Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

В січні 2021 року Міжнародна підприємницька Компанія "Міланца Коммерс ЛТД" (надалі - Позивач) звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] (надалі - Відповідач) про витребування у добросовісного набувача квартири [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що квартира [ADDRESS] , належала Міжнародній підприємницькій Компанії "Міланца Коммерс ЛТД" на підставі договору купівлі-продажу від 08.12.2016 року. Однак, в грудні 2020 року позивачу стало відомо про укладання 04.10.2013 року нібито між колишніми власниками квартири договору іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Антрацитівського міського нотаріального округу Андреєвою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1485, предметом якого є спірна квартира. 13.10.2020 року, через сім років після укладення договору іпотеки, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А., з порушенням норм п.п.2,3 ч.1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", ч.1 ст. 4 Закону України "Про іпотеку", п.9 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 25.12.2015 №1127, здійснено державну реєстрацію іпотеки та державну реєстрацію обтяжень на користь Іпотекодержателя - [PERSON] щодо предмету іпотеки. Між тим, 26.12.2020 року (у вихідний день, суботу, в проміжок часу з 17 год. до 20 год.) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. зареєстровано право власності на квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОВ ДІАМАНТ2020" на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на підставі іпотечного застереження, передбаченого іпотечним договором. Того ж дня, 26.12.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. здійснено перереєстрацію квартири на [PERSON] . Також, позивачем зазначено, що будь-яких договорів іпотеки Міжнародною підприємницькою Компанією "Міланца Коммерс ЛТД" щодо спірної квартири не укладалося, остання вибула із власності позивача поза його волею, та на даний час незаконно перебуває у власності відповідача, в зв`язку з чим Компанія вимушена звернутись до суду з указаним позовом. Крім того, позивач, вважаючи що договір іпотеки є сфальсифікованим, посилається на Наказ Міністерства юстиції України від 18.01.2021 року №216/5, яким скасовано рішення від 13.10.2020 року №54570238, №54570297, прийняті приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. про державну реєстрацію іпотеки та обтяжень щодо спірної квартири та скасовано рішення від 26.12.2020 року №55944438, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за "ТОВ ДІАМАНТ2020". Позивач вважає, оскільки договір іпотеки, на підставі якого 13.10.2020 року було зареєстровано іпотеку та обтяження щодо спірної квартири на користь [PERSON] , 26.12.2020 року укладено договори купівлі продажу між [PERSON] та "ТОВ ДІАМАНТ2020", 26.12.2020 року між "ТОВ ДІАМАНТ2020" та [PERSON] , є фальсифікованим, то, звертаючись до суду з вказаним позовом, просить суд витребувати у [PERSON] квартиру [ADDRESS] на підставі положень ст.ст. 387, 388 ЦК України, як майно, яке вибуло з володіння Міжнародної підприємницької Компанії "Міланца Коммерс ЛТД" поза волею позивача. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25.01.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Міжнародна підприємницька Компанія "Міланца Коммерс ЛТД" до [PERSON] про витребування майна у добросовісного набувача та призначено у справі підготовче засідання на 01.03.2021 року. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову по справі за позовом Міжнародної підприємницької компанії «Міланца Коммерс ЛТД» до [PERSON] про витребування майна у добросовісного набувача; накладено арешт на квартиру [ADDRESS] ; заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, яке розташовано за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.03.2021 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті на 01.03.2021 року. 01 березня 2021 року на адресу Печерського районного суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимог не визнав та просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що при укладенні договору купівлі-продажу між "ТОВ ДІАМАНТ2020" та [PERSON] , сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, договір укладений в належній формі. Також, відповідач зазначив, що договір іпотеки від 04.10.2013 року є дійсним, у судовому порядку не оскаржився, підстави для припинення іпотеки відсутні, тому Міжнародна підприємницька Компанія "Міланца Коммерс ЛТД" є іпотекодавцем за договором іпотеки від 03.10.2013 року і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, у зв`язку з чим, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін М.А. діяв законно. Крім того, зазначив, що наразі Наказ Міністерства юстиції України від 18.01.2021 року №216/5 оскаржується в судовому порядку. Представник позивача скористався правом надання відповіді на відзив проти позову, в якому не погоджуючись з доводами відповідача вказує на те, що наразі договір іпотеки від 04.10.2013 року оскаржується в судовому порядку, про що достеменно відомо представнику відповідача, оскільки останній також приймає участь у розгляді справи щодо оскарження договору іпотеки. Також зазначає, що оскільки з 2013 року по 2020 жодних іпотек або заборон в реєстрі речових прав на спірну квартиру не існувало, тому Міжнародною підприємницькою Компанією "Міланца Коммерс ЛТД" було правомірно набуто право власності на спірну квартиру. Окрім цього, на підтвердження фальсифікації договору іпотеки представник позивача посилається на висновок експерта Київського науково-дослідного Експертно-криміналістичного центру МВС України від 11.03.2021р. №СЕ-19/111-21-10481-ДД, в якому зазначено, що нотаріальний бланк на якому виконаний договір іпотеки від 04.10.2013 року не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту аналогічним документам, які знаходяться в офіційному обігу на території України. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, разом з тим остання подала письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на задоволені позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, на адресу суду представник відповідача надіслав відзив на позовну заяву та клопотання про відкладення судового засідання, разом з тим останнім неодноразово було подано до суду заяви про відкладення розгляду справи без підтвердження причин неявки в судове засідання, тому відповідно до вимог ст. 223 ЦПК України, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи. Суд дослідивши доводи позивача, заперечення відповідача, матеріали справи та надані сторонами докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Так, 08 грудня 2016 року між [PERSON] , як продавцем, та Міжнародною підприємницькою Компанією "Міланца Коммерс ЛТД", як покупцем, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харченко А.Б та зареєстрованим в реєстрі за №1980. Пунктом 3 вказаного договору визначено, що відчужувана квартира належить Продавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Клімовою Н.В. 04.03.2016 року та зареєстрованого в реєстрі за №619. Відповідно до п. 4 названого договору, право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за продавцем в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наданого [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 04 березня 2016 року за індексним номером: 54628934, номер запису про право власності: 13574014, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 93301280000. За даними інформаційної довідки та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру речових прав, сформованих Харченко А.Б., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 08 грудня 2016 року, відомості щодо записів про інші речові права, іпотеки, обтяження відчужуваної квартири (будь-якої її частки) - відсутні. 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки внесений запис про державну реєстрацію іпотеки на предмет іпотеки, а саме, квартири [ADDRESS] Іпотекодавець - [PERSON] , Іпотекодержатель - [PERSON] ; підстава для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер: 1485 виданий 04.10.2013, видавник Андреєва Н.В., приватний нотаріус Антрацитівського міського нотаріального округу; номер запису про іпотеку: 38653787, дата державної реєстрації: 13.10.2020 18:48:41, підстава внесення запису: рішення приватного нотаріуса Юдіна М.А. про державну реєстрацію пав та їх обтяжень, індексний номер 54570238 від 13.10.2020 19:28:49, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки (індексний номер витягу: 228050888 від 13.10.2020 19:34:01). 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним Максимом Анатолійовичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження внесений запис про обтяження, а саме, заборону на нерухоме майно, квартиру [ADDRESS] ; обтяжувач - [PERSON] , підстава для державної реєстрації: договір іпотеки, серія та номер: 1485 виданий 04.10.2013, видавник Андреєва Н.В., приватний нотаріус Антрацитівського міського нотаріального округу; номер запису про обтяження: 38653834, дата державної реєстрації: 13.10.2020 18:50:19, підстава внесення запису: рішення приватного нотаріуса Юдіна М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54570297 від 13.10.2020 19:36:17, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (індексний номер витягу: 228051208 від 13.10.2020 19:39:21). 26 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесений запис про право власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ДІАМАНТ2020»; підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, що укладається на підставі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься у іпотечному договорі, серія та номер: 2498, виданий 26.12.2020, видавник приватний нотаріус Рогач В.В., номер запису: 39930558, дата державної реєстрації: 26.12.2020 17:37:51, підстава внесення запису: рішення приватного нотаріуса Рогач В.В. про державну реєстрацію пав та їх обтяжень, індексний номер 55944438 від 26.12.2020 17:58:23, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (індексний номер витягу: 238878719 від 26.12.2020 18:07:16). 26 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем Вадимом Вікторовичем до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесений запис про право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] ; підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: 2502, виданий 26.12.2020, видавник приватний нотаріус Рогач В.В., номер запису: 39930882, дата державної реєстрації: 26.12.2020 19:15:27, підстава внесення запису: рішення приватного нотаріуса Рогач В.В. про державну реєстрацію пав та їх обтяжень, індексний номер 55944818 від 26.12.2020 19:25:15, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності (індексний номер витягу: 238880654 від 26.12.2020 19:28:03). Судом також встановлено, що дізнавшись про те, що квартира вибула з володіння позивача на підставі вказаних рішень приватних нотаріусів Київського міського нотаріального округу Юдіна Максима Анатолійовича та Рогача Вадима Вікторовича , Міжнародна підприємницька Компанія "Міланца Коммерс ЛТД" звернулась зі скаргою до Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції зі скаргою. Згідно з висновком Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 11.01.2021 року рекомендовано скаргу Міжнародної підприємницької компанії «Міланца Коммерс Лтд» від 28.12.2020 задовольнити в повному обсязі, скасувати рішення від 13.10.2020 №54570238, №54570297, прийняті приватним нотаріусом Київського міського округу Юдіним Максимом Анатолійовичем та скасувати рішення від 26.12.2020 №55944438, прийняте приватним нотаріусом Київського міського округу Рогачем Вадимом Вікторовичем (а.с. 76-79). Наказом Міністерства юстиції України від 18.01.2021 року № 216/5 скаргу Міжнародної підприємницької компанії «Міланца Коммерс Лтд» від 28.12.2020 задоволено в повному обсязі. Скасовані рішення від 13.10.2020 №54570238, №54570297, прийняті приватним нотаріусом Київського міського округу Юдіним М.А. про державну реєстрацію іпотеки та обтяження відносно Квартири, а також скасовано рішення від 26.12.2020 №55944438, прийняте приватним нотаріусом Київського міського округу Рогачем В.В. про державну реєстрацію права власності на Квартиру за ТОВ «ДІАМАНТ2020» (а.с. 75). Суд критично ставиться до доводів відповідача про незаконність висновків Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 11.01.2021 року, оскільки доказів того, що Наказ Міністерства юстиції України від 18.01.2021 року № 216/5 на час розгляду справи є скасованим матеріали справи не містять. Крім того, Печерським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020100060003204 від 13.11.2020р. за фактом незаконного заволодіння квартирою, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється Київською місцевою прокуратурою №6 (а.с. 66). В рамках зазначеного кримінального провадження, 07.12.2020р. прокурором Київської місцевої прокуратури №6 здійснено запит №56-9621 вих-20 нотаріусу Андреєвій Наталії Валентинівні про надання інформації щодо посвідчення останньою договору іпотеки квартири за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] 04.10.2013р. за №1485, викладеного на бланку ВТМ №245233. У відповіді на запит прокурора нотаріус Андреєва Наталія Валентинівна зазначила, що договори іпотеки між фізичними особами за період нотаріальної діяльності останньою ніколи не посвідчувались, договори іпотеки відносно майна, що розташовано за межами її нотаріального округу вона ніколи не посвідчувала, натомість, 04.10.2013р. нотаріусом Андреєвою Н.В. було посвідчено договір іпотеки відносно майна, розташованого в м. Антрацит між фізичною особою та юридичною особою ПАТ "Державний ощадний банк України". Також у відповіді на запит прокурора №56-9621 вих-20 від 07.12.2020р. Андреєва Н.В. зазначила, що при укладенні договору іпотеки використовується щонайменше чотири бланка спеціальних нотаріальних документа, аж ніяк не один, в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за 2013 рік реєстраційного номеру № 1485 не існує, реєстр закритий 24.12.2013 року за реєстраційним номером №1415 (а.с. 67). В рамках вказаного кримінального провадження прокурором Київської місцевої прокуратури №6 винесена постанова про призначення судово-технічної експертизи документів, проведення якої доручено Київському науково-дослідному Експертно-криміналістичному центру МВС України (а.с. 208) З висновку судового експерта Київського науково-дослідного Експертно-криміналістичного центру МВС України від 11.03.2021 №СЕ-19/111-21-10481-ДД вбачається, що зображення серійного номеру бланку та друкованого тексту договору іпотеки нанесено за допомогою знакодрукуючого пристрою з електрографічним способом друку, на нотаріальному бланку, на якому відтворений договір іпотеки від 04.10.2013р. відсутні захисні волокна, мікротекст, УФ та ІЧ захист, зображення лицевого та зворотного боку бланка договору іпотеки (крім серійного номеру бланку та друкованого тексту) нанесено за допомогою знакодрукуючого пристрою зі струменевим способом друку. Нотаріальний бланк, на якому виконаний договір іпотеки серія та номер ВТМ №245233 виданий 04.10.2013 приватним нотаріусом Антрацитівського міського нотаріального округу Андреєвою Н.В., не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту аналогічним документам, які знаходяться в офіційному обігу на території України (а.с. 209-212). Зазначені докази є належними, достовірними, достатніми та допустимими відповідно до ст. 76-80 ЦПК України. Відповідачем не надано суду достовірних, допустимих, належних, достатніх доказів в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на обґрунтування позиції про необхідність відмови у позові. Положеннями другого абзацу статті 3 ЗУ "Про іпотеку" (в редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки) встановлено, що взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрований у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки (абзац шостий та сьомий вказаної статті). Згідно ст.4 ЗУ "Про іпотеку", обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Умови та порядок здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно встановлені нормами Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» № 1952-VI від 01 липня 2004 року. Пунктом 1 ч.1 ст. 2 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції, що діяла на час укладення договору іпотеки) передбачено, що державна реєстрацію речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.ч.1,3,7 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація прав власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування об`єкта нерухомого майна в межах території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації прав, крім випадків, установлених абзацами другим та третім частини п`ятої цієї статті. Обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно; 2) право володіння, право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій); право господарського відання; право оперативного управління; право постійного користування та право оренди земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами (їх окремими частинами); іпотека; довірче управління майном; 3) інші речові права відповідно до закону; 4) податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження (ч.1 ст. 4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Згідно із абз. 5 ч. 5 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Згідно з приписами ст. 182 ЦК України (у редакції на момент укладення договору іпотеки) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. З вищенаведеного аналізу норм права вбачається, що для набуття прав Іпотекодержателя щодо спірної квартири, недостатньо було лише факту укладення договору іпотеки, для виникнення такого права Іпотекодержатель повинен був здійснити державну реєстрацію іпотеки та обтяжень за спірною квартирою в строки, передбачені законодавством. Враховуючи встановлені обставини, судом встановлено, що [PERSON] , не маючи відповідного обсягу дієздатності розпорядився зазначеною вище квартирою, без волі власника, а саме Міжнародної підприємницької компанії «Міланца Коммерс Лтд». Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ст.ст. 319, 321, 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України). Передбачений статтею 387 ЦК України віндикаційний позов - це вимога про витребування майна з чужого володіння, тобто позов неволодіючого власника до володіючого не власника про витребування і повернення майна, при якому позивач повинен доказати факт існування права власності. Незаконне володіння - це володіння без відповідної правової підстави; як незаконне розцінюється і таке володіння, коли особа, набуваючи річ, не знала і не могла знати, що набуває її не від власника (добросовісний набувач). Віндикацією є речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача, на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло із його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України). Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача. За змістом ч. 1 ст. 388 ЦК України, добросовісним має вважатися той набувач, який не знав і не повинен був знати, що набуває майно у особи, яка не має право його відчужувати, а недобросовісним володільцем є та особа, яка знала або повинна була знати, що її володіння незаконне. Витребування майна від добросовісного набувача (особи, яка не знала і не повинна була знати про те, що особа, у якої річ придбана, не має права її відчужувати) можливе у всіх випадках, коли майно придбане безоплатно у особи, яка не мала права відчужувати річ. Якщо ж добросовісний набувач придбав річ за плату, власник вправі витребувати таку річ тільки у випадках, якщо вона вибула з володіння поза його (або особи, якій річ була передана власником) волею, зокрема загублена власником або іншою особою, якій річ була передана власником, або була викрадена у власника чи такої особи. Дослідженими судом доказами підтверджено, що спірне нерухоме майно вибуло із власності позивача не з його волі, на підставі підроблених договорів та з порушенням вимог законодавства, між власником та володільцем майна не існувало жодних юридичних відносин, право власності позивача на спірне нерухоме майно заперечується іншими особами, на цей час спірне нерухоме майно перебуває у володінні [PERSON] . Таким чином, наявними у справі доказами встановлений факт вибуття нерухомого майна з володіння позивача, не з його волі, оскільки перереєстрацію права власності на спірне нерухоме майно здійснено без повідомлення позивача та з порушенням вимог законодавства, тому суд приходить до висновку, що позивач має право на витребування належного йому нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі положень статті 388 ЦК України. У Постанові від 22.01.2020 року у справі №910/1809/18 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 звернуто увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України). Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю). Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України). Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18). У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. Отже, враховуючи наведене, у даній справі ефективним способом захисту права власності позивача є віндикаційний позов до відповідача, за якою зареєстровано право власності на спірну квартиру. У зв`язку з чим, порушене суб`єктивне право позивача підлягає захисту судом. Способом такого захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме, витребування спірної квартири у відповідача. Доводи представника відповідача, викладені у відзиві, суд до уваги не приймає, оскільки вони не ґрунтуються на законі та спростовуються наявними у справі доказами. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами ;висновкамиекспертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як визначено в статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування(ч.1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Ураховуючи викладене, суд приходить до висновку, що, оскільки [PERSON] не набув права Іпотекодержателя на нерухомість, яка неправомірно та незаконно вибула з володіння позивача не з його волі, договори купівлі-продажу були укладені також поза волею позивача, на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, позивач має право витребувати спірну квартиру від [PERSON] , отже, позовні вимоги Міжнародної підприємницької Компанії "Міланца Коммерс ЛТД" підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 630 000,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved