Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У червні 2015 року [PERSON] (далі-позивач) звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до Приватного підприємства «Під ключ» (далі - відповідач 1), Публічного акціонерного товариства «АРТЕМ-БАНК» (далі - відповідач 2), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пестич Лариси Василівни (далі - відповідач 3), треті особи: Комунальне підприємство «Житомирбудзамовник», Товариство з обмеженою відповідальністю «Під ключ» про визнання частково недійсним договору іпотеки майнових прав та зобов`язання вчинити дії. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 29 травня 2009 року між [PERSON] та приватним підприємством «Під ключ» було укладено договір купівлі майнових прав, згідно з умовами якого продавець продає, а покупець купує майнові права на квартиру, яка розташована в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , з наступними характеристиками: № квартири 110, кількість кімнат: 3, загальна площа - 125,70 кв.м., 18 поверх, секція 1. Згідно з пунктом 3.1. вартість Майнових прав на об`єкт нерухомості за 1 кв.м. складає 9933,41 грн., в тому числі ПДВ 1 655,57 грн. Загальна вартість майнових прав, що передаються продавцем покупцеві за даним Договором складає: 1 248 630,00 грн., в тому числі ПДВ 207 216, 67 грн. Пунктом 3.2 встановлено, що Покупець зобов`язаний оплатити 100 відсотків вартості квартири до 31.12.2011 року. Позивач повністю виконав свої зобов`язання відповідно до умов Договору і оплатив у повному обсязі вартість квартири. Даний факт підтверджується актом № 109 від 03.12.2012 року про здійснення остаточних розрахунків, довідкою № 109 від 03.12.2012 року, в яких зазначено, що позивач повністю сплатив кошти за квартиру № 110 , яка розташована в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] . Таким чином, покупець набув майнових прав на вказану квартиру. Використовуючи свої законні права та з метою реєстрації права власності на квартиру, позивач звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції з місті Києві. Під час розгляду даної заяви йому стало відомо, що у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрована заборона № 6236741 на підстав Договору іпотеки №2 №6102 від 14.12.2007 року, власником якої є управління державної охорони України та КП «Житомирзабудовник». Даний договір був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Л.В. Зважаючи на викладені обставини, позивачу було відмовлено у реєстрації прав власності на квартиру, що є порушенням його законних прав та інтересів. Позивач зазначає, що на даний час всі права на об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , належать ПП «Під ключ» на підставі договору генерального підряду на капітальне будівництво № 69 від 10.10.2007 року, а також акту прийому-передачі майна від 12.12.2008 року, а тому саме дане підприємство є належним відповідачем по даній справі. Крім того, відомо, що іпотекодержателем відповідно до спірного Договору іпотеки є Товариство з обмеженою відповідальністю «Артем-Банк», що підтверджується листом №24-04/435 від 17.03.2015 року. Пояснює, що ПП «Під ключ» не мало право розпоряджатися майновими правами на зазначену квартиру та передавати їх в іпотеку, а також зобов`язане було повідомити про даний факт позивача при укладенні договору купівлі майнових прав. Слід зазначити, що позивачеві невідомі обставини укладання договору іпотеки, а також предмет та інші істотні умови кредитного договору, на забезпечення якого він був укладений. Таким чином, вважає, що положення договору іпотеки №2 №6102 від 14.12.2007 року в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру суперечать вимогам ЗУ «Про іпотеку», нормам Цивільного кодексу, а тому є недійсними з моменту їх укладення. Відповідно до статті 5 ЗУ «Про іпотеку» на момент укладення Договору іпотеку, майнові права на об`єкт незавершеного будівництва не могли бути предметом іпотеки. Крім того, відповідно до вимог цієї норми, з урахуванням положень статті 331 ЦК України, до введення об`єкту будівництва в експлуатацію право власності у відповідача 1 на нього не виникло. Це право і не могло виникнути в майбутньому, враховуючи положення договору купівлі майнових прав, а також того, що у результаті оплати повної вартості квартири, майнові права на неї набув позивач. Позивач у повному обсязі виконав свої грошові зобов`язання за договором купівлі майнових прав, сплативши вартість об`єкта будівництва, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт. Таким чином, договір іпотеки є недійсним у силу ст. ст. 203, 215 ЦК України, як такий, що укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 583 ЦК України та ст. 5 Закону України Про іпотеку» у редакції, яка була чинною на час укладення Договору іпотеки. Тому позивач, з урахуванням заяви щодо уточнення позовних вимог, просив визнати недійсним договір іпотеки №2 №6102 від 14.12.2007 року в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру [ADDRESS] ; зняти заборону відчуження об`єкта нерухомого майна - майнових прав на квартиру [ADDRESS] ; змінити процесуальний статус відповідача-3 на третю особу без самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.09.2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09.10.2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 17.12.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 04.10.2016 року суддею Шевченківського районного суду м. Києва Гуменюк А.І було винесено ухвалу про призначення справи до розгляду. Розпорядженням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.11.2017 року здійснено перерозподіл даної справи у зв`язку із звільненням судді [PERSON] у відставку. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 16.11.2018 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні. Ухвалою суду від 07.03.2018 року справу призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання на 12.06.2018 року. Ухвалою суду від 12.06.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. У судовому засіданні представник Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пестич Лариси Василівни позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. У судове засідання представники відповідачів Приватного підприємства «Під ключ», Публічного акціонерного товариства «АРТЕМ-БАНК» та треті особи: Комунальне підприємство «Житомирбудзамовник», Товариство з обмеженою відповідальністю «Під ключ» не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідача 3, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.10.2015 року позовну заяву [PERSON] до Приватного підприємства «Під ключ», Публічного акціонерного товариства «Артем-банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пестич Лариси Василівни, Комунальне підприємство «Житомирбудзамовник», Товариство з обмеженою відповідальністю «Під ключ» про визнання договору іпотеки майнових прав №2 від 14.12.2007 року частково недійсним, - залишено без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 17.12.2015 року апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.09.2016 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Судом встановлено, що 10.10.2007 року між КП «Житомирбудзабудовник» (замовник) та ПП «Під ключ» (генеральний підрядник) було укладено договір № 69 генерального підряду на капітальне будівництво. За даним договором генеральний підрядник зобов`язався власними силами і засобами збудувати та передати замовнику в установлений даним договором об`єкт будівництва - житловий комплекс з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземною автостоянкою по [ADDRESS] , та відповідно до затвердженої проектної документації та умов даного договору, а замовник зобов`язався надати генеральному підряднику будівельний майданчик, передати йому проектно-кошторисну документацію, прийняти закінчені роботи по будівництву об`єкту будівництва та оплатити їх. 14.12.2007 року між ТОВ «Артем-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Артем-Банк», та Управлінням державної охорони України та КП «Житомирбудзабудовник» було укладено договір № 1 про організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А за програмою будівництва об`єкту по [ADDRESS] (а.с.42-47). Відповідно до вказаного договору Управління державної охорони України та КП «Житомирбудзамовник», як забудовники, зобов`язалися збудувати за замовленням управителя - ПАТ «Артем-Банк» житловий комплекс з вбудовано-прибудованими приміщеннями і підземною автостоянкою на [ADDRESS] , ввести їх в експлуатацію та передати об`єкти інвестування (квартири в об`єкті будівництва, які після завершення будівництва стають окремим майном та майнові права на які належать КП «Житомирбудзабудовник» і відповідно до протоколу розподілу площ в об`єкті будівництва та переліку № 1, № 2, № 3, № 4, які є невід`ємною частиною договору № 1 від 14.12.2007 року) довірителям, а управитель зобов`язується здійснювати фінансування будівництва у порядку, визначеному регламентом фінансування будівництва за рахунок коштів фонду фінансування будівництва. 14.12.2007 року між іпотекодавцями Управлінням державної охорони України, КП «Житомирбудзабудовник» та іпотекодержателем ТОВ «Артем-Банк» було укладено договір іпотеки № 2 та посвідчений приватним нотаріусом КМНО Пестич Л.В. Оскаржуваний договір був укладений з метою забезпечення належного виконання іпотекодавцями своїх зобов`язань по договору про організацію спорудження об`єктів будівництва від 14.12.2007 року. Предметом іпотеки за цим договором є належні іпотекодавцям майнові права на об`єкт будівництва, загальною площею 53566,82 кв.м, який знаходиться за адресою [ADDRESS] , у тому числі об`єкти інвестування в об`єкті будівництва, які після завершення будівництва стають окремим майном, а саме: квартири згідно Переліку № 1, офісні приміщення згідно Переліку № 2, нежитлові приміщення згідно Переліку №3, машиномісця згідно Переліку № 4, будівництво яких організовує забудовник та фінансування будівництва яких здійснює управитель за рахунок та в інтересах довірителів згідно договору № 1 про організацію спорудження об`єктів будівництва з використанням коштів фонду фінансування будівництва виду А від 14.12.2007 року, договору на об`єкт будівництва від 14.12.2007 року. 29.05.2009 року між ПП «Під ключ» та [PERSON] було укладено договір № 86/110/щ купівлі-продажу майнових прав, згідно якого [PERSON] придбав майнові права на квартиру [ADDRESS] . 03.12.2012 року між ПП «Під ключ» та [PERSON] було складено Акт № 109 про здійснення остаточних розрахунків. Тобто, відповідно до даного Акту [PERSON] сплатив повну суму за спірну квартиру, про що ПП «Під ключ» було видано [PERSON] довідку № 109 від 03.12.2012 року. 26.04.2012 року між Управлінням державної охорони України, КП «Житомирбудзамовник» та ТОВ «Під-ключ» було укладено договір про заміну сторони у зобов`язанні, згідно якого КП «Житомирзабудовник» передало, а ТОВ «Під-ключ» прийняло на себе права та обов`язки КП «Житомирбудзамовник» за договором про спільну діяльність в будівництві від 05.09.2006 року. З матеріалів справи вбачається, що в грудні 2010 року житловий будинок по [ADDRESS] був зданий в експлуатацію, про що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю м. Києва 24.12.2010 року був виданий сертифікат відповідності КВ 000562. В листі від 14.08.2013 року ТОВ «Під-Ключ» повідомило ПАТ «Артем-Банк» про те, що квартири [ADDRESS] не реалізовані через фонд фінансування будівництва через велику площу (283,80 кв.м, 310,54 кв.м., 198,23 кв.м). В зв`язку з чим забудовником було прийнято рішення про їх перепланування шляхом поділу на декілька квартир меншої площі, що потягло за собою зміну нумерації квартир, яка станом на 14.08.2013 року не співпадає з нумерацією квартир у фонді фінансування будівництва. З цих підстав ТОВ «Під-ключ» просило зняти заборону. 03.04.2015 року позивач звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що розташована в [ADDRESS] . Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві від 26.05.2015 року позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстрована заборона на будинок [ADDRESS] на підставі договору іпотеки від 14.12.2007 року, власниками якого є Управління державної охорони України та КП «Житомирбудзабудовник». Під час розгляду справи позивач пояснив, що він у повному обсязі виконав свої грошові зобов`язання за договором купівлі майнових прав, сплативши вартість об`єкта будівництва, тобто вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт. За таких обставин, позивач вважає, що оспорюваний договір іпотеки є недійсним в силу ст.ст. 203, 215 ЦК України, як такий, що укладений з порушенням вимог ч. 2 ст. 583 ЦК України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент укладення спірного договору іпотеки від 14.12.2007 року, предметом іпотеки могли бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: - нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; - нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; - нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також могли бути об`єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору. Частина об`єкта нерухомого майна могла бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Статею 5 Закону України «Про іпотеку», в редакції, чинній на момент укладення спірного договору іпотеки було передбачено, що нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. Водночас поняття «іпотека майнових прав» і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі були відсутні. Майнові права на об`єкт незавершеного будівництва були віднесені до предмета іпотеки лише 25.12.2008 року згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» №800-VI, яким внесені зміни, зокрема, до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, неможливо було на час укладення договору іпотеки від 14.12.2007 року визначення предметом такого договору майнових прав на нерухомість, будівництво якої не було завершено. Суд не бере до уваги приписи ст. 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», оскільки положення цього Закону не можуть застосовуватись до спірних правовідносин, враховуючи, що предметом правового регулювання вказаного Закону є відносини у системі іпотечного кредитування, а також перетворення платежів за іпотечними активами у виплати за іпотечними сертифікатами із застосуванням механізмів управління майном. Так предметом правового регулювання зазначеного Закону є відносини, що виникають з приводу іпотечного боргу, який виникає після невиконання договору, забезпеченого іпотекою, а не для забезпечення кредитного договору. Вказані обставини узгоджуються із у постановами Верховного Суду України від 17.04.2013 у справі № 6-8цс13, від 30.01.2013 у справі №6-168цс12, від 29.11.2010 у справі № 3-34гс10. Іпотекодавцем за іпотечним договором, предметом іпотеки за яким є об`єкт, будівництво якого не завершено, може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва. Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про іпотеку» визначений порядок передачі такого об`єкту в іпотеку - шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва. Іпотечний договір, який оскаржується не містить жодного посилання на те, що в іпотеку передається земельна ділянка, на якій будується ця квартира. Виходячи з аналізу Закону України «Про іпотеку» незавершена будівництвом окрема квартира взагалі не могла бути предметом іпотеки, адже предметом іпотеки, відповідно до положень Закону, може бути тільки окремий виділений у натурі об`єкт права власності, зареєстрований в установленому порядку. Тобто предметом іпотеки у форматі об`єкта незавершеного будівництва, міг бути тільки весь об`єкт у цілому, а ніяк не його частина, адже до завершення будівництва й до прийняття будинку у цілому в експлуатацію жодна окрема квартира не є виділеним в натурі об`єктом. Тому задля передачі частини нерухомого майна в іпотеку була необхідна згода усіх співвласників цього майна - інвесторів будівництва інших квартир у будинку, що будується та підрядчика, або замовника будівництва, якій інвестував у інші приміщення, що мали знаходитися в цій будівлі після завершення будівництва. Відповідно до ст. 10 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» в редакції, що діяла на момент укладання оскаржуваного договору іпотеки, виконання зобов`язань забудовника за договором, укладеним між ним та управителем фонду, забезпечується встановленням іпотеки. Предметом іпотеки за іпотечним договором можуть бути майнові права на нерухомість, яка є об`єктом будівництва, або, за згодою управителя, об`єкт незавершеного будівництва, або нерухоме майно. Іпотечний договір має бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений відповідно до закону. Статтею 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» передбачено, що іпотека виникає відповідно до цього Закону та Закону України «Про іпотеку» щодо нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва та майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено. Іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на нерухомість, будівництво якої не завершено, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цю нерухомість. Іпотекодавцем за таким іпотечним договором може бути забудовник - особа, яка організовує спорудження нерухомості для власних потреб чи для передачі її у власність іншим особам, або особа, власністю якої стане ця нерухомість після завершення будівництва. Обтяження майнових прав іпотекодавця на такий предмет іпотеки підлягає реєстрації у встановленому законом порядку. Після закінчення будівництва нерухомості іпотекодержатель реєструє у встановленому законом порядку обтяження прав власника на збудовану нерухомість, та ця нерухомість продовжує бути предметом іпотеки відповідно до умов іпотечного договору. Зміна або розірвання іпотечного договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Із досліджуваного в судовому засіданні договору іпотеки вбачається, що він був укладений між забудовником та управителем для забезпечення виконання договору № 1 про організацію спорудження об`єктів будівництва від 14.12.2007 року. Оспорюваний договір укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений, крім того, представник третьої особи в судовому засіданні пояснив, що дійсно договір було укладено, але позивач не набув майнових прав. Відповідно правової позиції Верховного суду України викладеної в постанові №6-1502цс15 від 02.12.2015 року майнові права на об`єкт незавершеного будівництва віднесені до предмета іпотеки згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до законодавчих актів України, у тому числі до Закону України "Про іпотеку". У справі, яка переглядається, спірні договори іпотеки майнових прав на не закінчені будівництвом квартири були укладені 1, 2 та 16 липня 2008 року, отже, ці договори були укладені з порушенням вимог Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на час укладення цих договорів), у зв`язку з чим відповідні пункти указаних договорів підлягають визнанню недійсними. За правилами статті 392 Цивільного кодексу України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. У справі, яка переглядається, за змістом договору купівлі-продажу майнових прав позивачка отримала лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно. Отже, підстав для визнання за нею майнових прав на об`єкт інвестування на підставі статей 331, 392 Цивільного кодексу України немає. Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені ст. 215 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Отже, нікчемний правочин є недійсним в силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Доводи позивача, що під час укладання оспорюваного договору іпотеки були порушені вимоги ст 5 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» та ч. 2 ст. 583 ЦК України, де зазначено, що заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивач придбав майнові права на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу майнових прав від 29.05.2009 року, тобто після укладання оспорюваного договору іпотеки від 14.12.2007 року. Слід також зазначити, що ПП «Під ключ», як генеральний підрядник, згідно умов п. 10.8 договору № 69 генерального підряду на капітальне будівництво від 10.10.2007 року не мав права відчужувати об`єкт будівництва третім особам, передавати його в заставу, іпотеку та будь-яким іншим чином обтяжувати та розпоряджатися об`єктом будівництва. Крім того, позивач просить визнати недійсним іпотечний договір в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 125,70 кв.м., однак, як вже було зазначено вище, дана квартира згідно договору іпотеки має загальну площу 310,54 кв.м. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки № 2 від 14.12.2007 року в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру [ADDRESS] , оскільки спірний договір іпотеки майнових прав на не закінчене будівництво квартири було укладено 14 грудня 2007 року, тобто до набуття чинності ЗУ «Про іпотеку», а позивач отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про зобов`язання приватного нотаріуса КМНО Пестич Л.В. зняти заборону відчуження об`єкта нерухомого майна - майнових прав на спірну квартиру оскільки є похідними від першої позовної вимоги. Щодо вимоги про зміну процесуального статусу відповідача-3 на третю особу без самостійних вимог на предмет спору, суд зазначає, що приватний нотаріус Пестич Л.В. є відповідачем по справі, а нормами ЦПК не передбачено заміни відповідача на третю особу, а тому дана вимога не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки № 2 від 14.12.2007 року в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру [ADDRESS] , оскільки спірний договір іпотеки майнових прав на не закінчене будівництво квартири було укладено 14 грудня 2007 року, тобто до набуття чинності ЗУ «Про іпотеку», а позивач відповідно договору купівлі майнових прав 29.05.2009 року отримав лише право на набуття права власності, а не саме право власності на нерухоме майно, що сторонами не заперечувалося, крім того, позовна вимога про зобов`язання приватного нотаріуса КМНО Пестич Л.В . зняти заборону відчуження об`єкта нерухомого майна є похідною вимогою, а заміна відповідача на третю особу нормами ЦПК не передбачено, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідачем 3 надано належні та допустимі документи на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу у розмірі 12599,98 грн., а саме: додаток до Договору про надання правової допомоги №08/06-17/1 від 08.06.2018 року, звіт до Договору про надання правової допомоги №08/06-17/1 від 08.06.2018 року, додаток до Договору про надання правової допомоги №08/06-17/1 від 08.06.2018 року, укладений 19.02.2019 року, виписку по рахунку від 09.04.2019 року. Відповідно виписки по рахунку від 09.04.2019 року відповідачем 3 сплачено 12599,98 грн. за надання правничої допомоги, тому з позивача на користь відповідача 3 підлягають стягненню витрати за надання правничої допомоги в розмірі 12599,98 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved