Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом Позивач) звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (надалі за текстом Відповідач 1), Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України (надалі за текстом Відповідач 2), про відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги наступним. Позивач відповідно до контракту проходив службу з 13 квітня 2017 року по 13 квітня 2020 року на посаді старшого солдата - стрільця 2 відділення 2 взводу РОП на БТР 1 БОП військової частини № [NUMBER] Південного територіального управління Національної гвардії України. Під час проходження служби наказом т.в.о. командира військової частини № 3029 №93 від 31 січня 2019 року на Позивача було накладено дисциплінарне стягнення та звільнено з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю, та переведено на строкову військову службу. Зазначений наказ було постановлено керівництвом військової частини у зв`язку з тим, що 30 січня 2019 року приблизно о 00.07 годин працівниками патрульної поліції на перехресті вулиць Водограйна та 40 років Перемоги в м. Запоріжжі, був зупинений автомобіль державний номер [NUMBER] , у зв`язку з тим, що водій транспортного засобу при здійсненні повороту не подав відповідний світловий сигнал. Відповідно до висновків службового розслідування встановлено, що транспортним засобом керував військовослужбовець за контрактом старший солдат [PERSON] . Правоохоронці запідозрили його у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці події за допомогою алкотестера Драгер 6810 в присутності двох свідків. [PERSON] зафіксував стан алкогольного сп`яніння (0,92 проміле). Працівниками поліції було складено протокол від 30 січня 2019 року серії БД №414817 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. По факту вищевказаної пригоди заступником командира роти оперативного призначення на бронетранспортерах 1 батальйону оперативного призначення військової частини № [NUMBER] [PERSON] , було проведено службове розслідування та складено висновок від 31 січня 2019 року, який було затверджено т.в.о. командира військової частини № [NUMBER] [PERSON] . Відповідно до висновку на Позивача накладено дисциплінарне стягнення та звільнено з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю, та переведено на строкову військову службу. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2019 року по справі про адміністративне правопорушення №333/672/19 [PERSON] визнано не винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і справу закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 13 травня 2019 року. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.07.2019 року по справі №280/2317/19 позовні вимоги [PERSON] до Тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини [NUMBER] Південного територіального управління Національної гвардії України, [PERSON] до Командира військової частини [NUMBER] Південного територіального управління Національної гвардії України [PERSON] про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано наказ Тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини № 3029 №93 від 31 січня 2019 року, відповідно до якого на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення та звільнено з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю, та переведено на строкову військову службу. Поновлено на військовій службі за контрактом на посаді стрільця 2 відділення 2 взводу Роти оперативного призначення на бронетранспортері 1 Батальйону оперативного призначення старшого солдата [PERSON] . Зобов`язано командира військової частини № [NUMBER] Південного територіального управління Національної гвардії України, виплатити [PERSON] грошове забезпечення у сумі 43084,80 грн. та речове забезпечення за нормами за весь час знаходження на строковій службі. Стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини [NUMBER] Південного територіального управління Національної гвардії України судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 768 грн. 40 коп. 07 вересня 2019 року Позивача було поновлено на військової службі за контрактом на посаді стрільця 2 відділення 2 взводу РОП на БТР 1 БОП старшого солдата. З посиланням на зазначене рішення Запорізького окружного адміністративного суду позивач зазначає про те, що внаслідок незаконних дій т.в.о. командира військової частини № [NUMBER] [PERSON] , пов`язаних із виданням наказу № 93 від 31 січня 2019 року позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевному болю, відчутті зневаги і приниження, пригнічення та образи, підриву професійного авторитету і ділової репутації позивача серед побратимів, життєвий уклад Позивача зазнав суттєвих змін, оскільки він тривалий час був позбавлений можливості реалізувати свої звички, та життєві плани. На час знаходження на строкової службі Позивач перебував у стані пригнічення та стресу, оскільки більше півтора року він старанно й сумлінно служив за контрактом та виконував свої військові обов`язки, крім того, розуміючи, що не вчинивши жодного правопорушення. З посиланням на викладене, позивач просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 250000,00 грн., розмір якої, на думку Позивача, є розумним та справедливим. У відзиві на позовну заяву представник Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України зазначає про те, що відповідно до контракту про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України від 12.04.2017 року, [PERSON] взяв на себе зобов`язання щодо проходження військової служби в Національній гвардії України протягом строку контракту, свято і неухильно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів (начальників), дорожити бойовою славою Національної гвардії України, честю і гідністю військовослужбовця Національної гвардії України, знати і сумлінно виконувати службові обов`язки за посадами, які займатиме протягом строку контракту, а також особливі обов`язки, визначені статутами Збройних Сил України. Відповідно до п. 2.2 наказової частини розпорядження т. в. о. командувача Національної гвардії України від 17.07.2017 року № 27/22/1-4577, у разі затримання військовослужбовця за контрактом під час керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, терміново оформляти матеріали на звільнення з військової служби. Відповідно до ст. 49 Дисциплінарного Статуту ЗСУ (чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на солдатів (матросів) (крім військовослужбовців строкової військової служби) можуть бути накладені такі стягнення, зокрема: ж) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю. Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, прийняті на військову службу за контрактом із числа військовослужбовців строкової військової служби та громадян призовного віку, які не проходили строкову військову службу, в разі розірвання контракту направляються для проходження строкової військової служби, якщо вони не вислужили встановлені строки строкової військової служби, за винятком випадків, передбачених пунктами "б", "г", "д" чи "з" частини шостої статті 26 цього Закону. З посиланням на зазначені вимоги законодавства України відповідач зазначає про те, що накладене дисциплінарне стягнення та звільнення Позивача з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю, та переведення на строкову військову службу, повністю відповідало вимогам закону на час винесення дисциплінарного стягнення. Окрім того, після переведення позивача на строкову військову службу, його було залишено на тій самій посаді, на якій він проходив військову службу за контрактом, а тому, після переведення на строкову військову службу, функціональні обов`язки Позивача залишилися тими самими. Враховуючи зазначене, можна зробити висновок, що в житті Позивача не відбулося суттєвих змін, пов`язаних із звільненням з військової служби за контрактом. Також, після поновлення на військовій службі за контрактом, Позивачу було виплачено середній заробіток за час перебування на строковій службі. Відповідач також вважає, що у позовній заяві Позивачем не було надано підтвердження завдання йому моральних страждань, пов`язаних зі звільненням з військової служби за контрактом та переведення для подальшого проходження служби на строкову військову службу, окрім того позивачем не надано розрахунку та з яких підстав було визначено суму моральної шкоди у розмірі 250000 грн. Враховуючи вищезазначене, відповідач вважає позовну заяву [PERSON] необґрунтованою, та такою, що не підлягає задоволенню, через що просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача Державної казначейської служби України у відзиві на позовну заяву зазначає про те, що згідно з положеннями Закону України від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено лише загальнодержавні видатки на відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб (бюджетна програма КПКВК 3504030, яку закріплено за Державною казначейською службою України). Окрім того, в обґрунтування позовних вимог позивач помилково керується положеннями Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки положення вищевказаного Закону України № 266/94-ВР передбачають право громадянина на відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Однак, військова частина не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, а також органом досудового розслідування, у зв`язку з чим до правовідносин між позивачем та військовою частиною не можуть застосовуватись норми зазначеного Закону. Щодо стягнення моральної шкоди відповідач зазначає, що всі твердження позивача, що незаконні дії керівництва військової частини завдали позивачу душевного болю, відчуття зневаги і приниження, погіршили його самопочуття, самооцінку є лише припущенням, які належним чином не доведені. Оскільки, на думку відповідача, позовні вимоги є безпідставними, належним чином не обґрунтованими, Відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає. Інших заяв по суті по справі не надходило. Ухвалю суду від 23.11.2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 19.05.2021 року закрито підготовче судове засідання у справі, справа призначена до судового розгляду по суті. Сторони у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином. Від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, відповідно до якої представник позов підтримує та наполягає на його задоволенні. Представником Державної казначейської служби України суду надано заяву про здійснення розгляду справи у його відсутність, відповідно до якої представник проти задоволення вимог позову заперечує у повному обсязі. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що сторони у справі, були повідомленими про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити рішення, на підставі наявних у справі доказів Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] проходив службу на посаді старшого солдата стрільця 2 відділення 2 взводу Роти оперативного призначення на бронетранспортері 1 Батальйону оперативного призначення військової частини № [NUMBER] та проходив службу відповідно до контракту. 30 січня 2019 року о 00:07 працівниками патрульної поліції на перехресті вулиць Водограйна та 40 років Перемоги зупинили автомобіль Daewoo Lanos номерний знак [NUMBER] в зв`язку з тим, що водій транспортного засобу при здійсненні повороту не подав відповідний світовий сигнал. Під час спілкування працівників патрульної поліції з [PERSON] , правоохоронці запідозрили останнього про перебування його в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці події за допомогою Alcotest Drager 6810 в присутності двох свідків. Пристрій зафіксував стан алкогольного сп`яніння (0,92 проміле). Співробітниками поліції було складено протокол від 30 січня 2019 року серії БД №414817 про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП України, відносно [PERSON] 30 січня 2019 року наказом Тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини [NUMBER] Південного територіального управління Національної гвардії України №86 призначено службове розслідування по факту керування 30 січня 2019 року транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння старшим солдатом [PERSON] .. Згідно висновку службового розслідування від 31 січня 2019 року вважається доведеною вина старшого солдата [PERSON] щодо вчинення дисциплінарного проступку у вигляді негідного вчинку, а саме водіння транспортного засобу в стані алкогольного сп`яніння, а також ненадання доповіді безпосередньому командирові про складання відносно нього адміністративного протоколу. Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини [NUMBER] № 93 від 31 січня 2019 року на [PERSON] було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «звільнення з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю» та переведено на строкову військову службу. Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.04.2019 року по справі №333/672/19 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.\~130\~ч.1\~КУпАП закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Не погоджуючись з таким наказом, позивач звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини [NUMBER] Південного територіального управління Національної гвардії України, Командира військової частини [NUMBER] [INFO] про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 30.07.2019 року по справі №280/2317/19 позовні вимоги [PERSON] до Тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини [NUMBER] Південного територіального управління Національної гвардії України, Командира військової частини [NUMBER] [INFO] про визнання наказу про звільнення неправомірним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, задоволено повністю. Визнано незаконним та скасовано наказ Тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини № 3029 №93 від 31 січня 2019 року, відповідно до якого на [PERSON] накладено дисциплінарне стягнення та звільнено з військової служби за контрактом за службовою невідповідністю, та переведено на строкову військову службу. Поновлено на військовій службі за контрактом на посаді стрільця 2 відділення 2 взводу Роти оперативного призначення на бронетранспортері 1 Батальйону оперативного призначення старшого солдата [PERSON] . Зобов`язано командира військової частини № [NUMBER] Південного територіального управління Національної гвардії України, виплатити [PERSON] грошове забезпечення у сумі 43084,80 грн. та речове забезпечення за нормами за весь час знаходження на строковій службі. Стягнуто на користь [PERSON] за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини [NUMBER] Південного територіального управління Національної гвардії України судові витрати, у вигляді судового збору у сумі 768 грн. 40 коп. Як підставу для звернення до суду позивач зазначає те, що внаслідок незаконних дій т.в.о. командира військової частини № [NUMBER] , пов`язаних із виданням наказу № 93 від 31 січня 2019 року позивачу було завдано моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язані із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Законом України «Про дисциплінарний статут Збройних Сил України» №551 від 24 березня 1999 року затверджено Дисциплінарний Статут Збройних Сил України (надалі Дисциплінарний Статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, виду заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг. Відповідно до змісту статей 1.2 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Статтею 4 Дисциплінарного Статуту ЗСУ визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України; військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство та інше. Згідно статті 7 Дисциплінарного Статуту ЗСУ застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту. Відповідно до п. 2.2 наказової частини розпорядження т. в. о. командувача Національної гвардії України від 17.07.2017 року № 27/22/1-4577, у разі затримання військовослужбовця за контрактом під час керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, терміново оформляти матеріали на звільнення з військової служби. Пункт 4 даного розпорядження передбачає відповідальність командира військової частини, заступника по роботі з особовим складом та начальника кадрового органу, у разі ігнорування вимог командувача НГУ, щодо звільнення осіб, визначених у п. 2.2, з військової служби за службовою невідповідністю. Відповідно до п. 228 Положення про проходження військової служби громадянами України у Збройних Силах України, звільнення з військової служби через службову невідповідність здійснюється в разі застосування до військовослужбовця відповідного дисциплінарного стягнення, передбаченого Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Відповідно до статті 45 Дисциплінарного Статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення. Відповідно до ст. 49 Дисциплінарного Статуту ЗСУ (чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на солдатів (матросів) (крім військовослужбовців строкової військової служби) можуть бути накладені такі стягнення, зокрема: ж) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю. Статтею 56\~Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України: моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (ч.2 ст.1167 ЦК України). На підставі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. ч. 1, 2ст. 23 ЦК України). За правилами ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 18 Постанови Пленуму передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди. Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність. Так, позивача [PERSON] було переведено на строкову військову службу, відповідно до положень ч. 6 ст. 23 ЗУ „Про військовий обов`язок і військову службу. Позивача було залишено на тій самій посаді, на якій він проходив військову службу за контрактом, після переведення на строкову військову службу, функціональні обов`язки позивача залишилися тими самими. Таким чином, у житті позивача не відбулося суттєвих змін, пов`язаних із звільненням з військової служби за контрактом. Крім того, як встановлено судом, після поновлення на військовій службі за контрактом позивачу було виплачено середній заробіток за час перебування на строковій службі, що, на переконання суду, є належним відшкодуванням завданої шкоди. Твердження позивача про завдання незаконними діями керівництва військової частини йому душевного болю, відчуттів зневаги і приниження, погіршення його самопочуття та самооцінки, на переконання суду, є припущеннями, які не підтверджені в ході розгляду справи належними доказами. Отже, враховуючи те, що факт закриття справи про адміністративне правопорушення та скасування наказу не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що винесення наказу № 93 від 31 січня 2019 року заподіяло позивачу моральну шкоду, а також те, що позивач не довів належним чином наявність моральних збитків, зазначених ним у позові, розмір відшкодування та його обрахування, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, тому відмовляє у задоволенні позову.

Outcome: dismissed