Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

В грудні 2013 року позивач звернувся до суду із позовною заявою, та вказав, що 17 грудня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Згідно вищезазначеного Договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 725/05 від 22.06.2005 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою [PERSON] Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобов'язується надати Позичальникові кредит у сумі 10000.00 доларів США. В свою чергу Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, проте Відповідач [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобв'язання , в результаті чого станом на 31.10.2013 року., має прострочену заборгованість 387092.28 грн., включаючи заборгованість по відсотках, по пені та нарахованій неустойці. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором , ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON], [PERSON] уклали іпотечний договір № 726/05 від 22.06.2005 року, відповідно до якого останні передали Банку в іпотеку двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS], та нежитлові приміщення першого поверху за адресою [ADDRESS]. Представник позивача в судове засідання не з'явився - до його початку подав суду заяву про проведення судового розгляду справи без його участі, просить суд стягнути з Відповідачів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»витрати по сплаті судового збору у сумі - 3441.00 грн.; звернути стягнення на предмет іпотеки на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» . Відповідач [PERSON] подав суду заперечення на позов, позовні вимоги не підтримав, просить суд розглянути справу без його участі, та у задоволенні позовних вимог - відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте з'явився її представник [PERSON] , яка просила відмовити ТОВ «Кредитні ініціативи» у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки [PERSON] виконала перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» Кредитні зовов'язання, на підтвердження надано суду для знайомлення оригінали квитанцій по оплаті Кредитного зобов'язання . Просить суд звернути увагу на те, що станом на 29.11.2013 року- дату подачі позову, ТзОВ «Кредитні Ініціативи» не відкрило Відповідачу [PERSON] валютний поточний рахунок для здійснення погашення за кредитним договором та не надало ліцензій відповідно до вимог Декрету КМУ підтверджуючих можливість приймання платежів в іноземній валюті на території України, що у свою чергу призводить до неможливості виконання Відповідачем своїх обов'язків за кредитним договором. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справі, дійшов до наступного висновку. Як було встановлено в судовому засіданні між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» та Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово інвестиційний банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Згідно вищезазначеного Договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 725/05 від 22.06.2005 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою [PERSON] З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором , ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON], [PERSON] уклали іпотечний договір № 726/05 від 22.06.2005 року, відповідно до якого останні передали Банку в іпотеку двокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS], та нежитлові приміщення першого поверху за адресою [ADDRESS]. Крім того, судом встановлено , що Кредит був наданий у іноземній валюті, та нарахована пеня позивачем розрахована в іноземній валюті, що суперечить вимогам ч.2 ст. 192 та ч.3 ст.533 ЦК України та Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", згідно яких зазначено, що розрахунок у валюті може бути застосований тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування кредитом, та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення пені. Отже, необгрунтований висновок розрахунку не дозволяє встановити, чи зверення стягнення на предмет іпотеки є співмірним із допущеним відповідачем порушенням Кредитного договору. Представник [PERSON] заперечує що Позичальника було належним чином повідомлено про дострокове повернення кредиту, оскільки з боку позивача не доведено факт вручення адресатові під розписку, повідомлення Банку, що узгоджується із позицією Верховного Суду України та відображена у постанові від 12.09.2012 року по справі №6-57цс12. Крім того, відсутні документи на підтвердження факту переходу права вимоги від ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ТзОВ «Кредитні Ініціативи».Так, згідно з п. 4.1- 4.4 Договору факторингу від 17 грудня 2012 року листопада 2012 р., перехід від банку до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після сплати фактором ціни продажу у повному обсязі, після чого фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Суд встановив, що надані позивачем документи не дають можливості встановити факт оплати зазначеної вище ціни продажу, і, відповідно, факт здійснення переуступки прав новому кредитору. А тому не має правових підстав для винесення рішення про стягнення заборгованості, не маючи у своєму розпорядженні документів, які б підтверджували право вимоги позивача і взагалі факт порушення його прав. Згідно ст. 516 ЦК України зазначає, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно ст. 517 ЦК України передбачає первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Таким чином, до надання доказів здійснення заміни кредитора у Кредитному договорі, відповідач має право не виконувати свої зобов'язання, не ризикуючи при цьому простроченням їх виконання, та вважає, що відповідна ситуація повинна розглядатись, як прострочення кредитора, яке тягне наслідки, передбачені ст. 613 ЦК України, що мають бути підтверджені позивачем. Окрім цього, відповідно до ч.І ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Договор факторингу, який додано позивачем до позовної заяви передбачає передачу права вимоги лише за Кредитним договорам, а договір про передачу прав за іпотечним договором не передбачає передачу прав саме за Іпотечним договором № 726 /05 від 22.06.2005 року, укладеним з відповідачем. А тому вважаємо, що не вбачається перехід до позивача права вимоги за Іпотечним договором, тому позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставними. Відповідно до пункту 1 розпорядження Держфінпослуг від 03.04.2009 №231 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за №373/16389 до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів)1) фінансування клієнтів - суб'єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги 2) набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників - суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення 3)отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, утому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. Таким чином, розпорядженням передбачено, що фінансова послуга з факторингу, зокрема, полягає у набутті відступленого права грошової вимоги до боржників, які є суб'єктами господарювання. А кошти за Кредитним договором № 725/5 від 22.06.2005 року було надано позичальнику [PERSON] , яка є фізичною особою, з метою задоволення власних споживчих потреб, не пов'язаних зі здійсненням підприємницької діяльності. Укладання не банківською фінансовою установою (фактором) договору факторингу, яким передбачено набуття фактором права вимоги до боржника - фізичної особи є порушенням вимог підпункту 2 пункту 12 зазначеного вище розпорядження, що не є предметом оскарження у даному судовому засіданні. Наведена позиція підтверджується листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 27.05.2013 року, вих. №3772/16-12. Поряд з тим, позивачем розраховано борг у іноземній валюті. Оскільки статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Основний закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (далі Декрет КМУ). Стаття 3 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» №15-93 від 1993 року передбачає, що національна валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України. При цьому статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" установлено, що кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.Відповідно до ст. 5 Декрету Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.Підпункт «г» пункту 4 ст. 5 згаданого вище Декрету, передбачає, що індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують (в тому числі) операції з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. А тому повідомв суд, що ліцензії на здійснення валютних операцій ТОВ «Кредитні Ініціативи» не надавалось.Здійснення позивачем розрахунків з іншим резидентом України на території України без індивідуальної ліцензії НБУ є порушенням підпункту „г" пункту 4 ст. 5 згаданого вище Декрету, який в свою чергу встановлює, що індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують (в тому числі) операції з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави. Між тим позивачем не надано суду жодного документа на підтвердження наявнсті у нього права приймати платежі від відповідача у рахунок погашення кредитної заборгованості у доларах США. Постановою КМУ №1658 від 08.11.2000 року затверджено Порядок формування, ведення і користування відомостями ліцензійного реєстру та подання їх до Єдиного ліцензійного реєстру. Єдиний ліцензійний реєстр, доступ до якого є відкритим, не містить інформацію про отримання ТзОВ «Кредитні Ініціативи» ліцензій на здійснення платежів з використанням доларів США. Відповідно до ст. 203 ЦК України, яка визначає загальні вимоги, додержання яких є необхідною умовою для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed