Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 1621,53 грн. та судовий збір. В обґрунтування позову зазначив, що згідно розрахункового рахунку № [NUMBER] позивач є власником квартири [ADDRESS]. Також у даній квартирі крім відповідача зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які є співвласниками квартири. 27.06.2013 року судом було скасовано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості. Станом на 01.12.2014 року заборгованість відповідача за використані послуги станом на 01.12.2014 року складає 1621, 53 грн. Представник позивача Ільченко Н.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у запереченні на позов та просив відмовити у задоволенні позову згідно наданих заперечень на позов. У судовому засіданні пояснив, що крім нього співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] і [PERSON] та особовий рахунок відкрито на нього. Також просив застосувати строк позовної давності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] та особовий рахунок відкрито на нього. Також у даній квартирі крім відповідача зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які є співвласниками квартири. Згідно ст.ст. 10 ч. 3, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте, відповідачем не представлено суду належних та допустимих доказів і вчинення останнім усіх необхідних дій для відмови у задоволенні позову. Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг між ним та позивачем, а також на ненадання позивачем частини цих послуг, зокрема поточного ремонту конструктивних елементів, інженерних систем і технічних пристроїв будинку, що на його думку є підставою сплачувати лише за ті послуги, які він фактично отримує. Крім того, просить застосувати термін позовної давності та зазначає, що рішенням ВК Житомирської міської ради №427 від 21.08.2013 року скасовано рішення ВК Житомирської міської ради від 22.10.08 року №748 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і впоруд та прибудинкових територій". Таким чином, між позивачем та відповідачами склалися правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, які регулюються ЦК України та Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ст.ст. 14, 16 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюються державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених законом. Відповідно до ст.ст. 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг та зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на підставі типового договору, а також оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідач зареєстрований і проживає у квартирі багатоквартирного житлового будинку, утримання якого здійснює позивач, та отримує житлово-комунальні послуги, за які сплачує не в повному обсязі. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідачами не є підставою для несплати за отримані послуги, оскільки Закон "Про житлово-комунальні послуги" покладає обов'язок укласти такий договір як на виконавця цих послуг, так і на споживача. Свобода договору, закріплена у статтях 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною. У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч.3 ст.6 ЦК). Зокрема ст.ст. 19, 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України 10.10.2012 року при розгляді справи № 6-110цс12 і ця правова позиція є обов'язковою для всіх судів України. Судом встановлено і не заперечує відповідач, що він отримує від виконавця житлово-комунальні послуги та сплачує кошти за їх користування, тобто знаходиться у фактичних договірних відносинах із виконавцем. Отже, обидві сторони у цих відносинах мають певні права та обов'язки, а саме: виконавець зобов'язаний надавати споживачеві якісні житлово-комунальні послуги, а споживач зобов'язаний сплачувати за отримані послуги. Безпідставними є доводи відповідача щодо ненадання частини житлово-комунальних послуг, плата за які нараховується позивачем. Так, статтею 18 закону "Про житлово-комунальні послуги" визначено порядок оформлення претензій споживачів до виконавців цих послуг, який передбачає, що у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складання та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень, тощо. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Проте, відповідач не надав суду доказів складання ними та направлення позивачеві актів-претензій щодо ненадання останнім певних видів житлово-комунальних послуг і тому суд прийшов до висновку про безпідставність доводів відповідача про ненадання йому цих послуг. Разом з тим, 18.04.2011 року за № 25/Г-3502 [PERSON] було надано відповідь Виконавчого комітету Житомирської міської ради про те, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 25.11.2010 року було зобов`язано Виконавчий комітет Житомирської міської ради скасувати рішення від 22.10.2008 року № 748 та прийняти нові рішення про встановлення тарифів. Рішенням Виконавчого комітету Житомирської міської ради від 21.08.2013 року № 427 скасовано рішення від 22.10.2008 року № 748 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій". Процедура здійснення перерахунку за надані послуги не була предметом судового розгляду. За таких умов, у підприємств житлового господарства не існує правових підстав для здійснення перерахунку мешканцям за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій у м. Житомирі з 1 листопада 2008 року. До того ж, інших тарифів Виконавчий комітет Житомирської міської ради Комунальному підприємству "Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 5" Житомирської міської ради не встановив. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповідності до ч.1 ст.264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново - ст.264 ЦК України. Покликання відповідача на застосування позовної давності суд не може взяти за основу, оскільки відповідач від наданих позивачем послуги не відмовлявся, частково проводив їх оплату, чим вчиняв дії, що свідчать про визнання ним боргу та необхідності оплати наданих послуг. Цими діями він перервав перебіг позовної давності, а тому стягненню підлягає заборгованість в сумі 1621,53 грн. Інші доводи відповідача, суд вважає такими, що не дають підстав для відмови у задоволенні позову та не підтверджено належними та допустимими доказами, які можливо було б покласти за основу для відмови у задоволенні позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з тим, що позивачем при подачі позову до суду був сплачений судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. і позов задоволено в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved