Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] з участю третіх осіб Тернопільської обласної спілки садівницьких товариств, міського громадського об»єднання «Тернопільське» про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди завданої порушенням правил добросусідства, зокрема: 1500 грн. за зруйновані межові знаки, 3000 грн. недоотриманих доходів від використання належної йому земельної ділянки, розміром 0,014550 га самовільно зайнятої відповідачем, 5000 грн. на відновлення земельної ділянки та 5000 грн. моральної шкоди, також просить зобов»язати відповідача відновити пошкоджений підмурівок зі сторони його земельної ділянки, зацементувати тріщини, або ж сплатити 2000 грн. на його реконструкцію та перенести кущі малини, ожини та пісок, які знаходяться на земельній ділянці [PERSON] на відстань 1 м від межі. В обгрунтування своїх позовних вимог вказав, що у 1992 році він отримав у користування земельну ділянку площею 600 кв.м, як учасник ліквідації на ЧАЕС, ставши членом МГО „Тернопільське". На даний час він є власником земельної ділянки № 112 в садово-городньому товаристві „Тернопільське", площею 0,0733 га, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 081506 від 28.05.2012 року. Належна йому земельна ділянка межує з ділянкою № 80 а, власником якої є відповідач. 15.03.1999 року [PERSON] отримав Державний акт на земельну ділянку площею 0,064350 га, окрім цього відповідач самовільно захопив частину належної йому земельної ділянки площею 0,014550 га. Рішенням тридцять другої сесії Тернопільської міської ради від 05.02.2010 року позивачу видано дозвіл на приватизацію земельної ділянки фактичною площею 485 кв.м, долучивши вільні землі товариства, які самовільно захопив [PERSON] Протягом 2010-2014 років [PERSON] не допускав позивача на самовільно захоплену ним частину земельної ділянки, нищив межові знаки, вчиняв бійки, погрожував, руйнував майно та фактично користувався належною позивачу земельною ділянкою площею 0,014550 га на протязі 3 років, чим задав останньому збитки у виді неодержаної сільськогосподарської продукції (картоплі) з даної площі на загальну суму 3000 грн. Вартість реальних збитків( упущена вигода) із врахуванням мінімальних цін та середньої врожайності картоплі по Україні становить 250 кг за рік по ціні 4 грн./кг, що складає 1000 грн. на рік. Також відповідач поставив дерев'яну вбиральню під вікнами будинку позивача, влаштував сміттєзвалище впритул до підмурівка, що призвело до його руйнування та руйнування сітки, насадив середньорослі дерева (сливи) на відстані 47 см, 50 см, 56 см від межі, а кущі дикої ожини і малини посадив під самим муром, що призводить до руйнування підмурівка, на реконструкцію якого необхідно придбати матеріали на суму 2000 гривень. Також позивач поніс матеріальні затрати по відновлення родючості землі, будову кам'яної труби у викопаному відповідачем рові, завезення родючого грунту на загальну суму 5000 грн. Окрім цього [PERSON] двічі руйнував межові знаки, що підтверджується актами про порушення правил добросусідства, складеними комісіями МГО „Тернопільське", Тернопільської обласної спілки садівницьких товариств, міської ради; Тернопільського міського управління Держсанепідслужби в результаті чого позивачу завдані матеріальні збитки у сумі 1500 грн., які полягають у відновленні межових знаків в кількості 3 штуки, яке проводилось двічі, придбанні будівельних матеріалів, понесених витратах на оплату за проведені роботи ПП „Геодезія", затратах на пальне для доставки інструментів землемірів для визначення межі і встановленню межових знаків, що підтверджується долученим розрахунком витрат. Також в результаті постійних образ з боку відповідача, вживанням нецензурних лайливих слів і прокльонів, зведення наклепів, приниження гідності, погроз позивачу завдано моральну шкоду, яку останній оцінює в сумі 5000 грн. З врахуванням викладеного просить позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідача завдану матеріальну шкоду на загальну суму 11\~500 грн. та 5000 грн. моральної шкоди та зобов»язати відповідача перенести кущі малини, ожини та пісок на відстань 1 м від межі. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні відносно позову заперечив та просить в позові відмовити за безпідставністю, посилаючись на необґрунтованість вимог позивача. Представник третьої особи Тернопільської обласної спілки садівницьких товариств позовні вимоги підтримав, посилаючись на те, що між сторонами існує затяжний конфлікт з приводу користування суміжними земельними ділянками в ході якого відповідач неодноразово порушував правила добросусідства, що зафіксовано відповідними актами перевірок. Представник третьої особи міського громадського об»єднання «Тернопільське» у судове засідання не з»явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд приходить до переконання, що заявлений позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Згідно з ч.1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено судом, у відповідності до рішення тридцять другої сесії Тернопільської міської ради №5/32/66 від 05.02.2010 року позивачу передано у приватну власність земельну ділянку №112 площею 733,0 кв.м. на території міської громадської організації садівників любителів «Тернопільське». Відповідач є власником суміжної земельної ділянки №80а площею 0,064350, що розташована на території садівничого товариства «Тернопільське», що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії ІV-ТР №017583, виданим Тернопільською міською радою народних депутатів 15.03.1999 року. Як слідує із матеріалів справи, між сторонами неодноразово виникали суперечності щодо користування належними їм земельними ділянками, з приводу чого позивач звертався до правоохоронних органів та до суду. Проведеною перевіркою Головного управління держкомзему у Тернопільській області(лист від 16.04.2010 року №40-04/1650) встановлено, що площа земельної ділянки №80а, якою фактично користується відповідач становить 0,0789 га, в тому числі 0,064350 га згідно Державного акта на право приватної власності на землю та 0,014550 га самовільного зайнятих земель. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.12.2010 року зобов»язано [PERSON] не чинити перешкод суміжному землекористувачу власнику земельної ділянки №112 [PERSON] в користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення одного куща винограду на віддаль 1 метр та трьох слив на віддаль до 3 метрів та перенесення господарської будівлі від земельної ділянки [PERSON] на віддаль 1 метр від межі в сторону земельної ділянки [PERSON] У відповідності до ч.1 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей( затінення, задимлення. Неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків- ч.2 ст.152 ЗК України. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки- п.д ст.156 ЗК України. Громадяни та юридичні особи несуть відповідальність законодавчо встановлену відповідальність за самовільне зайняття земельних ділянок, знищення межових знаків- п.п.б, е ч.1 ст.211 ЗК України. Наявними у матеріалах справи актами міської громадської організації садівників-любителів «Тернопільське» від 24.12.2014 року, 10.06.2015 року, 03.08.205 року №5, листами Тернопільської міської ради від 28.07.2015 року №6312/01, Головного управління Держсанепідслужби у Тернопільській області від 05.08.2015 року №18.4/1562 підтверджується факт порушення правил добросусідства з боку відповідача [PERSON], який облаштував туалет на відстані 1,5 метра від межі земельної ділянки [PERSON], зробив сміттєзвалище впритул до підмурівка з огороджувальною сіткою, створює перешкоди [PERSON] в огородженні належної останньому земельної ділянки, пошкодив межові знаки. У відповідності до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до роз'яснень викладених у п.п. 2,3 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна особі й майну громадянина або заподіяна майну юридичної особини, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст.56 КУпАП знищення громадянами межових знаків меж землекористувань тягне за собою адміністративну відповідальність у виді штрафу від п»яти до десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Позивачем в обґрунтування своїх вимог не представлено суду будь-яких доказів на підтвердження факту заподіяння йому матеріальних збитків, які полягають у понесених витратах на відновлення пошкоджених межових знаків, упущеній вигоді внаслідок самовільного використання відповідачем частини належної позивачу земельної ділянки, витратах на реконструкцію підмурівка та відновлення родючості землі, та обґрунтування їх розміру. В матеріалах справи відсутні докази, які засвідчують, що факт порушення [PERSON] межових знаків був офіційно зафіксований і відповідач в установленому порядку притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 56 КУпАП. Зазначене не дає можливості суду встановити конкретну кількість пошкоджених знаків та обчислити витрати, необхідні для їх відновлення. При цьому суд не приймає до уваги в якості належного та допустимого доказу виконаний позивачем розрахунок витрат на відновлення межових знаків, оскільки до нього не долучено будь-яких платіжних документів, що підтверджують факт придбання [PERSON] будівельних матеріалів для виконання робіт з облаштування нових межових знаків. В обґрунтування своїх вимог позивачем також не представлено доказів, які підтверджують той факт, що зниження врожайності та необхідність відновлення родючості грунтів на належній йому земельній ділянці є наслідком протиправної діяльності відповідача, а тому суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на придбання чорнозему. Також суд вважає необґрунтованими вимоги позивача в частині про стягнення з відповідача упущеної вигоди, оскільки останні не підтверджені достатніми та обґрунтованими доказами. Щодо позовних вимог в частині зобов»язання відповідача перенести кущі малини, ожини та пісок на відстань 1 м від межі, з метою уникнення руйнування підмурівка, суд зазначає, що у відповідності до ст.105 ЗК України у випадку проникнення коренів і гілок дерев з однієї земельної ділянки на іншу власники та землекористувачі земельних ділянок мають право відрізати корені дерев і кущів, які проникають із сусідньої земельної ділянки, якщо таке проникнення є перепоною у використанні земельної ділянки за цільовим призначенням. При цьому суд звертає увагу на те, що з набуттям чинності ДБН В.2.2-15-2005 "Житлові будинки. Основні положення", затверджених наказом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 28.09.2005 № 175 втратили чинність СНиП 2.08.01-89 "Жилые здания" та ДБН 79-92 "Житлові будинки для індивідуальних забудовників України", якими затверджувались нормативи відстані між житловими будинками та деревами і кущами. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд вважає, що позивачем не наведено належного обґрунтування позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, не зазначено доказів, що підтверджують позовні вимоги в цій частині, не вказано з яких саме міркувань він виходив, визначаючи розмір суми відшкодування моральної шкоди та якими доказами це підтверджується, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині до відшкодування не підлягають. Таким чином, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити за недоведеністю.

Outcome: dismissed