Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до Обслуговуючого кооперативу "Чорнобилець-Оболонь", Кооперативного дачного товариства "Чорнобилець" про визнання недійсними рішень установчих зборів та зборів уповноважених. У судовому засіданні 17 лютого 2020 року представником обслуговуючого кооперативу «Чорнобилець-Оболонь» - Порхуном С.В. подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Позивач [PERSON] та представник останнього проти задоволення клопотання про закриття провадження у справі заперечували, при цьому підтвердили, що знайомі з останньою практикою щодо підвідомчості даної категорії справ. Представник Кооперативного дачного товариства "Чорнобилець" у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили. Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Предметом позову [PERSON] є визнання недійсними Протоколу Зборів уповноважених Кооперативного дачного товариства "Чорнобилець" від 26.02.2016 року та прийнятих рішень щодо затвердження розподільчого балансу та передавального акту; визнання недійсним положення Протоколу №1 Установчих зборів Обслуговуючого кооперативу "Чорнобилець-Оболонь" від 26.04.2016 року в частині вирішення та затвердження: статуту кооперативу; виборів Голови правління кооперативу; виборів складу правління; виборів Голови та складу Ревізійної комісії; затвердження розміру вступного внеску; затвердження розміру членського внеску; затвердження кошторису витрат Кооперативу на 2016 рік; затвердження правил внутрішнього розпорядку; створення неподільного фонду Кооперативу. Згідно з ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Разом з тим ст. 20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, до якого віднесено справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів. При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з таких міркувань. За змістом положень ст. 167 ГК України корпоративні відносини - це відносини, які виникають, змінюються та припиняються щодо права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Ст. 55 ГК України визначає господарські організації як юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку. Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (ст. 3). За способом утворення (заснування) та формування статутного капіталу ст. 63 ГК України відносить кооперативні підприємства до корпоративних, а за формою власності - до підприємств колективної власності. Корпоративне підприємство характеризується тим, що утворюється, як правило, двома або більше засновниками за їх спільним рішенням (договором), діє на основі об`єднання майна та/або підприємницької чи трудової діяльності засновників (учасників), їх спільного управління справами, на основі корпоративних прав, у тому числі через органи, що ними створюються, участі засновників (учасників) у розподілі доходів та ризиків підприємства. Підприємством колективної власності визнається корпоративне або унітарне підприємство, що діє на основі колективної власності засновника (засновників) (ст. 93 ГК України). Кооперативи як добровільні об`єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо). Діяльність різних видів кооперативів регулюється законом. Господарська діяльність кооперативів повинна здійснюватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших законодавчих актів (ст. 94 ГК України). Зазначені норми кореспондуються із нормами ст. 83, 85, 86 ЦК України, згідно з положеннями яких юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об`єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариство може бути створено однією особою, якщо інше не встановлено законом. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Непідприємницькі товариства (кооперативи, крім виробничих, об`єднання громадян тощо) та установи можуть поряд зі своєю основною діяльністю здійснювати підприємницьку діяльність, якщо інше не встановлено законом і якщо ця діяльність відповідає меті, для якої вони були створені, та сприяє її досягненню. Особливості створення кооперативів та ведення господарської діяльності обслуговуючими кооперативами визначається Законом України "Про кооперацію". За змістом положень ст. ст. 2, 6, 9 цього Закону кооператив є юридичною особою, державна реєстрація якого проводиться в порядку, передбаченому законом. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути сільськогосподарськими, житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу. Обслуговуючий кооператив надає послуги своїм членам, не маючи на меті одержання прибутку (ст. ст. 2, 23 Закону України "Про кооперацію"). Таким чином, обслуговуючий кооператив незалежно від напряму його діяльності є господарською організацією - юридичною особою, яка здійснює некомерційну господарську діяльність з моменту державної реєстрації на підставі закону та свого статуту. За змістом наведених норм корпоративні права характеризуються тим, що особа, яка є учасником (засновником, акціонером, членом) юридичної особи має право на участь в управлінні господарською організацією та інші правомочності передбачені законом і статутними документами. Згідно з положеннями ст. 12 Закону України "Про кооперацію" основними правами члена кооперативу є, зокрема, участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити. Відповідно, члени обслуговуючого кооперативу незалежно від напряму його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними (такий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року №509/577/18. Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі №759/11487/16-ц). З огляду на наведене, спір про визнання недійсними рішень установчих зборів та зборів уповноважених є корпоративним та підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. П. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, що суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За таких обставин провадження у справі за позовом [PERSON] до Обслуговуючого кооперативу "Чорнобилець-Оболонь", Кооперативного дачного товариства "Чорнобилець" про визнання недійсними рішень установчих зборів та зборів уповноважених слід закрити. Зі змісту ч. 5 ст. 142 ЦПК України вбачається, що відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, у разі закриття провадження у справі, внаслідок необґрунтованих дій позивача. На думку суду, закриття провадження у справі у зв`язку з з`ясуванням дійсної підвідомчості даної категорії справ з огляду на сформовану позицію Верховного Суду не свідчить про необґрунтованість дій позивача та не дає підстав для стягнення з останнього витрат пов`язаних з розглядом справи на користь відповідача, принаймні на даний час. Таким чином, заява представника Обслуговуючого кооперативу "Чорнобилець-Оболонь" про стягнення з [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку закриттям провадження у справі в порядку цивільного судочинства та роз`яснення позивачу того, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства - не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed