Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

До Краматорського міського суду Донецької області звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки заробітної плати та моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 2003 року по 02.10.2014 року вона працювала контролером відділу реалізації послуг виробничої одиниці Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго" Єнакієвотепломережа. Наказом 3151к від 02.10.2014 року була за згодою сторін на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. В день звільнення їй ніяких виплат зроблено не було та період з травня 2014 року по вересень 2014 року утворилася заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 8192,32 грн., яка до теперішнього часу не виплачена. Несвоєчасна виплата заробітної плати негативно вплинула на її здоров'я, ускладнилися її хронічні захворювання, у неї не було грошей на продукти харчування, ліки. Все це спричинило йому моральну шкоду, яку вона оцінює у 50000,00 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 8192,32 грн., середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати та моральну шкоду у сумі 50000 грн. Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю та надала пояснення аналогічні, викладеним в позові. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив повністю та пояснив, що вина підприємства у затримці виплати заробітної плати відсутня, бо приміщення та майно виробничої одиниці "Єнакієвотепломережа" захоплена невідомими збройними особами, знаходиться на окупованій території та не підконтрольні юридичній особі, а тому не має підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та стягнення моральної шкоди. Юридична особа не є підприємством, яке заробляє кошти та не може перевірити дійсність наданих довідок. Проти моральної шкоди заперечує, бо хвороба позивача отримана не під час роботи або АТО. Просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши зібрані в справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму ВСУ №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.237-1 КЗпА України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страджань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що відповідно до копії трудової книжки [PERSON] 02 жовтня 2014 року відповідно до наказу №151к від 02.10.20014 року була звільнена з посади контролера відділу реалізації послуг Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго виробнича одиниця "Єнакієветепломережа" за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП (а.с.2-6). Відповідно до довідки, позивачка взята на облік у м. Краматорську Донецької області, як особа, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО м. Єнакієве (а.с.7) Згідно довідки Обласного комунального підприємства "Донецьктеплокомуненерго виробнича одиниця "Єнакієветепломережа" від 18.03.2015 року, [PERSON] знаходилася у трудових відносинах з підприємством з 25.12.2003 року по 02.10.2014 року, заборгованість по заробітній платі складає 8192,32 грн. (а.с.50) Згідно довідки про середню заробітну плату за останні 2 місяці роботи, загальна сума нарахованого доходу за період з серпня по вересень 2014 року склала 2085,24 грн. (а.с.49). Копії заяв про факт захоплення будівлі та майна виробничих одиниць відповідача в тому числі ВО "Єнакієвєтепломережа" (а.с.31-34) Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітної плати в сумі 8192,32 грн. є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Крім того, на підставі ст.117 КЗпП України, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку, тобто з моменту звільнення по день постановлення рішення, а саме за період з 03.10.2014 року по 19.05.2015 року включно, т.т. за 229 днів, що становить 14470,51 грн. (2085,24 грн. / 33 (кількість фактично відпрацьованих днів з урахуванням 4 денного робочого тижня) х 229 днів). Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні суми відшкодування моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи моральні та фізичні страждання позивача у зв`язку з порушенням його прав, суд вважає, що вимога позивача про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково в розмірі 500,00 грн., і ця сума повинна бути стягнута з відповідача. Суд не приймає до уваги пояснення відповідача про відсутність вини відповідача, бо виробнича одиниця знаходиться на окупований території та не підконтрольна підприємству, бо саме юридична особа, несе цивільну відповідальність за структурні підрозділи, яка на даний час знаходиться в м. Краматорську та продовжує свою діяльність, а отже має можливість виконувати свої зобов'язання. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Також суд не приймає заперечення відповідача щодо дійсності довідок, то їх недійсність нічим не спростована та вказані довідки мають необхідні реквізити. Інших довідок суду не представлено, ухвала суду від 16.03.2015 року про зобов'язання відповідача надати довідки про заборгованість по заробітній платі та середнього заробітку, не виконана. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: partial