Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

У вересні 2013 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з позовом до ТОВ "Фінансова компанія "Базель-Фінанс", третя особа - Реєстраційна служба Києво-Святошинського РУЮ Київської області, про визнання незаконними вимог за договором про відкриття кредитної лінії та договором іпотеки, незаконними дій щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття прав власності. Свої позовні вимоги позивачі мотивували тим, що 14.09.2006 року між банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1760pv-08-06, відповідно до якого банк відкрив останньому невідновлювальну кредитну лінію в розмірі 150 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,90 процентів річних, а [PERSON] зобов'язався повернути кредитні ресурси до 13.09.2021 року, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом. 22.05.2008 року між банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої збільшено процентну ставку до 16 процентів річних. 10.07.2008 року між банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої банк збільшив розмір не відновлювальної кредитної лінії до 397 222 доларів США. 01.08.2008 року між банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 4 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої сторони уточнили порядок повернення кредитних ресурсів та погашення заборгованості. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між банком «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 14.09.2006 року було укладено договори іпотеки: 1) посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № з-1027, за яким предметом іпотеки є домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавця [PERSON] на праві власності; 2) посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № з-1029, за яким предметом іпотеки є земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавця [PERSON] на праві власності. 15.05.2013 року на адресу позивачів надійшли повідомлення банка за вих. №№ 9-242200/3917 та 9-242200/3918 від 24.04.2013 року з інформацією про відступлення права вимоги фінансового кредиту у зв'язку з укладанням 17.04.2013 року відповідного договору між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс». На думку позивачів, банк, як іпотекодержатель, порушив вимоги законодавства щодо строку повідомлення боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. 15.05.2013 року позивачами було отримано листи, підписані директором ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс», в яких містилась інформація про укладання 18.04.2013 року ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договору про відступлення права вимоги за кредитним договором (вих. № 30-3 від 30.04.2013 року) та договорами іпотеки №№ 12734И/0906, 12733И/0906 (вих. №№ 30-2, 30-1 від 30.04.2013 року). Як вважають позивачі, з огляду на інформацію, яка наведена у зазначених листах між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» було укладено декілька договорів: 17.04.2013 року та 18.04.2013 року. З метою отримання доказів переходу до ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» прав вимоги 02.07.2013 року [PERSON] направила запит про надання копій відповідних документів, проте до цього часу жодного з документів відповідачем не було надано. До того ж, позивачі зазначали, що п. 7.8. кредитного договору було надано позичальнику можливість сплачувати відповідні кошти шляхом безготівкового перерахування або шляхом внесення готівки у касу банку за визначеними у договорі реквізитами (номер рахунку, код банку в системі електронних платежів тощо). Заміна кредитора у зобов'язанні потягнула за собою фактичну зміну вказаних пунктів (умов) кредитного договору в частині реквізитів для повернення коштів. Відповідно до п. 7.4 кредитного договору договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою сторін. Всі зміни та доповнення до цього договору повинні бути здійснені у письмовій формі та підписані сторонами. Такі зміни і доповнення додаються до цього договору та є його невід'ємною частиною. На думку позивачів, в порушення вказаних умов кредитного договору ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» не виступив з пропозицією до позичальника укласти додаткову угоду про зміну умов (пунктів) договору стосовно реквізитів для сплати коштів. В отриманих позивачами листах ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» не міститься інформація про нові реквізити для сплати заборгованості за кредитним договором. Таким чином, недотримання ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» умов кредитного договору створило перешкоди позивальнику у виконанні взятих ним зобов'язань за кредитним договором. Позивачі стверджують, що вказані обставини дають підстави стверджувати, що ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» неправомірно, у незаконний спосіб, порушуючи порядок, визначений чинним законодавством, вимагало виконання зобов'язань за договором про відкриття кредитної лінії № 1760pv-08-06 від 14.09.2006 року. Відповідно до п. 8.4.3 договорів іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України в разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином. У п. 11.3 договорів іпотеки визначено, що іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 11.3.1 договорів іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Як вважають позивачі, у даному випадку норма ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції Закону № 800-VI від 25.12.2008 року не може застосовуватись до правовідносин, які виникли між ними та банком 14.09.2006 року, тут має бути застосована норма в редакції, що діяла на момент укладання договору іпотеки, відповідно до якої застереження не являлось правовою підставою для реєстрації права власності. Також позивачі зауважили, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя між ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» та [PERSON] не був укладений. Більш того, позивачі вказували на те, що відповідно до вимог законодавства застереження в іпотечних договорах не може бути підставою для прийняття рішення державним реєстратором про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Окрім цього, позивачі посилалися на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» до Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ для реєстрації прав власності на спірне майно було подано звіти про незалежну оцінку майна, складені 18.06.2013 року суб'єктами оціночної діяльності ПП «Автоексперт» та ТОВ «Експертцентр» і які не відповідають вимогам законодавства: оцінювач не ознайомлювався з об'єктами оцінки, до осіб, які проживають за адресою: [ADDRESS], жоден суб'єкт оціночної діяльності не звертався, однак у звітах було наведено неправдиву інформацію про особистий огляд будинку та земельної ділянки оцінювачем; як вбачається із самого звіту про оцінку домоволодіння, об'єктом оцінки мало б бути домоволодіння, яке складається із житлового будинку будівель і споруд, а оцінку надано лише житловому будинку загальною площею 308,30 кв. м, при цьому за даними технічного паспорта житловий будинок має іншу площу. У зв'язку з викладеним позивачами було зроблено висновок, що ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» у незаконний спосіб здійснило звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилаючись на викладене вище та вимоги законодавства, позивачі просили суд: визнати незаконними вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» до [PERSON] за договором про відкриття кредитної відновлювальної лінії № 1760pv-08-06 від 14.09.2006 року та до [PERSON] за договорами іпотеки №№ 1734И/0906, 1733И/0906 від 14.09.2006 року; визнати незаконними дії ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» щодо звернення стягнення на предмет іпотеки (домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222481600:02:003:0007) шляхом набуття прав власності; визнати незаконними дії ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» щодо реєстрації прав власності на вказані домоволодіння та земельну ділянку; зобов'язати Реєстраційну службу Києво-Святошинського РУЮ Київської області скасувати запис про реєстрацію прав власності ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» на дані домоволодіння та земельну ділянку; стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 114,71 грн. та на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 114,71 грн. 29.11.2013 року у судовому засіданні статус Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ Київської області як третьої особи було змінено на статус співвідповідача. У судове засідання з'явилась представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, свого представника не направила, звернулась до суду з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач ТОВ "Фінансова компанія "Базель-Фінанс" у судове засідання направило свого представника, який проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні, оскільки позивачів було повідомлено про відступлення прав вимоги, до того ж, банком не було порушено п'ятиденний термін повідомлення боржників про таке відступлення, а ТОВ "Фінансова компанія "Базель-Фінанс" було дотримано всіх вимог законодавства при зверненні стягнення на предмети іпотеки. Відповідач Реєстраційна служба Києво-Святошинського РУЮ Київської області свого представника в судове засідання не направила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, інформацію про причини своєї неявки та про свою позицію щодо позову суду не надала. Вислухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, 14.09.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1760pv-08-06, відповідно до якого банк відкрив останньому не відновлювальну кредитну лінію в розмірі 150 000 доларів США з оплатою по процентній ставці 12,90 процентів річних, а [PERSON] зобов'язався повернути кредитні ресурси до 13.09.2021 року, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом. Пунктами 7.8. вказаного кредитного договору було надано позичальнику можливість сплачувати відповідні кошти шляхом безготівкового перерахування або шляхом внесення готівки у касу банку за визначеними у договорі реквізитами (номер рахунку, код банку в системі електронних платежів тощо). Відповідно до п. 7.4 даного кредитного договору договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою сторін. Всі зміни та доповнення до цього договору повинні бути здійснені у письмовій формі та підписані сторонами. Такі зміни і доповнення додаються до цього договору та є його невід'ємною частиною. 22.05.2008 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 2 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої збільшено процентну ставку до 16 процентів річних. 10.07.2008 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 3 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої банк збільшив розмір не відновлювальної кредитної лінії до 397 222 доларів США. 01.08.2008 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено додаткову угоду № 4 до вказаного кредитного договору, відповідно до якої сторони уточнили порядок повернення кредитних ресурсів та погашення заборгованості. З метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] 14.09.2006 року було укладено договори іпотеки: 1) посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № з-1027, за яким предметом іпотеки є домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавця [PERSON] на праві власності; 2) посвідчений приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № з-1029, за яким предметом іпотеки є земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS], та належить іпотекодавця [PERSON] на праві власності. Відповідно до п. 8.4.3 вказаних договорів іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України в разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані чи будуть виконані неналежним чином. У п. 11.3 даних договорів іпотеки визначено, що іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктом 11.3.1 зазначених договорів іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Згідно з наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 57 17.04.2013 року ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» було перераховано ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 2 000 000 грн. по договору про відступлення прав вимоги за фінансовим кредитом від 17.04.2013 року. Сам договір про відступлення прав вимоги за фінансовим кредитом від 17.04.2013 року суду не був наданий. 18.04.2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яке являється правонаступником ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», та ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» було підписано договори про відступлення прав за договорами іпотеки №№ 1733И та № 1734И, посвідчені приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстровані в реєстрі за №№ з-1027 та з-1029. Вказані договори про відступлення прав за договорами іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом КМНО [PERSON] за реєстровими №№ 1049 та 1050. Зважаючи на пункти 3.3 цих договорів новий кредитор набуває права вимоги до іпотекодавця в день надходження на рахунок первісного кредитора платежу, передбаченого п. 2.1 договору про відступлення вимоги за кредитним договором. У пунктах 6.2 даних правочинів вказується, що відомості про відступлення прав за іпотечним договором підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством України порядку. 22.04.2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» відповідно до умов договорів від 17.04.2013 року про відступлення прав за договорами іпотеки було складено акт прийому-передачі документів. Сам договір про відступлення прав вимоги за фінансовим кредитом від 17.04.2013 року не був наданий. 15.05.2013 року, як це вбачається з копій відповідних поштових повідомлень, на адресу позивачів надійшли повідомлення банка за вих. №№ 9-242200/3917 та 9-242200/3918 від 24.04.2013 року з інформацією про відступлення права вимоги фінансового кредиту у зв'язку з укладанням 17.04.2013 року відповідного договору між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», яке являється правонаступником ТОВ «Банк «Фінанси та кредит», та ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс». Також 15.05.2013 року, як це знову ж таки вбачається з копій відповідних поштових повідомлень, позивачами було отримано від ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» вимоги про усунення порушень, в яких містилась інформація про укладання 18.04.2013 року ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» договору про відступлення права вимоги за кредитним договором (вих. № 30-3 від 30.04.2013 року) та договорами іпотеки №№ 12734И/0906, 12733И/0906 (вих. №№ 30-2, 30-1 від 30.04.2013 року) та в яких не було жодним чином згадано реквізити та рахунки, на які б позивачі могли перерахувати суму заборгованості. 02.07.2013 року [PERSON] направила засобами поштового зв'язку з описом вкладення запит до ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» про надання копій документів, необхідних для підтвердження переходу права вимоги від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» та сплати заборгованості вже на ім'я нового кредитора. Доказів того, що ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» було надіслано необхідні документи позивачам суду не було надано. Також суду не було надано доказів того, що між ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» та [PERSON] було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Окрім цього, ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» до Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ для реєстрації прав власності на спірне майно було подано звіти про незалежну оцінку майна, складені 18.06.2013 року суб'єктами оціночної діяльності ПП «Автоексперт» та ТОВ «Експертцентр». У вище згаданому звіті про незалежну оцінку майна: житлового будинку загальною площею 308,30 кв. м з відповідними будівлями і спорудами, що в цілому складає домоволодіння та знаходиться за адресою: [ADDRESS], зазначено, що домоволодіння складається з житлового будинку (Літера «А») загальною площею 308,3 кв. м, огорожі із металу та дерева 1-3, колодязя з/б кільця, що ринкова вартість даного об'єкта складає 2 773 690,00 грн., а також те, що оцінювач особисто оглянув об'єкт оцінки. У попередньо зазначеному звіті про визначення експертно-грошової оцінки земельної ділянки площею 0,1524 га (кадастровий номер 3222481600:02:003:0007), що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить на праві власності [PERSON], зазначено, що оціночна вартість даного об'єкта складає 444 100 грн., а також те, що оцінювач здійснив огляд об'єкта оцінки. Відповідно до даних технічного паспорта від 05.04.2008 року на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальна площа будинку складає 308,8 кв. м. Відповідно до характеристики будинку, господарських будівель і споруд, що міститься у даному технічному паспорті вказано, що за даною адресою, окрім житлового будинку під Літерою «А» 2005 року побудови, огорожі із металу та дерева №№ 1-3 2005 року побудови, криниці з/б кільця № 4 2005 року побудови наявний ще й басейн плавальний 2008 року побудови. Згідно з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №№ 8294627 та 8295320 від 21.08.2013 року на підставі договорів іпотеки №№ 1733И/0906 та 1734И/0906 від 14.09.2006 року та договорів про відступлення прав за договорами іпотеки від 18.04.2013 року право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер 3222481600:02:003:0007, було зареєстровано за ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс». Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. З огляду на вимоги ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Зважаючи на ч.ч. 2, 3 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Виходячи з вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Зважаючи на ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. З огляду на ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи зі змісту ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом. Зважаючи на ч.ч. 1, 2 ст. 577 ЦК України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. У ст. 590 ЦК України передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Зважаючи на зміст ч.ч. 5-7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. У ст. 4 Закону України «Про іпотеку» визначено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. З огляду на ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. З огляду на ч.ч. 1-3 ст. 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частинами 1, 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення правовідносин за спірними договорами іпотеки 14.09.2006 року) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення правовідносин за спірними договорами про відступлення права вимоги за договорами іпотеки 18.04.2013 року) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. У ч. 2 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. Частиною 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З огляду на п. 5 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, документи, що подаються для проведення державної реєстрації прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, повинні відповідати вимогам, що встановлені законом, цим Порядком та іншими нормативно-правовими актами. Виходячи зі змісту пп. 1 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є, в тому числі, укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат. Згідно з п. 28 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник, крім документів, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, подає копії документів, що зазначені в пункті 9 цього Порядку (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування), тобто документи, що посвідчують особу та підтверджують її повноваження. У разі подання документів заінтересованою особою особисто така особа, крім документів, що зазначені в абзаці першому цього пункту, подає копію реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків (далі - реєстраційний номер облікової картки платника податку), крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідні органи державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України. У разі подання заяви про державну реєстрацію уповноваженою особою, яка діє від імені фізичної особи, така особа, крім документів, що зазначені в абзаці першому цього пункту, подає копію документа, що посвідчує особу, яку вона представляє, та копію реєстраційного номера облікової картки платника податку такої фізичної особи, крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідні органи державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України. У пп. 3 п. 34 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, передбачено, що для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає, в тому числі, і звіт про оцінку предмета іпотеки, складений після спливу строку, що зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Пунктом 60 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 703, визначено, що для проведення державної реєстрації відступлення прав за іпотечним договором заявник подає документи, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку. З огляду на зміст п. 3 Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, неякісна (недостовірна) оцінка - оцінка, проведена з порушенням принципів, методичних підходів, методів, оціночних процедур та (або) на основі необґрунтованих припущень, що доводиться шляхом рецензування Відповідно до п. 51 Національного стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, незалежна оцінка майна включає в себе ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки. Пунктом 56 вказаного Національного стандарту № 1 передбачено, що звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити, в тому числі, і письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об'єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, крім випадків нездійснення огляду відповідно до Порядку проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов'язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 року № 231), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об'єктивності оцінки майна і висновку про його вартість. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи вище перелічені правові норми в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків. Оскільки з огляду на ст. 577 ЦК України та ст. 4 Закону України «Про іпотеку» укладення договору іпотеки пов'язане з обов'язковою державною реєстрацією, згідно зі ст. 513 ЦК України укладання договорів відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого відбувається зміна кредитора, теж супроводжується державною реєстрацією. Вказане кореспондується і зі ст. 24 Закону України «Про іпотеку». Для суду дана обставина при вирішенні даного спору є суттєвою, так як з огляду на вимоги ч. 2 ст. 640 ЦК України факт укладення договору може бути пов'язаний з вчиненням певних дій. Уданому випадку укладання договорів відступлення прав вимоги за договорами іпотеки пов'язане з державною реєстрацією цих договорів, що і передбачено у пунктах 6.2 самих спірних правочинів, укладених між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс». Доказів на підтвердження державної реєстрації цих договорів суду не було надано у зв'язку чим у суду відсутні підстави вважати, що дані договори відступлення прав вимоги за договорами іпотеки взагалі були укладені та можуть породжувати для ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» права щодо спірних предметів іпотеки. На даний час суд обмежений у праві з власної ініціативи витребовувати докази, такий обов'язок покладається на сторони та третіх осіб. До того ж, як було зазначено вище, сам договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 17.04.2013 року не був наданий, у зв'язку з цим суд позбавлений можливості перевірити виконання з боку ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» п. 2.1 даного правочину, що дало б останньому відповідно до пунктів 3.3 спірних договорів відступлення прав вимоги за договорами іпотеки набути право вимоги до іпотекодавця. Як згадувалось, даний доказ суд не в праві з власної ініціативи витребовувати. Наявна у матеріалах справи копія платіжного доручення не може слугувати таким доказом, оскільки суд не може співставити суму, вказану у ній, зі змістом договору. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що саме з вини ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» позивачами як боржниками не було виконано вимоги щодо усунення порушень зобов'язань, оскільки у даних вимогах не було вказано, куди і яким чином вони повинні сплатити заборгованість за кредитним договором, не було запропоновано укласти у належній формі додаткові угоди про внесення змін до договорів щодо способів та реквізитів сплати коштів, а також боржникам не було надано доказів переходу до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» прав у зобов'язаннях. Даний факт в силу ст. 517 ЦК України звільняв [PERSON] та [PERSON] від виконання обов'язку перед новим кредитором до надання їм належних доказів переходу прав у зобов'язаннях. Тобто, у суду відсутні підстави вважати, що позивачами не було виконано зобов'язання перед ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс», що згідно зі ст. 690 ЦК України та ст. 12 Закону України «Про іпотеку» дало б право останньому звертати стягнення на спірні предмети іпотеки. Більш того, суд вбачає, що ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» при зверненні стягнення на спірні предмети іпотеки не було враховано вимоги ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України і використано редакцію ст. 37 Закону України «Про іпотеку», яка була чинною на час здійснення реєстрація права власності на предмети іпотеки, а не ту, яка була чинною на час укладання договорів іпотеки. Дана обставина є суттєвою, оскільки зазначені редакції ст. 37 Закону України «Про іпотеку» різняться між собою тим, що у попередній редакції статті не було зазначено відповідне застереження в іпотечному договорі, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. У пунктах же 11.3.1 зазначених договорів іпотеки передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», що в редакції цієї статті станом на 14.09.2006 року означає, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, при цьому правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. А отже, застереження у спірних іпотечних договорах у будь-якому разі не могло бути правовою підставою для реєстрації права власності ТОВ "Фінансова компанія "Базель-Фінанс", як іпотекодержателя, на спірне нерухоме майно, яке є предметом іпотеки. Більш того, з матеріалів справи вбачається, що оцінка спірного домоволодіння, звіт про яку було подано до Реєстраційної служби Києво-Святошинського РУЮ для реєстрації прав власності на нього за ТОВ "Фінансова компанія "Базель-Фінанс", має всі ознаки недостовірності, оскільки не відповідає фактичним даним, відображеним у технічному паспорті, що свідчить про проведення її без реального огляду об'єкта. У зв'язку з цим даний звіт про оцінку майна є таким, що не відповідає Національному стандарту N 1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" і, відповідно, не може бути одним із документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрації прав на нерухоме майно. Так як у ТОВ "Фінансова компанія "Базель-Фінанс" були відсутні правові підстави звертати стягнення на предмети іпотеки шляхом реєстрації за собою права власності на них, то на підставі ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» запис (рішення) про дану реєстрацію прав повинен бути скасованим. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконними дій ТОВ "Фінансова компанія "Базель-Фінанс" щодо звернення стягнення на предмети іпотеки та реєстрації права власності на них і зобов'язання скасувати запис про дану реєстрацію прав, що є підставою для задоволення позову у цій частині. Стосовно вимог позивачів про визнання незаконними вимог ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» до них за договором про відкриття кредитної відновлювальної лінії № 1760pv-08-06 від 14.09.2006 року та договорами іпотеки №№ 1734И/0906, 1733И/0906 від 14.09.2006 року, то суд визнає, що ТОВ «Фінансова компанія «Базель-Фінанс» не було виконано всіх необхідних дій для того, щоб такі вимоги висувати до позивачів, проте на виконання вимог ст. 16 ЦК України не знаходить відповідної правової норми, яка б давала підстави захистити права [PERSON] та [PERSON] у такий спосіб, у зв'язку з чим відмовляє у задоволенні позову у цій частині. Виходячи з вимог ст. 88 ЦПК України, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог суд стягує на користь позивачів з ТОВ "Фінансова компанія "Базель-Фінанс" судові витрати, понесені в ході розгляду даної справи та підтверджені наявними у матеріалах справи квитанціями, у розмірі 114,71 грн. на кожного. Зважаючи на вищенаведене,

Outcome: partial