Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з даним позовом і просять визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 20 листопада 2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за № 662, скасувати державну реєстрацію права власності на спірну ділянку, здійснену в Реєстраційній службі Рівненського районного управління юстиції на [PERSON] та стягнути з останньої судові витрати у справі. Свої позовні вимоги позивачі мотивують тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 1966 року, під час шлюбу побудували житловий будинок з надвірними будівлями № 33 по вул.Сморжівській в с.Зоря Рівненського району, право власності на який зареєстровано на [PERSON], на нього ж було зареєстровано і право власності на земельну ділянку площею 0,1585 га для будівництва і обслуговування цього будинку. Їх дочка [PERSON], відповідачка у справі, використавши довіреність, яку їй надав [PERSON], переоформила частину земельної ділянки на себе, а потім завівши їх, позивачів, в оману оформила договір купівлі-продажу іншої частини земельної ділянки, площею 0,0905 га. Коли запідозрили щось неладне, то звернулися до відповідних органів, де дізналися, що вся земельна ділянка оформлена на дочку. Вони не продавали відповідачці земельної ділянки, не отримували за неї коштів, а їхали до нотаріуса на прохання [PERSON] для переоформлення на неї частини земельної ділянки площею 0,0905 га для здійснення будівництва житлового будинку. Їх волевиявлення було спрямоване на відчуження для дочки частини земельної ділянки, а не всієї, яка є прилеглою до домоволодіння, при цьому наміру продавати земельну ділянку не мали, а в нотаріуса було оформлено саме договір купівлі-продажу, хоча такого договору вони не укладали і коштів за земельну ділянку від відповідачки не отримували. Тому вважають, що при укладенні договору купівлі-продажу земельної ділянки не дотримано загальних вимог, які є необхідними для чинності правочину, а тому він має бути визнаний недійсним. Крім того, вказаний правочин не відповідає свободі договору та його змісту, ціні земельної ділянки та зазначенню про її оплату, а тому не може бути визнаний дійсним. Позивач [PERSON], з'явившись в одне судове засідання, позов підтримав і суду пояснив, що дав землю дочці, бо вони з зятем хочуть будувати новий будинок. Земельну ділянку поділив на дві земельні ділянки, з дочкою ходив в сільську раду, підписував документи. До нотаріуса їздив, щось підписував, бо сказали підписатись, але не читав нічого. Грошей ніяких не брав. Те, що укладався договір купівлі-продажу є неправда. Так як зять розібрав сарай, то зараз він не хоче, щоб дочка будувалась на його земельній ділянці, хай будує будинок в іншому місці. Поскаржився на погане самопочуття і на те, що він все позабував. Представник позивачів, адвокат [PERSON], в судовому засіданні позов підтримав, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що подружжя [PERSON] їхали до нотаріуса з метою дати дозвіл своїй дочці [PERSON] на будівництво житлового будинку. Тоді мова про купівлю-продаж не йшла, тому позивачі у нотаріуса підписали якісь документи і поїхали додому. Договір купівлі-продажу земельної ділянки не відповідає волевиявленню позивачів, не відповідає вимогам закону. Будь-яких коштів позивачі за земельну ділянку у відповідачки не брали. Тому позивачі вважають, що дочка ввела їх в оману і з цих причин звернулися до суду з даним позовом і він, як представник позивачів, просить позов задоволити. Представник відповідачки, адвокат [PERSON], яка представляла її інтереси в перших судових засіданнях, позов не визнала і суду пояснила, що обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності. Свого часу мати вигнала дочку з малою дитиною з будинку і сім'я [PERSON] певний період проживала в [INFO]. Коли захворів [PERSON], то мати запросила [PERSON] проживати разом з ними і допомагати доглядати батька. Відповідачка з сім'єю переїхала проживати до батьків. В сім'ї відповідачки четверо дітей, будинок батьків старий, тому постало питання будівництва нового будинку. В зв'язку з цим в 2012 році [PERSON] звернувся до землевпорядної організації за розподілом земельної ділянки. Цей процес тривав довго, з травня 2012 року по 2014 рік, весь цей період батьки не висували претензій відповідачці, що свідчить про те, що [PERSON] свідомо готував документи на відчуження земельної ділянки. Коли в 2014 році було виготовлено документи по розподілу земельної ділянки, то постало питання оформлення договору купівлі-продажу. Підписавши договір купівлі-продажу земельної ділянки у нотаріуса, [PERSON] підтвердив всі обставини, викладені у договорі. Згідно цього договору було продано саме ту частину земельної ділянки, яку бажав продати [PERSON] і саме на неї зареєстровано право власності на [PERSON] [PERSON] відповідачки, позивачка [PERSON], знала про укладення договору купівлі-продажу, підписала у нотаріуса заяву, в якій давала згоду на відчуження частини земельної ділянки. Інша частина земельної ділянки залишилася у власності позивача [PERSON] Вважає, що договір купівлі-продажу відповідає вимогам закону, тому немає підстав визнавати його недійсним, в отже просить в задоволенні позову відмовити. Представник відповідачки, адвокат [PERSON], який вступив у справу в останніх судових засіданнях, позов не визнав, підтримав доводи відповідачки і її попереднього представника в судовому засіданні. Вважає, що договір купівлі-продажу відповідає вимогам закону, підстав визнавати його недійсним немає. Позов є не обґрунтованим, не доведеним належними доказами, а тому просить відмовити в його задоволенні. Третя особа, приватний нотаріус [PERSON], який з'явився в перші судові засідання, суду пояснив, що до нього звернулися сторони за оформленням договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,09 га. Для оформлення цього договору сторонами були надані всі необхідні документи. [PERSON], як дружина [PERSON], дала згоду на відчуження частини земельної ділянки. Він зробив витяг з реєстру і, отримавши всі необхідні документи, посвідчив договір купівлі-продажу. Спочатку було виготовлено текст договору, він дав всім сторонам його прочитати, роз'яснив зміст договору і лише після того сторони його підписали. Сторони підписували договір добровільно. В договорі зазначив, що кошти за земельну ділянку отримано продавцем, оскільки про це вказали сторони договору, а в його присутності розрахунок не повинен проводитися. Вважає, що при посвідченні договору купівлі-продажу вказаної земельної ділянки були дотримані вимоги закону. Позивачка [PERSON], яка була допитана за правилами свідка, позов підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві, і дала суду показання, що домовленості про купівлю-продаж земельної ділянки не було, вони з чоловіком їхали до нотаріуса, щоб дати дозвіл [PERSON] на будівництво нею житлового будинку на їх земельній ділянці. Вони мали віддати дочці частину земельної ділянки під сараєм, яка має заїзд від дороги. У нотаріуса їм з чоловіком дали читати якісь документи, вона почитала їх, нічого не зрозуміла, але підписала, як вважала, дозвіл на будівництво будинку. Чоловік також щось підписував, але вона не цікавилась що саме. Прочитавши документи, чоловік сидів і дивився на неї і вона сказала, щоб підписував їх. Після цього чоловік підписав документи, але що він підписував вона не читала. Грошей за земельну ділянку дочка їм не платила, але якби вони навіть і продавали їй земельну ділянку, то грошей би з неї не брали. Вона довіряла дочці, тому для оформлення документів, віддали дочці документи на будинок, на земельну ділянку, а вона їй нічого не повернула. Вважає, що дочка їх обманула, а чоловік після перенесеного інсульту нічого не розумів, тому вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки не відповідає вимогам закону, його необхідно визнати недійсним, тому просить позов задоволити. Відповідачка [PERSON], яка була допитана за правилами свідка, позов не визнала, подала заперечення на нього і суду показала, що після того, як батько переніс інсульт, на прохання матері вона з сім'єю переїхала проживати з м.Костополя, де вони здали службову квартиру, до батьків. Отримати їх сім'ї (у них четверо дітей) квартиру в даний час нереально, тому вони з чоловіком вирішили будувати будинок. В зв'язку з цим попросили батьків дозволу будуватись на їх земельній ділянці. Батьки погодилися і в 2012 році вони розпочали виготовляти документи по розподілу земельної ділянки на дві земельних ділянки. Розподіл земельних ділянок проводився з дозволу батьків, вона займалася цим питанням, але батько підписував всі заяви, договори, документи. Мама їй сказала, що "якщо Вам це потрібно, то займайтесь". За виготовлення всіх документів, платили вони з чоловіком. Під час укладення договору купівлі-продажу, у нотаріуса були вона з чоловіком і батько з матір'ю. Нотаріус зачитав договір, все пояснив, дав батькам його прочитати, а потім запропонував підписати. Батько не заперечував проти укладення договору купівлі-продажу, мама спочатку була незадоволена, але потім погодилася на укладення цього договору і дала свою згоду, подавши нотаріусу відповідну заяву. Знає, що чоловік розрахувався з татом, але вона не була при розрахунку. Ніякого обману з її сторони при укладенні договору-купівлі продажу земельної ділянки не було, тому вважає, що немає підстав визнавати договір недійсним. Просить в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] в суді дав покази, фактично аналогічні показам відповідачки [PERSON] Ствердив, що на прохання тещі їх сім'я переїхала з міста Костополя і, щоб допомагати матері доглядати батька після інсульту, поселились у будинку батьків. Із згоди батьків в 2012 році розпочали виготовляти документи по розподілу земельної ділянки, щоб будувати собі будинок. Коли укладався договір купівлі-продажу, то