пільги з оплати за комунальні послуги в межах норм користування житлово-комунальними послугами. Сторони у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи буди повідомлені належним чином. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.162 ЖК України громадяни, яким належить квартира на праві приватної власності, зобов'язані своєчасно вносити квартирну плату, а також плату за комунальні послуги за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ст. 160 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають спільно з ним у будинку (квартирі), яка належить громадянину на праві власності, користуються нарівні з наймачем всіма правами і несуть всі обов'язки, які випливають з договору найма. Відповідно до п. «ї» ст.. 77 Основ законодавства « Про охорону здоров'я », медичні працівники, мають право на безплатне користування житлом з освітленням і опаленням в межах норм, встановлених законодавством, тим, хто проживає і працює у сільській місцевості і селищах міського типу, а також пенсіонерам, які раніше працювали медичними та фармацевтичними працівниками і проживають у цих населених пунктах, надання пільг щодо сплати земельного податку, кредитування, обзаведення господарством і будівництва приватного житла, придбання автомототраспорта. Як вбачається з Порядку забезпечення працівників бюджетних установ безплатним користуванням житлом з опаленням і освітленням, відповідно до п. «Ї» ч.1 ст. 77 Основ законодавства України про охорону здоров'я надання гарантій забезпечується за рахунок коштів державного бюджету. Обсяги коштів на забезпечення гарантій щорічно визначаються законом України про Державний бюджет на відповідний рік. Бюджетні установи (заклади) ведуть персоніфікований облік працівників, які мають право на відповідні гарантії, та щомісячно надають інформацію про них головним розпорядникам коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення відповідно до постійного місця проживання працівників зазначених установ (закладів) за формою згідно з додатком. У разі ненадходження такої інформації розпорядники коштів не провадять розрахунки з підприємствами та організаціями, що надали послуги. Органи праці та соціального захисту населення як головні розпорядники коштів місцевих бюджетів, спрямованих на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, відшкодовують підприємствам та організаціям - постачальникам послуг витрати за надані гарантії відповідним категоріям працівників установ (закладів) державної і комунальної форми власності. Відповідно до п.2 Порядку право на безплатне користування житлом з опаленням і освітленням мають у тому числі медичні та фармацевтичні працівники (лікарі, провізори, фахівці з базовою та неповною вищою медичною та фармацевтичною освітою незалежно від найменування посади), які проживають і працюють у сільській місцевості та селищах міського типу; Особам, зазначеним у пункті 2 цього Порядку, гарантії надаються в межах норм, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.96 N 879 "Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають пільги щодо їх оплати". Відповідно до а. 2 п. 22 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 у разі отримання права на пільги споживач подає виконавцю письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахуванням пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу. Апеляційним судом встановлено, що Позивач надає послуги з теплопостачання відповідачам, які проживають у сільській місцевості, а саме: [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] працює старшою медичною сестрою у Александрівській ЦРБ, та має пільги з оплати за житлово-комунальні послуги. Матеріали справи не містять доказів, щодо того, що відповідачка надала виконавцю письмову заяву та документи, що підтверджують право на пільги, а також відомості з персоніфікованого обліку працівників, які мають право на відповідні гарантії. Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги позивача є частково обґрунтованими з наступного. Відповідачка свою пільгу не зареєструвала у встановленому порядку. УТСЗН з цих підстав не надало відомостей позивачу про пільгу відповідачки, тому у позивача не було підстав для нарахування плати за постачання теплової енергії з урахуванням пільги й його позов правомірний. Позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за спожиті комунальні послуги, а саме з [PERSON] та її співмешканця, який зареєстрований у квартирі. Позов до співмешканця Уварової- Вопельника не підлягає задоволенню з тих підстав, що в разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа (ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"). Участь інших осіб, які проживають у жилому приміщенні, у таких випадках визначається його власником і обов'язки по оплаті вказаних послуг виникають у них лише перед останнім (ст. 156 ЖК України). Розглядаючи питання про розмір заборгованості за спожиту теплову енергію, апеляційний суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь позивача 7529 грн. 90 коп. за термін з січня 2010 року по серпень 2013 року включно з наступного. Як вбачається з матеріалів справи/ а.с.60/ позивач вже звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої заборгованості з централізованого теплопостачання за термін: жовтень - січень 2010 року й цього питання постановлене рішення. Відповідно до ст.. 205,310 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо набрало законної сили рішення суду, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Враховуючи наведене, провадження у частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за комунальні послуги за термін з жовтня 2007 року по січень 2010 року підлягає закриттю, а за термін з січня 2010 року по серпень 2013 року стягненню у сумі 7529 грн. 90 коп. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Судове рішення не відповідає цим вимогам. Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Розглядаючи справу суд першої інстанції не дотримався зазначених норм матеріального та процесуального законодавства, з не достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, не перевірив доводи і заперечення сторін, не дослідив докази, та не дав належну оцінку. Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, на підставі п.2 ч.1,2 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за надану теплову енергію необхідно задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за спожиту теплову енергію станом на 01.09.2013 року у сумі 7529 грн. 90 коп. та судові витрати у сумі 229 грн. 40 коп. В іншій частині позову - відмовити.

Outcome: partial