Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

16 грудня 2020 року до Дарницького районного суду міста Києва надійшла позовна заява АТ КБ "Приватбанк" до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви позивач АТ "Приватбанк" зазначає, що у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором його заборгованість перед позивачем станом на 02 листопада 2020 року становить 10 449 гривень 03 копійки. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 грудня 2020 року цивільну справу № 753/21504/20 передано судді Шаповаловій К.В. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 24 грудня 2020 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 14 січня 2021 року. У зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача у справі та відсутності підтвердження належного сповіщення його про день та час розгляду справи, судове засідання було відкладено на 2 лютого 2021 року, а потім на 17 лютого 2021 року. Представник позивача АТ КБ "Приватбанк" у судові засідання не з`являвся, про дату, час та місце її розгляду повідомлявся належним чином. Разом із позовною заявою представник позивача подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідачу [PERSON] надсилалась ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою за місцем його реєстрації: [ADDRESS] . До суду повернулись конверти з відміткою пошти про те, що адресат відсутній за вказаною адресою. Відповідно до пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У судові засідання на 14 січня, 2 та 17 лютого 2021 року відповідач не з`явився, відзиву на позов не подав. Жодних заяв чи клопотань від нього до суду не надходило. Ухвалою суду від 17 лютого 2021 року ухвалено провести заочний розгляд справи. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Суд, проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, дослідивши додані до позовної заяви докази, приходить до наступного висновку. АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказав, що відповідач 6 квітня 2010 року підписав заяву № б/н, відповідно до якої отримав кредит у виді кредитного ліміту на платіжну карту. Відповідач зобов`язався повертати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Станом на 02 листопада 2020 року борг відповідача перед позивачем становить 10 449 гривень 03 копійки, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 6790,42 грн, заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 3193,74 грн, та заборгованість за відсотками згідно статті 625 ЦК України в розмірі 464,87 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» вказану заборгованість у розмірі та судові витрати в сумі 2102 гривня 00 копійок судового збору. Судом встановлено, що 6 квітня 2010 року [PERSON] (відповідач у справі) підписав анкету-заяву «про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку». (а.с. 15) З позиції позивача, підписавши заяву, відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщенні на сайті Банку www.privat.ua), тарифами банку, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування. Відповідач підтвердив своє волевиявлення щодо приєднання до Умов. Відповідачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт у розмірі 2000 грн. Термін дії картки - січень 2014 року. Надалі відповідач отримував інші картки, на яких кредитний ліміт періодично змінювався і станом на 25 вересня 2017 року становив 4710 грн (строк дії картки - травень 2022 року). Крім того, 6 квітня 2010 року [PERSON] підписав довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду». Відповідно до вказаної довідки базова ставка % в місяць, складає в гривнях 3%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн., та не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів - 25 число місяця, наступного за звітнім; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - базова % ставка/30 за кожен день прострочення + 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць і нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочки за кредитом або процентами 5 і більше днів та при наявності прострочки більше ніж на 50 грн; штраф за порушення строків платежів понад 30 днів - 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту; процентна ставка в місяць на суму несанкціонованого перевищення кредитного ліміту - 4,5% . Відповідно до розрахунку позивача, станом на 2 листопада 2020 року [PERSON] має заборгованість за простроченим тілом кредиту - 6790, 42 грн. За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 525 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені). Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межі встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язувався повернути кредитні кошти в строки та обсязі, визначені умовами договору. З положень частини першої статті 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В силу частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В підписаній відповідачем 6 квітня 2010 року анкеті - заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку зазначено, що ця заява в сукупності з пам`яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між особою, що її підписала, і банком договір про надання банківських послуг. Крім того, в анкеті -заяві зазначено, що [PERSON] ознайомився і згоден з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Відповідач з викладеними у заяві та у довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду» погодився без будь-яких зауважень або застережень, на підтвердження чого на примірнику заяви та у довідці проставлено особистий підпис відповідача. Вказані докази свідчить про досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору, як того вимагають положення статті 638 ЦК України, а підписання [PERSON] анкети - заяви та довідки про умови кредитування, підтверджує укладення між ним і банком договору. Відповідач [PERSON] зазначені обставини жодним чином не спростовув. Будь-яких заперечень щодо факту отримання від банку кредитної картки, користування наданими кредитними коштами, тобто, існування між сторонами договірних відносин позичальника і кредитора, відповідач суду не надав, незважаючи на обізнаність про наявність вказаної справи в провадженні суду. Зважаючи на викладені обставини, суд вважає доведеними факт отримання відповідачем кредитних коштів у позивача, користування вказаними коштами та наявність непогашеної заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6790,42 грн. Крім того, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути з відповідача заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 3193,74 грн та заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України в розмірі 464,87 грн. В обґрунтування вказаних вимог в цій частині, позивач, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 6 квітня 2010 року, посилався на витяг з «Тарифів Банку» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку як невід`ємні частини спірного договору. Дійсно, витяг із Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, розмір комісії, відповідальність сторін. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та витяг з Умов розумів [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Відсутність достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини першої статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з частини четвертої статті 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду зазначила: оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом. Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно із частиною третьою статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. За статтею 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Як вбачається із підписаної відповідачем довідки про умови кредитування, базова ставка % в місяць, складає в гривнях 3%, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн., та не більше залишку заборгованості; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - базова % ставка/30 за кожен день прострочення + 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць і нараховується 1 раз на місяць, при наявності прострочки за кредитом або процентами 5 і більше днів та при наявності прострочки більше ніж на 50 грн; штраф за порушення строків платежів понад 30 днів - 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, банк нараховував відсотки за прострочення повернення коштів на підставі статті 625 ЦК України, з розрахунку 86,4%, проте вказаний розмір відсотків не був узгоджений сторонами та позивачем до справи не долучено жодних доказів обізнаності відповідача [PERSON] про застосування такого розміру відсотків, у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів. Вказаної умови (86,4%) не містить також і довідка про умови кредитування, яка була підписана [PERSON] 6 квітня 2010 року. Крім того, долучені до позову документи, зокрема підписані відповідачем, не містять також домовленості та обізнаності відповідача про те, що процента ставка становить - 3,60%, а процентна ставка при порушенні умов кредитування - 7,20%. Тому відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами в розмірі 3193,74 грн та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно із статтею 625 ЦК України, оскільки підписана заява-анкета про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та довідка про умови кредитування не містить процентних ставок у вказаному позивачем у розрахунку розмірі. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку та до стягнення з позивача підлягає заборгованість за тілом кредиту в сумі 6 790 грн. 42 коп. Отже, позов слід задовольнити частково. Належних та допустимих доказів того, що заборгованість в цій частині вимогрозрахована невірно та має менший розмір, ніж зазначено позивачем, боржником [PERSON] до суду надано не було. Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог становить 1 366 грн.

Outcome: partial