у нотаріуса були всі в чотирьох (він, дружина, мати і батько). Мати хотіла, щоб був укладений договір дарування, сварилася з [PERSON], але потім погодилася на укладення договору купівлі-продажу. Він і [PERSON] подали заяви, в яких погодилися на укладення договору купівлі-продажу. Коли нотаріус підготував текст договору, то дав почитати його всім, роз'яснив зміст договору і запропонував підписати його. [PERSON] і [PERSON] підписали договір добровільно. Всі витрати по розподілу земельної ділянки, виготовленню документів, укладенню договору купівлі-продажу вони з дружиною взяли на себе. За земельну ділянку гроші віддав [PERSON], коли виходив до банку платити за оформлення договору купівлі-продажу і платити податки. Судом встановлено, що позивачі [PERSON] і [PERSON] є подружжям і вони з 04 вересня 1966 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, яка долучена до позовної заяви. Відповідачка [PERSON] є дочкою позивачів і разом із сім'єю (вона, чоловік і четверо дітей) проживає у батьківському будинку. За час шлюбу позивачі побудували житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Сморжівській, № 33 в с.Зоря Рівненського району Рівненської області і згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.06.2008 року право власності на цей будинок зареєстровано за [PERSON]. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВП № 883174, який виданий 22.11.2011 року [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка, площею 0,1585 га в с.Зоря Рівненського району з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 15 травня 2012 року позивач [PERSON] звернувся до землевпорядної організації ПП "Інтенсив-Сервіс" з заявою про виготовлення технічної документації із землеустрою по розподілу земельної ділянки та складання документів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Зоря Рівненського району. Рішенням Зорянської сільської ради № 819 від 20.09.2012 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання Державного акту на право власності на земельні ділянки площею 0,0680 га та 0,0905 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в с.Зоря і передано у власність [PERSON] вказані земельні ділянки. Процес розподілу земельних ділянок завершився в 2014 році і 21серпня 2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на дві земельні ділянки площею 0,068 га кадастровий номер 5624684900:18:027:1538 і площею 0,0905 га кадастровий номер 5624684900:18:027:1539. 20 листопада 2014 року між [PERSON], як продавцем, та [PERSON], як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 662. Згідно цього договору [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку загальною площею 0,0905 га в с.Зоря, вул.Сморжівська, № 33 Рівненського району, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 5624684900:18:027:1539, державну реєстрацію права власності на яку проведено 21.08.2014 року. Згідно довідки Зорянської сільської ради № 4016 від 21.10.2014 року дана земельна ділянка вільна від забудови. Як вбачається із заяви [PERSON], позивачки у справі, поданої приватному нотаріусу [PERSON] 20.11.2014 року, вона дала свою згоду на продаж її чоловіком [PERSON] земельної ділянки, розташованої в с.Зоря Рівненського району, за ціною та на умовах на його розсуд. Цією заявою вона підтвердила, що вчинення вказаного правочину відповідає інтересам їх сім'ї. На підставі вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки 20 листопада 2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку (площа 0,0905 га), що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу 29795042). Згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку на даний час [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,068 га кадастровий номер 5624684900:18:027:1538. Тобто, після розподілу земельної ділянки площею 0,1585 га в с.Зоря Рівненського району на дві земельних ділянки, одна земельна ділянка залишилася у власності позивача [PERSON], а друга була ним продана своїй дочці [PERSON] і перейшла у її власність. Як вказано в ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 628 ЦК України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України. Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним. Проаналізувавши договір купівлі-продажу земельної ділянки від 20.11.2014 року, суд приходить до висновку, що в момент його укладення було дотримано вимог закону, цей договір не суперечить вимогам цивільного законодавства, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників цього договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а договір був спрямований на реальне настання правових наслідків. Ці обставини підтверджені в судовому засіданні. Зокрема, в судовому засіданні встановлено, що під час укладення договору купівлі продажу земельної ділянки як [PERSON] (дружина [PERSON]П.), так і [PERSON] (чоловік [PERSON]Й.) дали свою згоду на укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки. Нотаріусом було витребувана правовстановлюючі документи на земельну ділянку, відповідну довідку з сільської ради, зроблено оцінку земельної ділянки і відповідні витяги з Державних реєстрів. Тобто нотаріусом, при укладенні цього договору дотримано всіх вимог закону. На момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки сторони були дієздатними, обоє підтвердили в договорі, що вони розуміють значення своїх дій. Волевиявлення сторін договору було вільним і спрямованим на те, щоб частина земельної ділянки, яка належала [PERSON] перейшла у власність його дочки [PERSON] Даний договір укладено в письмовій формі, посвідчено нотаріально і проведено його державну реєстрацію. Тобто, повністю дотримано всіх вимог до договору, передбачених ст.657 ЦК України. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи із заявлених вимог, всебічно дослідивши доводи сторін і матеріали справи, суд не вбачає порушення норм закону при укладенні даного договору. Договір відповідає вимогам закону. Суд не може прийняти до уваги доводів позивачки і представника позивачів про те, що вони не мали наміру продавати земельну ділянку і коштів за купівлю-продаж не отримали. Як в самій позовній заяві, так і в поясненнях в судовому засіданні позивачі стверджували, що вони їхали "переоформити" частину земельної ділянки на дочку для здійснення будівництва житлового будинку. В самому позові зазначено, що волевиявлення позивачів було спрямоване на відчуження для дочки тільки частини земельної ділянки, а не всієї, яка є прилеглою до домоволодіння. Виходячи з цього, суд приходить до переконання, що волевиявлення позивачів було спрямоване саме на відчуження частини земельної ділянки, і договір купівлі-продажу був спрямований на реальне настання правових наслідків, що і має місце в даному випадку. А яких шляхом відбулося це відчуження, особливого значення не має. Ніхто із сторін в судовому засіданні не заперечив того факту, що [PERSON] спочатку хотіла укласти договір дарування, але потім погодилася на укладення договору купівлі-продажу, сама вона ствердила в судовому засіданні, що [PERSON] підписав договір лише після того, як вона йому сказала підписувати договір купівлі-продажу. Доводи позивачів і їх представника про те, що вони не отримали коштів за земельну ділянку суд оцінює критично. В самому договорі зазначено, що продаж земельної ділянки вчинено за 38800 грн., які продавець отримав від покупця повністю до підписання даного договору (п.3 Договору). Також в п.11 Договору вказано, що витрати за укладення цього договору сплачує покупець. Цих обставин не заперечили позивачі в судовому засіданні, вони також стверджуються підписами сторін у Договорі. А твердження позивачів в позовній заяві і в суді про не отримання коштів за купівлю-продаж земельної ділянки не підтверджені в суді жодним доказом. А відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Навпаки, в судовому засіданні позивачка [PERSON] ствердила, що якби вони і укладали договір купівлі-продажу, то з дочки вона б не брала ніяких коштів. Посилання в позові на те, що [PERSON] переоформила на себе всю земельну ділянку, не відповідає дійсності, оскільки в суді встановлено, що земельна ділянка площе 0,068 га залишилася у власності [PERSON] За таких обставин, суд не вбачає порушення закону при укладенні і посвідченні договору купівлі-продажу, цей договір відповідає нормам чинного законодавства, а тому немає підстав для визнання його недійсним. Що стосується доводів позивачів і їх представника в судовому засіданні про те, що при укладенні оспорюваного договору дочка їх обманула, а [PERSON] під час укладення і підписання договору не розумів значення своїх дій через перенесену хворобу, то суд їх не може взяти до уваги, оскільки в позові не зазначено обставин, які б вказували на те, що договір було укладено під впливом обману (ст.230 ЦПК) чи особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій (ст.225 ЦК України). На пропозицію представника відповідачки, адвоката [PERSON], уточнити позовні вимоги, представник позивачів, адвокат [PERSON], заявив, що всі обставини викладені в позовній заяві і додаткових уточнень позовних вимог не потрібно. А суд, виходячи із їх пояснень, має сам встановити ці обставини. Однак суд, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, не може виходити за межі позовних вимог і сам з'ясовувати і посилатися на обставини (обман, не усвідомлення стороною значення своїх дій), коли про це не просить позивач у своєму позові. Виходячи з вищенаведеного, дослідивши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що немає порушення права позивачів, за захистом якого спрямоване їх звернення до суду, позов є безпідставним, не доведеним належними доказами, а тому до задоволення не підлягає. В зв'язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідачки і судові витрати позивачів.

Outcome: dismissed