Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося до суду з позовом до відповідачів - [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Артемівської міської ради про стягнення звернення на предмет іпотеки та виселення. В обґрунтування позову вказує, що 18.01.2012 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», та відповідачем [PERSON] був укладений Договір кредиту № 190М111120118001 на придбання житла на вторинному ринку (надалі за текстом - Договір кредиту), за умовами п. 1.1., п. 1.2. якого банк надав Позичальнику кредит на купівлю нерухомості у сумі 105000,00 грн. зі сплатою за користування кредитом протягом перших трьох років від дати укладання цього договору фіксованої процентної ставки в розмірі 16,5 % річних., зі строком погашення кредиту відповідно до графіка, передбаченого п.п. 1.1.1. Договору кредиту та кінцевим терміном погашення до 15 січня 2027 р. Зобов'язання Позивача за Договором кредиту були виконані у повному обсязі, що підтверджує Заява на видачу готівки від 18.01.2012 р. у сумі 105000,00 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту був укладений Іпотечний договір № 1 від 18.01.2012 р. між кредитором/іпотекодержателем та іпотекодавцем - [PERSON] (надалі за текстом "Договір іпотеки"), посвідчений 18.01.2012 р. [PERSON], приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за номером 36. Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав, а тому позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити мешканців квартири. Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, обгрунтовуючи свої заперечення тим, що на даний момент в країні та в його сім?ї скрутне матеріальне становище. Інші відповідачы в судове засідання не з'явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Представник третьої особи, просила суд винести рішення, яке б не суперечило правам малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та надала суду письмові пояснення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2012 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», та відповідачем [PERSON] був укладений Договір кредиту № 190М111120118001, за умовами якого кредитор надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення строкової платності та пільгового характеру використання в сумі 105 000,00 грн., зі сплатою за користування Кридитом протягом перших трьох років від дати укладення цього Договору фіксованої Процентної ставки за Кредитом в розмірі 16,5 % річних, а починаючи з четвертого року від дати укладення цього договору встановлюватиметься в порядку, визначеному п.2.8. цього Договору (а. с. 23). Для забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором був укладений Іпотечний договір № 1 від 18.01.2012 р. між кредитором/іпотекодержателем та іпотекодавцем - [PERSON], посвідчений 18.01.2012 р. [PERSON], приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за номером 36. Відповідно до п. 1.1. "Договору іпотеки" предметом іпотеки є трикімнатна квартира за адресою: Україна, [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності згідно Договору купівлі-продажу квартири, укладеного і посвідченого 18.01.2012 р. [PERSON], приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 34 (а. с. 37-42). Предметом іпотеки є трикімнатна квартира за адресою: Україна, [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності згідно Договору купівлі-продажу квартири, укладеного і посвідченого 18.01.2012 р. [PERSON], приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 34. Судом встановлено, що під час оформлення кредитних відносин відповідач [PERSON] 18.01.2012 р. надав дві заяви начальнику Артемівського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» та одну заяву приватному Нотаріусу [PERSON], з яких убачається, що на дату укладання Договору іпотеки відповідач у шлюбі не перебував і дітей не мав. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 статті 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10, 11, 58, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Судом встановлено, що [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків за його користування відповідно до кредитного договору № 190М111120118001 від 18.01.2012 року не виконав. З наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума заборгованісті [PERSON] за кредитним договором станом на 25.11.2013 року складає 114 621,07 грн., з яких заборгованість за кредитом - 102 082,40 грн.; заборгованість за відсотками - 10 505,10 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту - 894,37 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків - 1 025, 27 грн.; розмір інфляційних витрат за кредитом - 56,29 грн.; розмір інфляційних витрат за відсотками - 57,54 грн.(а.с.4) Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Таким чином, відповідно до аналізу зазначених норм права та роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання. Відповідно до ст.4 п.4.1. іпотечного договору № 1 від 18.01.2012 року (арк.с.37) у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем основного зобов?язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ст.ст. 35 України «Про іпотеку» позивачем 25.09.2013 року було направлено відповідачу вимогу про наявність заборгованості та про можливість у зв'язку з цим звернення стягнення на предмет іпотеки. 25.09.2013 року [PERSON] отримав лист претензію № 49-01/497 від 25.09.2013р. та вказав, що він забов?язується сплатити заборгованість у розмірі 10 000 грн. в строк до 04.10.2013 р. (а. с. 53-55). Доказів оплати заборгованості по кредитному договору відповідач не надав. Згідно п. п. 1, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд, визначаючи початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до ст.ст. 6, 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задоволити зазначені вимоги за рахунок предмета іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Суд зазначає також, що Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 09.07.2002 року у справі № 1-2/2002 N 15-рп/2002 звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Тому, навіть при отриманні позовної заяви, позивач мав можливість надати докази сплати заборгованості за кредитним договором, але жодного доказу не надано. Разом з тим, в судовому засіданні, позивач не заперечував проти позову, підтвердив наявність заборгованості і неможливість її погашення у зв'язку ыз важким фынансовим становищем. Суд, враховуючи викладене вище, приходить до висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на майно є обгрунтованими і враховуючи невиконання відповідачем основного зобов'язання, позивач має право на задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Щодо позовних вимог про виселення відповідачів, що проживають, але не зареєстровані за адресою: [ADDRESS] суд зазначає наступне. 25.09.2013 р. відповідач [PERSON] повідомив, що в квартирі, що є предметом іпотеки, разом з ним мешкають: [PERSON], з якою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах, їх спільна дитина [PERSON], [INFO] та син [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON]. Відповідач [PERSON] не звертався до позивача з клопотанням дозволити вселити в квартиру, що є предметом іпотеки, фактичне подружжя - [PERSON], сумісну дитину - [PERSON], [INFO], та сина [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] і, відповідно, позивач такого дозволу не надавав. Позивач надіслав лист-претензію відповідачам, згідно якого відповідачу було запропоновано усунути порушення Договору кредиту і висунута вимога про виселення мешканців у разі їх не усунення в тридцяти денний термін. На дату подачі позову, порушення Договору кредиту не усунено, відповідачі квартиру не звільнили і не виселились разом з малолітнім [PERSON], [INFO], також утворилась загальна заборгованість станом на 25.11.2013 р. по даному кредитному договору у розмірі 114 621,07 грн. Підтвердження про отримання відповідачем листа претензії № 49-01/497 від 25.09.2013 р. є в матеріалах справи та згідно повідомлень про вручення поштових відправлень № 8451103917140 та № 8451103917132 від 28.09.2013 р. вбачається, що воно отримано особисто «[PERSON]». Згідно зі ст.109 ЖК України, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. У пункті 43 постанови №3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи нежитлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючи, що на час розгляду справи рішення суду про звернення стягнення на майно відсутнє, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення таких житлових приміщень їх мешканцями в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. Суд також враховує, що фактичне місце реєстрації [PERSON] та [PERSON] є [ADDRESS], а [PERSON] станом на 10.12.2013 року зареєстрованим у Донецькій області не значиться і суду не надано жодного доказу, крім заяви [PERSON] від 25.09.2013 року, що відповідачі проживають в квартирі. За таких обставин, в частині позовних вимог про виселення відповідачів, що проживають, але не зареєстровані за адресою [ADDRESS] суд відмовляє в позові. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved