Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що його дружина [PERSON] була членом СТ «Студенок» і їй на праві власності належала земельна ділянка №77 у цьому товаристві площею 0,053 га, на підставі рішення Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області від 11.09.2001 року. 08.11.2012 року його дружина померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді зазначеної земельної ділянки. Але оформити свої спадкові права через органи нотаріату він не має можливості, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Тому просив визнати за ним право власності на земельну ділянку №77 площею 0,053 га, яка розташована в СТ «Студенок» в порядку спадкування за законом, після смерті дружини. Позивач у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за участю його представника. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі, посилаючись на те, що правовстановлюючі документи на спадкове майно на ім»я [PERSON] відсутні, оскільки вона не могла їх оформити через хворобу. Тому просила визнати за позивачем право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Представник відповідача у судове засідання не з»явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність та постановити рішення на розсуд суду, у відповідності з вимогами діючого законодавства. Представник 3-ої особи СТ «Студенок» у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що оскільки [PERSON] за життя не оформила правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на неї. Представник 3-ої особи Першої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області у судове засідання не з»явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). У відповідності з вимогами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини та не припинились внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них. Якщо кілька осіб, які могли б спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи тощо), припускається, що вони померли одночасно. У цьому випадку спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з цих осіб. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON] жовтня 1960 року уклав шлюб з [PERSON] і мешкав з нею за адресою: Харківська область, Харківський район, с.Безлюдівка, в"їзд Жовтня, 4/4 (а.с.11, 12). [PERSON] була членом СТ "Студенок". Рішенням Васищевської селищної ради Харківського району Харківської області №252 від 11 вересня 2001 року [PERSON] було безкоштовно передано в приватну власність земельну ділянку площею 0,053 га, яка розташована в СТ "Студенок" для садівництва з наступною видачею державного акту на землю (а.с.9-10). 08 листопада 2012 року [PERSON] померла (а.с.13). Після смерті дружини позивач звертався до Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за оформленням своїх спадкових прав, але своїм листом №59/01.16 від 16.01.2016 року нотаріальна контора рекомендувала звернутися позивачеві за оформленням своїх спадкових прав до суду через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.14). Статтею 116 Земельного кодексу України встановлено, що ромадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. У відповідності з вимогами ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. При набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. У разі набуття права власності на земельну ділянку кількома набувачами або у разі відсутності на відповідному державному акті місця для проставлення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку набувачеві або відчужувачеві земельної ділянки протягом 30 календарних днів з дня подання ним до органу, який здійснює видачу зазначеного акта, документів, передбачених законодавством, видається державний акт на право власності на земельну ділянку. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагати для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею. У разі зміни співвласника або набуття права спільної власності на земельну ділянку орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, також вносить зміни до державного акта на право власності на землю щодо співвласників земельної ділянки. Відчуження частини земельної ділянки з виділенням її в окрему земельну ділянку здійснюється після отримання її власником державного акта, що посвідчує право власності на сформовану нову земельну ділянку. У разі якщо державним актом на право власності на земельну ділянку було посвідчено право власності на декілька земельних ділянок, відчуження однієї з цих ділянок здійснюється після виготовлення державного акта, що посвідчує право власності на кожну з цих ділянок. Державний акт на право власності та право постійного користування земельною ділянкою видається на одну земельну ділянку. Право постійного користування на декілька земельних ділянок, наданих під будівництво та обслуговування лінійних об'єктів (доріг, трубопроводів, ліній електропередачі та зв'язку), може посвідчуватися одним державним актом. Ані позивачем ані його представником у судовому засіданні не надано доказів того, що [PERSON] за життя оформила свої права на спірну земельну ділянку. суд не приймає до уваги доводи представника позивача щодо того, що [PERSON] не оформила свої права на належну їй земельну ділянку через тривалу хворобу, оскільки як вбачається з листа Комунального закладу "Хорошевський Геріартричний пансіонат" №606 від 30 серпня 2016 року [PERSON] перебувала у пансіонаті, у зв"язку з хворобами з 19 жовтня 2012 року по день смерті. Інших належних та допустимих доказів того, що [PERSON] за життя через стан свого здоров"я не мала можливості належним чином оформити свої права на належну їй земельну ділянку позивачем та його представником не надано. За таких обставин, суд аналізуючи наведені норми діючого законодавства та надані докази в їх сукупності доходить до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає. На підставі вищевикладеного, ст.ст.116, 126 ЗК України, ст.ст.1216, 1218, 1220 ЦК України,

Outcome: dismissed