Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до відповідачів, в якому просив: - визнати недостовірною, такою що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену відносно нього газетою НикВести (засновником якої є Приватне підприємство Інвестиційно-Будівельна компанія Альтаір) 12 жовтня 2016 року в статті під назвою Комитет кредиторов «Океана» обвинил нардепа [PERSON] в причастности к рейдерскому захвату завода, а саме: Комитет кредиторов ПАО «Николаевский судостроительный завод «Океан» обвинил народного депутата Украины от фракции «[PERSON] Порошенко»» [PERSON] в причастности к рейдерскому захвату завода представителями Российской Федерации.. - визнати недостовірною, такою що порочить честь, гідність та ділову репутацію [PERSON] інформацію, поширену відносно нього [PERSON] (зареєстрований за адресою: [INFO]) 11 жовтня 2016 року під час інтерв'ю на Телеканалі новин 24 (власником якого є Приватне акціонерне товариство Телерадіокомпанія ЛЮКС), а саме: Народный депутат от Николаева, [PERSON] одним из первых и громче всех кричал «Юсуфов прийди, спаси украинское судостроение. Спаси завод «Океан». - зобов'язати Приватне підприємство Інвестиційно-Будівельну компанію Альтаір (Код ЄДРПОУ 35722502) спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті газети НикВести nikvesti.com не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня набрання судовим рішенням з даної справи законної сили резолютивної частини рішення. - зобов'язати Приватне акціонерне товариство Телерадіокомпанія ЛЮКС (Код ЄДРПОУ 20765851) спростувати зазначену інформацію шляхом зачитування диктором на Телеканалі новин 24 не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня набрання судовим рішенням з даної справи законної сили резолютивної частини рішення. - стягнути з відповідачів солідарно на свою користь моральну шкоду у розмірі 3 (три) гривні. Представник позивача надав заяву про розгляду справи у його відсутності та позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Представник відповідача ПП «Інвестиційно-будівельна компанія «Альтаір» - [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутності та надав заперечення проти позову, в яких посилався на те, що редакція газети «НикВести» не є першоджерелом оскаржуваної інформації. Так, вперше вказана інформація, а саме інтерв`ю з відповідачем [PERSON] було висвітлено в прямому ефірі Телеканалу новин «24» - 11.10.2016 року, а вже на наступний день - 12.10.2016 року о 08.31 год., тобто через добу після першої публікації, надрукована стаття на інтернет-ресурсі «Ник Вести». За такого, на момент публікації вказаної інформації на сайті газети «НикВести» інтерв`ю з відповідачем [PERSON] було доведено до багатомільйонної аудиторії Телеканалу новин «24». Окрім того, вказав, що в тексті статті під назвою «Комитет кредиторов «ОКЕАНА» обвинил [PERSON] в причастности к рейдерскому захвату завода» редакція газети «НикВести» лише процетувала інтерв`ю, проведене телеканалом «24», тобто виклала ті факти, які були вже поширені на вищевказаному каналі та доведені великій кількості телеглядачів та користувачів. Окрім того, просив суд звернути увагу на те, що редакція газети «НикВести» не стверджує, що вказані факти є достовірними, а редакція газети лише висвітлила думки і припущення особи, яка давала інтерв`ю в прямому ефірі телеканалу «24». Посилаючись на вказані обставини, у задоволенні позову просив відмовити. Відповідачі [PERSON], ПАТ «Телерадіокомпанія «Люкс» до судового засідання не з*явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Обставини справи, встановлені судом. 11.10.2016 року у прямому ефірі Tелеканалу новин «24» (власник телеканалу Приватне акціонерне товариство Телерадіокомпанія ЛЮКС) [PERSON] під час інтервю журналісту на його запитання було повідомлено, що (мовою оригіналу): «Народный депутат от Николаева, [PERSON] одним из первых и громче всех кричал «Юсуфов прийди, спаси украинское судостроение. Спаси завод «Океан». Это мне очень сильно напоминает 2014 год «Путин прийди». Только для Николаева «Юсуфов, прийди спаси украинское судостроение». А Юсуфов Шумило…». Відеозапис інтервю на компакт-диск ANV Professional CD-R 80min/700 mb, серійний номер RFD80M-80991, що містить аудіовізуальну інформацію відеофайл типу MPEG-4 (.mp4) під назвою «24 канал- Волошин про ситуацію на заводе ОкеанHukBecTu574» було переглянуто в судовому засіданні та долучений до матеріалів справи. Відповідно до офіційно оприлюдненої інформації на сайті Телеканалу новин 24 власником телеканалу є Приватне акціонерне товариство Телерадіокомпанія ЛЮКС. Позивач є Народним депутатом України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією відповідного посвідчення. 12.10.2016 р. о 08 год. 31 хв. на інтернет-ресурсі газети «НикВести» була опублікована стаття під назвою «Комитет кредиторов «Океана» обвинил нардепа [PERSON] в причастности к рейдерскому захвату завода», (посилання в Інтернеті - http://nikvesti.com/news/politics/95777, в якій зазначено, що «Комитет кредиторов ПАО «Николаевский судостроительный завод «Океан» обвинил народного депутата Украины от фракции «[PERSON] Порошенко» [PERSON] в причастности к рейдерскому захвату завода представителями Российской Федерации. Об этом в эфире 24 телеканала заявил глава комитета кредиторов ПАО «Николаевский судостроительный завод «Океан» [PERSON]». У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ст. 10 ч.3 ЦПК України). Виходячи із вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обгрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з*ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким. Предмет доказування складається із встановлення обставин щодо порушення прав позивача, які підтверджують право позивача і є підставою для позову, які свідчать про порушення прав відповідача конкретним суб*єктом- відповідачем, встановлюють розмір завданої шкоди. Виходячи зі змісту ст. 58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач. За приписами ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За такого, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов*язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов*язків, а засіб доказування - сукупність окремих доказів , які за ЦПК допустимі для доказування в конкретній справі. За\~ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Фізична особа має право на звернення до суду з позовом про захист її гідності та честі. Під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності , з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності їх діянь загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових,службових, громадських чи інших обовязків. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи\~від 27.02.2009 року, визначено, що кожен повинен неухильно додержуватися Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обовязок не поширювати про особу\~\~недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію. Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі статтею 21 Закону про пресу редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації. У разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформаці. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем. При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації. (Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила (Пункт 15 Постанови). Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій , і, яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення зазначеного позову є : поширення інформації, поширена інформація стосується конкретної особи, та поширення недостовірної інформації. Згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права (Пункт 18 Постанови). Згідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи\~від 27.02.2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної\~\~інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи\~\~оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 471\~Закону України "Про інформацію"\~оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до\~статті 277 ЦК\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою\~статті 277 ЦК\~та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу,\~стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі\~\~масової\~\~інформації\~\~з\~\~метою\~\~обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. \~Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію,\~\~на\~\~відповідача\~\~може\~\~бути\~\~покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. За ч.2 ст. 30 ЗУ\~Про інформацію,оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій , а також висловлювання , що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані , зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів. Модальні слова\~\~\~окремий розряд лексичних одиниць, який утворився в результаті постійного використання форм різних частин мови у вставній функції з метою вираження ставлення мовця до змісту висловлювання. Функціональна місткість модальних слів із значенням невпевненості визначається їх здатністю виражати як логіко-смислові, так і емоційно-експресивні відтінки. Використовуючи такі слова, мовець дає свою логічну оцінку достовірності висловлювання. Вона виступає як припущення про відповідність висловленого реальній дійсності або сумнів у цьому і характеризується некатегоричністю, проблематичністю. Вибір мовцем тих чи інших модальних слів залежить від їх здатності до вираження потрібного ступеня впевненості в конкретній ситуації.\~\~Словами, які вказують на характер припущення, є\~можливо,\~мені здається\~тощо. При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні [PERSON] [PERSON] Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) [PERSON] [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя (Пункт 21 Постанови). Задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права (Пункт 24 Постанови). У відповідності до п. 25вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~від 27.02.2009 року, спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст. 47-1\~Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У\~ст. 200 ЦК України, та ст. 1 Закону України\~«Про інформацію»\~визначено, що інформацією є документовані або публічно оголошені відомості (певні факти, дані про кого-, що-небудь) про події та явища, що мали або мають місце у суспільстві, державі та навколишньому середовищу, а порядок використання інформації та захисту права на неї встановлюється законом. Згідно ст. 26 Закону України\~«Про інформацію», джерелами інформації є передбачені або встановлені законом носії інформації: документи та інші носії інформації, які являють собою матеріальні об'єкти, що зберігають інформацію, а також повідомлення засобів масової інформації, публічні виступи. Частинами 1 і 2\~статті 34 Конституції України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань, кожен має право вільно збирати зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Відповідно до ч. 1\~ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу і дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Згідно ст. 5 ЗУ\~«Про друковані засоби масової інформації\~Відносини, пов'язані з діяльністю друкованих засобів масової інформації\~\~ в\~\~ Україні»,\~\~регулюються\~\~Конституцією\~\~України\~,\~Законом України "Про інформацію", цим Законом та іншими законодавчими актами України. Дія цього\~Закону\~поширюється на друковані засоби масової інформації, засновані в Україні, а також на друковані засоби масової інформації інших держав, які розповсюджуються в Україні. Стаття 6 даного закону передбачає, що діяльність друкованих засобів масової інформації -це збирання, творення, редагування, підготовка інформації до друку та видання друкованих засобів масової інформації з метою її поширення серед читачів. Діяльність друкованих засобів масової інформації, спрямована на отримання прибутку, є підприємницькою діяльністю у цій сфері і здійснюється на основі цього\~Закону,\~\~Закону\~\~України\~\~"Про підприємництво"\~та інших актів чинного законодавства України. Діяльність\~\~ друкованих\~\~ засобів\~\~ масової\~\~\~\~інформації забезпечується самостійністю її суб'єктів у всіх видах відносин, пов'язаних із здійсненням їх прав і обов'язків. Втручання в діяльність друкованих засобів масової інформації поза межами, визначеними цим Законом, забороняється. У рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року (заява № 72713/01) у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено: «41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини (ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР). 42. Однак навіть якщо висловлювання є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя». За такого, відповідно до\~ст. 277 ЦК України\~не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Надана інформація [PERSON]В.( приведена вище мовою оригіналу ), не містить в собі посилання на докази таких висловлювань з боку Народного депутата [PERSON], не надано джерело отримання такої інформації з боку вказаного відповідача і суду. Відповідно до Державного реєстру друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності (за офіційною адресою в мережі Інтернет:http://dzmi.informjust.ua/home/index) газета «НикВести» не є юридичною особою, тому належним відповідачем у справі виступає засновник друкованого засобу масової інформації Приватне підприємство Інвестиційно Будівельна компанія Альтаір. Звинувачення позивача у вчиненні саме рейдерських дій із захоплення представниками Російської Федерації Миколаївського судобудівного заводу «Океан», в прямому ефірі телеканалу новин «24» [PERSON] не вказувалось. Як вбачається з тексту поширеної газетою «НикВести» статті, під назвою «Комитет кредиторов «Океана» обвинил нардепа [PERSON] в причастности к рейдерскому захвату завода», а також у змісті інтервю [PERSON]В, слова «рейдерське захоплення» вживалися в значенні «протиправне поглинання та захоплення підприємств». Таким чином, повідомляючи невизначеному колу осіб про те, що комітет кредиторів ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» звинуватив народного депутата України [PERSON] в причетності до рейдерського захоплення заводу, газета «НикВести» тим самим в якості існуючого факту, з посиланням на зміст інтервю [PERSON] як на джерело отриманих відомостей, поширив неправдиву інформацію. Зважаючи на контекст, в якому була подана оскаржена позивачем інформація, на відсутність в ній власне критики або оцінки дій [PERSON], в яких його було звинувачено, на невикористання мовних засобів, що дозволили б кваліфікувати цю інформацію як оціночне судження (гіпербола, метафора, сатира тощо), поширені газетою «НикВести» відомості про звинувачення [PERSON] в причетності до рейдерського захоплення ПАТ «Миколаївський суднобудівний завод «Океан» суд розглядає саме як висловлювання, що містить фактичні дані, яке підлягає спростуванню за недоведеностю його правдивості. ПП «Інвестиційно-будівельна компанія «Альтаір» не наведено в свої запереченнях жодних посилань на докази, які б підтверджували достовірність тверджень, наведених щодо [PERSON] в статті газети «НикВести»під назвою «Комитет кредиторов «Океана» обвинил нардепа [PERSON] в причастности к рейдерскому захвату завода», і в матеріалах справитакі докази відсутні. Поширення зазначеної вище негативної інформації порушило особисті немайнові права позивача внаслідок приниження його честі, гідності та ділової репутації як публічної особи, політика та державного діяча перед виборцями та членами політичної партії, від якої його було обрано до Верховної [PERSON] України. Суд також не погоджується з доводами ПП «Інвестиційно-будівельна компанія «Альтаір» з посиланням на положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004 року на 872-му засіданні [PERSON] Європи, та рекомендацій, що містяться у Резолюції 1165 (1998) [PERSON] Європи про право на недоторканість приватного життя, за якими політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнавати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції, оскільки така інформація не є критикою, а містить такі висловлювання, що не знайшли свого підтвердження. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне визнати недостовірною,та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію Народного депутата [PERSON] інформацію, поширену відносно нього [PERSON] Володимировичем11 жовтня 2016 року під час інтерв'ю на Телеканалі новин 24 (власником якого є Приватне акціонерне товариство Телерадіокомпанія ЛЮКС), а саме: Народный депутат от Николаева, [PERSON] одним из первых и громче всех кричал «Юсуфов прийди, спаси украинское судостроение. Спаси завод «Океан»; зобов'язати Приватне підприємство Інвестиційно-Будівельну компанію Альтаір спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті газети НикВести nikvesti.com не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Відповідно до п.15 вищевказаної Постанови Пленуму від 27.02.2009 року, спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка їїх поширила. За такого, суд вважає за необхідне визнати недостовірною,та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію Народного депутата [PERSON] інформацію, поширену відносно нього газетою НикВести (засновником якої є Приватне підприємство Інвестиційно-Будівельна компанія Альтаір) 12 жовтня 2016 року в статті під назвою Комитет кредиторов «Океана» обвинил нардепа [PERSON] в причастности к рейдерскому захвату завода, а саме: Комитет кредиторов ПАО «Николаевский судостроительный завод «Океан» обвинил народного депутата Украины от фракции «[PERSON] Порошенко»» [PERSON] в причастности к рейдерскому захвату завода представителями Российской Федерации. Народный депутат от Николаева, [PERSON] одним из первых и громче всех кричал «Юсуфов прийди, спаси украинское судостроение. Спаси завод «Океан»; зобов'язати Приватне підприємство Інвестиційно-Будівельну компанію Альтаір спростувати зазначену недостовірну інформацію шляхом розміщення на сайті газети НикВести nikvesti.com не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Зобов'язати Приватне акціонерне товариство Телерадіокомпанія ЛЮКС спростувати зазначену інформацію шляхом зачитування диктором на Телеканалі новин 24 не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз'яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 2001 року N 5) . Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою і не повинен призводити до припинення діяльності засобів масової інформації чи іншого обмеження свободи їх діяльності. Відповідно до пункту 4 частини другої статті 23 ЦК моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди мають похідний характер і пов'язані з встановленням факту порушення особистого немайнового права, що знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди задоволенню підлягають, виходячи із заявлених вимог по 1 гривні з кожного із відповідачів, оскільки законом не передбачена солідарна відповідальність за спричинену моральну шкоду. За такого, позов підлягає частковому задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача також слід стягнути судовий збір в розмірі по 826,80 грн. з кожного.

Outcome: partial