Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

08.02.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання угоди № 364630 від 20.06.2011 року недійсною, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким: - визнати недійсною угоду №364630 від 20.06.2011, укладену між нею, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»; - зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» повернути їй сплачені кошти у розмірі 120945,68грн. ( сто двадцять тисяч девятсот сорок пять гривень 68 коп.). 08.02.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 - 1 ЦПК України для слухання даної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В. 12.02.2016 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 122, 127 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі на призначено справу до судового розгляду. В судове засідання, яке відбулося 13.04.2016 року, позивачка [PERSON] не з»явилася, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява, в якій позивачка просить суд слухати справу без її участі, уточнені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулося 13.04.2016 року, представник відповідача, - Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та уточнені позовні вимоги задовольнити, обґрунтовуючи своє рішення наступним. Що стосується винесення заочного рішення, то, відповідно, враховуючи вищевикладені обставини судом винесено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі Глави 8 ЦПК «Заочний розгляд справи». Так, в ст.. 224 ЦПК України зазначено, що в разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з письмової заяви, позивачка [PERSON] не заперечує проти винесення заочного рішення, відповідач, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», повідомлений судом належним чином про день, час та місце слухання справи, про що в матеріалах справи є відмітки. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Згідно ч. 2 ст. 225 ЦПК України розгляд справи та ухвалення рішення проводяться за загальними правилами з винятками і доповненнями, встановлених цією главою. Згідно ст.. 226 ЦПК України за формою та змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим ст. ст. 213, 215 ЦПК України і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Підсудність. Згідно ч. 5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред»являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Відповідно, ч. 5 ст. 110 ЦПК України передбачає альтернативну підсудність розгляду справи, причому, згідно положень ст. 110 ЦПК України, підсудність в даному випадку визначається лише за бажанням позивача, який таким правом наділений, окрім положень ЦПК України, положеннями Закону України «Про захист прав споживача». Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм. Позивачкою [PERSON], 20.06.2011 укладено угоду №364630 ( далі - Угода ) з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» ( ТОВ «Авто Просто» далі - Відповідач ) з метою придбання легкового автомобіля ВАЗ 210994 вартістю 64200 грн. ( додаток № 1 до Угоди ). У послідуючому, 28.09.2011 позивачкою [PERSON] підписано додаток № 3 до вказаної Угоди, згідно із яким загальна сума її грошових зобовязань склала 115431 грн. 66 коп. На день підписання цього додатку позивачка сплатила 39439 грн. 79коп. Сума заборгованості склала 75991,87грн., яка мала бути погашена в повному обсязі згідно з графіком внесків до 30.06.2021. Згідно з договором №218188-Y02482 від 12.10.2011 та відповідно до акту № hk25053917 прийому - передачі автомобіля від 17.10.2011 позивачка отримала від філії «Автоцентр на Столичному» AT «Українська автомобільна корпорація» автомобіль LADA 115 4D 1.6 8V вартістю 66300 грн. ( видаткова накладна №hk25053917 від 17.10.2011). Загальна сума сплачених мною щомісячних платежів складає 120945,68грн., тобто переплата позивачкою за вже отриманий автомобіль склала 5514,02грн. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Про заміну автомобіля ВАЗ 210994, який перестали випускати з травня 2012 року, на автомобіль ЗАЗ Sens, та, відповідно, збільшення поточної ціни позивачці стало відомо лише 11.01.2016 з листа ТОВ «Авто Просто» від 05.01.2016, тобто з цього часу і починається перебіг позовної давності. Раніше ніяких повідомлень від ТОВ «Авто Просто» про здійсненну заміни автомобіля позивачка не отримувала. Тому суд вважає, що перебіг строку позовної давності починається саме з 05.01.2016. Статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Згідно умов спірної Угоди, а також п.п. 3, 17, 19, 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» Відповідач виступає виконавцем певних послуг, зазначених у ст. 1 Угоди, а позивачка є їх споживачем. При цьому умови Угоди порушують права позивачки як споживача. Зокрема, відповідно до ст. 1 Угоди предметом цієї Угода є надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля, тобто, Відповідач взяв на себе зобов'язання надати позивачці послуги, спрямовані на придбання транспортного засобу, а саме, автомобіля ВАЗ 210994 вартістю 64200 грн. через систему придбання в групах АвтоТак. Угода укладається шляхом підписання сторонами Угоди, Додатку № 1 та Додатку № 2, які є невідємними частинами Угоди. Терміни, що використовуються в Угоді та системі АвтоТак, визначаються в Додатку № 2 до Угоди. Частиною 1 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Згідно з ч. 2, п. З ч. З ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом і виконавця. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Так, за змістом ч. 5 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача, такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону). Дійсно, аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч. 2, п. 3 ч. 3, 5, 6 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" суд вважає, що порушує право позивача, як споживача ст. 9 Додатку №2 до Угоди, що регламентує порядок заміни, припинення випуску або припинення продажу марки та/або моделі автомобіля, зазначених в Угоді, а саме: відповідно до п. 9.2 - якщо поточна ціна нової марки та/або моделі автомобіля більш ніж на 10% перевищує останню відому поточну ціну автомобіля, зазначеного в Додатку №1 до Угоди, застосовується наступний механізм: аб.б п.9.2 - розмір у відсотках кожного наступного повного внеску Учасника, який вже отримав автомобіль, не змінюватиметься, а поточна ціна для його розрахунку буде пропорційно змінюватися відповідно до зміни поточної ціни нової марки та/або моделі автомобіля, а також відсутністю прав позивачки на розірвання Угоди в разі збільшення ціни автомобіля, чим порушує п.п. 12, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору та визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Так як про заміну автомобіля ВАЗ 210994, який перестали випускати з травня 2012 року, на автомобіль ЗАЗ Sens, позивачці стало відомо лише 11.01.2016 з листа ТОВ «Авто Просто» від 05.01.2016. При цьому Поточна ціна автомобіля ЗАЗ Sens більш ніж на 20% перевищує поточну ціну автомобіля ВАЗ 210994: 168000грн. проти 64000грн. Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону „ Про захист прав споживачів , якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Проте, ТОВ «Авто Просто» в порушення вимог ч. 12. ст. 10 Закону „ Про захист прав споживачів не попередив позивачку, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть інтереси і вимоги позивачки, ніж це очікувалось під час укладення договору, тому, суд вважає, що ці умови є дискримінаційними, тобто такими, що всупереч принципу добросовісності мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивачки, оскільки позивачка вже отримала автомобіль і збільшення його ціни ( вартості ) для неї є незаконним, а умови Угоди є несправедливими та завдає позивачці відповідно шкоди, так як вартість послуг ТОВ «Авто Просто» зростає прямо пропорційно зростанню вартості автомобіля. Враховуючи вищезазначене, слід зазначити, що умови договору ТОВ «Авто Просто» порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України), зокрема, посилання на принцип добросовісності було використане Конституційним Судом України при винесенні відомого рішення у справі «про охоронюваний законом інтерес» ( Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 р. № 18-рп/2004). Добросовісність, як загальноправовий принцип, є одним з критеріїв для визначення того, чи є будь-який інтерес «охоронюваним законом», тобто самостійним обєктом судового захисту. Дії Відповідача є недобросовісним виконанням умов договору, в порушення принципу добросовісності, закріпленого в ч. 3 ст. 509 ЦК України. Не маючи законних підстав для реалізації свого права, передбаченого договором та за умов належного та добросовісного виконання позивачем своїх зобовязань, відповідач недобросовісно включив до Додатку №2 Угоди ст.9. В результаті недобросовісних дій відповідача позивачці були завдані матеріальні збитки у вигляді переплати за вже отриманий автомобіль на суму 5514,02грн. Крім того, діючи недобросовісно, відповідач своєчасно не попередив позивачку про заміну автомобіля. При цьому не передбачив в Угоді правові наслідки та свою відповідальність в разі невиконання ним обовязку повідомити позивачку про зміну моделі, та, відповідно, ціни автомобіля. Умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін - посилання відповідача на кількісну складову зобовязань, які зазначені в угоді ( 11 проти 7 на користь споживача ) не є доказом їх добросовісності, оскільки вони носять суто декларативний характер та не несуть за собою відповідальності з боку ТОВ «Авто Просто». Зглядаючись на умови договору, суд вважає, що відповідач отримує надмірні, обєктивно невиправдані переваги, зокрема, включивши в Додаток №2 Угоди ст.9, а також не передбачивши можливість дострокового сплати внесків, в разі можливого збільшення вартості автомобіля і, як наслідок, розміру внесків. Умови договору завдають шкоди споживачеві - поточна ціна автомобіля ЗАЗ Sens більш ніж на 20% перевищує поточну ціну автомобіля ВАЗ 210994: 168000 грн. проти 64000грн. Загальна сума сплачених позивачкою щомісячних платежів складає 120945,68грн., замість узгодженої 115431 грн. 66 коп., ( додаток №3 до вказаної Угоди ), тобто переплата позивачкою за вже отриманий автомобіль склала 5514,02грн., що є для позивачки значною шкодою. Крім того, положення п. 9.6. ст.9 Додатку №2 Угоди носять взаємовиключний характер, який вказує на те, що положення цієї статті не застосовуються в разі зміни моделі автомобіля, а для розрахунку повних внесків застосовується ціна автомобіля вказаного в Додатку №1, тобто, узгоджена сторонами ціна - 115431 грн. 66 коп. Таким чином з Угоди вбачаються явно невигідні одній стороні -позивачці, як споживачу, договірні умови, а протилежна сторона правочину Відповідач, сформулював в односторонньому порядку, і тим самим створив істотний дисбаланс між правами і обов'язками сторін за Угодою на свою користь, не врахував при цьому інтересів споживача, - позивачки по справі. Як видно з вищенаведеного, Угода страждає суттєвими пороками невідповідності її змісту актам законодавства України, ці невідповідності свідомо допущені ТОВ «Авто Просто» і націлені проти прав та інтересів позивачки, як споживача. Так як будь-яка із зазначених умов, є істотною умовою Угоди, відповідно вимог законодавства України, суд вважає, що відповідно до ст. 217 ЦК України, недійсність будь-якої із зазначених умов окремо, а разом всіх тим паче, має наслідком недійсності правочину (Угоди) в цілому, з усіма правовими наслідками які закон з цим повязує. Відповідно до ст. 21 Закону «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: б) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач (правовий аналіз Угоди свідчить про порушення принципу рівності сторін "Угоди на шкоду споживану). А тому позивачка, як споживач має право відмовитися від Угоди про надання послуг без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в аб.1, 2 ч. 12 ст. 10 Закону України „Про захист прав споживачів. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved