Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів та відшкодування вартості покращень орендованого майна, мотивуючи свої вимоги тим, що 01.05.2013 року вона передала відповідачу під розписку грошові кошти у розмірі 9000, 00 євро з наміром у подальшому укласти з ним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Вказані кошти вона передала відповідачу, який на той час був другом їх сім"ї, для підтвердження справжності її намірів, однак у подальшому укладення договору купівлі-продажу стало неможливим через виявлення у неї онкологічних захворювань, що потребувало невідкладного лікування та великих фінансових затрат. Позивачка також вказує про те, що між сторонами жодного попереднього чи основного договору купівлі-продажу квартири укладено не було, а кошти, що були передані під розписку, яка є лише підтвердженням факту передачі коштів відповідачу, тобто відповідно до ст. 570 ЦК України передана нею сума коштів не є завдатком і підлягає поверненню за вимогою. На даний час відповідач повністю ігнорує її вимогу про повернення коштів, отриманих за розпискою, не відповідає на телефонні дзвінки. Крім того, позивачка вказує про те, що на момент передачі відповідачу коштів вона проживала у [ADDRESS], сплачувала комунальні платежі, а також за свій рахунок зробила ряд покращень житла, провела ремонтні роботи, вартість яких склала 64373, 38 грн. Відповідач знав про проведення таких робіт у квартирі та не заперечував проти цього. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 222840, 00 грн. за розпискою, грошові кошти у розмірі 64373, 38 грн. в якості відшкодування вартості покращень орендованого майна, а також судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що у 2012 році між сторонами була домовленість щодо придбання [PERSON] квартири [ADDRESS], у зв"язку з чим у грудні 2012 року відповідачка за зустрічним позовом вселилася до вказаної квартири як майбутній покупець. Між сторонами на той час були дружні стосунки. 01.05.2013 року позивач отримав від [PERSON] часткову сплату вартості квартири у розмірі, еквівалентному 9000, 00 євро, яку вони вважали завдатком. Але у подальшому відповідачка відмовилася від придбання квартири і виселилася з квартири, у зв"язку з чим він вважав, що грошові кошти, як завдаток, повинні залишатися у нього. За весь період проживання у квартирі відповідачка не сплачувала йому кошти за оренду, а про це і не було жодної домовленості. Між ними була лише домовленість щодо сплати відповідачкою комунальних послуг, але він з"ясував, що вона це не робила, що призвело до заборгованості. Крім того, відповідачка без його згоди, як власника, здійснила ремонт квартири і її перепланування таким чином, що його це не влаштувало. Про те, що відповідачка проводила ремонтні роботи та перепланування, позивачу не було відомо, дозволу на це він не надавав. Такі дії відповідачки призвели до завдання йому матеріальних та моральних збитків. У зв"язку із проведенням перепланування відповідачкою він вимушений був звернутися до ПП ПКБ "Хебітет" для інвентаризації квартири та оформлення технічного паспорту, на що витратив 1500, 00 грн. Також діями відповідачки йому завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в 10000, 00 грн. На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на його користь матеріальну шкоду у розмірі 1500, 00 грн. та моральну шкоду у розмірі 10000, 00 грн. У судовому засіданні позивачка та її представник уточнили позовні вимоги, просили їх задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивачки грошові кошти за розпискою у розмірі 268110, 00 грн., відшкодування вартості покращень орендованого майна у розмірі 64373, 38 грн. та судові витрати по справі. Також зазначили, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, а тому просили відмовити в їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник у судовому засіданні підтримали зустрічні позовні вимоги, просили їх задовольнити, а також не заперечували проти часткового задоволення позовних вимог [PERSON] у частині стягнення суми коштів за розпискою, але при цьому категорично заперечували проти стягнення вартості покращень орендованого майна, у зв"язку з чим просили позовні вимоги задовольнити частково. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, її представника, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що пзовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як встановлено судом, позивачка [PERSON] передала відповідачу [PERSON] грошові кошти у розмірі 9000, 00 євро, як завдаток за квартиру [ADDRESS], що підтверджується розпискою відповідача від 01.05.2013 року. Між сторонами була усна домовленість щодо укладення у подальшому між ними договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], але через особисті обставини, що виникли у [PERSON], вона відмовилася від придбання вказаної квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов"язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Згідно із ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов"язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Проте із визначення завдатку, закріпленого у статті 570 ЦК України, завдатком можуть забезпечуватися тільки зобов"язання, що виникають із договорів. Крім того, завдаток видається відповідній стороні у договірному зобов"язанні в рахунок належних з неї платежів. Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов"язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов"язку не встановлений або визначений моментом пред"явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як встановлено при розгляді справи, між сторонами жодного письмового договору із визначенням зобов"язань кожного із них стосовно купівлі чи продажу квартири [ADDRESS] не укладалося. Будь-яких зобов"язань з боку позивачки при отриманні відповідачем коштів у розмірі 9000, 00 євро останнім не вимагалося. За таких обставинах суд вважає, що сума грошових коштів у розмірі 9000, 00 євро, отримана відповідачем [PERSON] від позивачки за розпискою від 01.05.2013 року, не може бути визнана завдатком відповідно до вимог ст. 570 ЦК України. Оскільки відсутні належні докази на підтвердження укладення сторонами договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], а відповідач не вимагає від позивачки укласти такий договір, тому суд вважає правомірними вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] коштів у розмірі 9000, 00 євро, отриманих ним за розпискою від 01.05.2013 року. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] у частині стягнення коштів у розмірі 9000, 00 євро є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню, і з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 9000, 00 євро, що станом на 22.02.2016 року за курсом НБУ еквіваленто 268110, 00 грн. (1 євро = 29, 79 грн.). Що стосується позовних вимог [PERSON] про стягнення витрат на покращення орендованого майна, то слід зазначити наступне. У своїх позовних вимогах [PERSON] вказує на те, що, проживаючи у [ADDRESS] та маючи намір придбати вказану квартиру, вона за згодою відповідача, за власний рахунок зробила ряд покращень житла. Вартість ремонтних робіт становить 64373, 38 грн., які позивачка просить стягнути з відповідача. На підтвердження витрачених коштів позивачкою було надано суду накладну № 74801 від 16.08.2013 року на суму 16324, 20 грн., контракт № 4/03 від 14.03.2013 року на виготовлення пластикових конструкцій на суму 3100 грн., контрактом № 7/02 від 26.02.2013 року на виготовлення пластикових конструкцій на суму 9000, 00 грн., заявку [PERSON] та накладну на відпуск товарів по № Усл/КС-0006088 від 13.05.2013 року на суму 9588, 56 грн., заявку [PERSON] та накладну на відпуск товарів по № Усл/КС-0004109 від 06.04.2013 року на суму 12785, 61 грн. Згідно із ст. 773 ЦК України наймач має право змінювати стан речі, переданої йому у найм, лише за згодою наймодавця. Відповідно до вимог ст. 778 ЦК України, якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Але при розгляді справи позивачкою не було надано жодних належних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] надавав згоду на проведення ремонтних робіт та перепланування, а також на підтвердження того, що між сторонами був укладений договір найму, що надавало право позивачці проводити будь-які ремонтні роботи чи роботи щодо перепланування у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачкою за основним позовом не надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження своїх позовних вимог. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позовних вимог у частині відшкодування витрат на покращення майна, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] у частині стягнення матеріальної та моральної шкоди, то слід зазначити наступне. У своїх зустрічних позовних вимогах [PERSON] вказує про те, що через незаконні дії відповідачки [PERSON], що призвели до неякісного ремонту та перепланування, він вимушений був витрачати кошти у розмірі 1500,00 грн. на проведення інвентаризації для виготовлення технічного паспорту, а тому просить відшкодувати вказані витрати. Відповідно до ст. 779 ЦК України наймач зобов"язаний усунути погіршення речі, які сталися з його вини. У разі неможливості відновлення речі наймодавець має право вимагати відшкодування завданих йому збитків. Як вбачається з письмових матеріалів справи, позивач за зустрічним позовом, дійсно, звертався до ПП ПКБ "Хебітет" щодо проведення технічної інвентаризації квартири [ADDRESS], що була проведена 20.10.2015 року. У подальшому на вказану квартиру був виготовлений технічний паспорт. Відповідно до наданої позивачем розписки від 20.10.2015 року [PERSON], яка є інженером з інвентаризації нерухомості майна, отримала від [PERSON] за оформлення технічного паспорту та довідки на квартиру [ADDRESS] грошові кошти у розмірі 1500, 00 грн. Але слід зазначити, що позивачем за зустрічним позовом не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказані інвентаризація та технічний паспорт замовлялися ним саме у зв"язку із здійсненням ремонтних робіт та перепланування у квартирі. Крім того, надана на підтвердження позовних вимог [PERSON] розписка від 20.10.2015 року не може бути взята судом до уваги, оскільки не є фінансовим документом у розумінні діючого законодавства України. З урахуванням вимог діючого законодавства та встановлених по справі обставин суд вважає, що підстав для задоволення зустрічних позовних вимог у частині відшкодування матеріальної шкоди немає. Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Але у судовому засіданні позивачем [PERSON] не було доведено належними доказами той факт, що він зазнав будь-яких моральних страждань внаслідок проведення відповідачкою ремонтних робіт та перепланування, а тому суд вважає, що у задоволенні даних зустрічних позовних вимог також повинно бути відмовлено. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] підлягають стягнення витрати по сплаті судового збору у розмірі 2681, 10 грн., відповідно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial