Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої вказано, що вона є власником автомобіля [NUMBER]. Бажаючи переоформити автомобіль, звернулася до центру з надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Енергодар УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області та отримала відповідь, що на даний автомобіль було накладено арешт у 2005 році державним виконавцем ВДВС Енергодарського МУЮ. Також їй було надано відповідний витяг, в якому зазначено інформацію про накладення арешту та повідомлено, що арешт був накладений на підставі рішення Енергодарського міського суду, виконавчий лист №2-2961 від 24.01.2005 року. У серпні 2017 року позивачка звернулася до Енергодарського міського відділу ДВС із заявою про зняття арешту з автомобіля, накладеного постановою державного виконавця. 26.09.2017 року [PERSON] отримала відповідь, згідно якої вона дізналася, що на примусовому виконанні у відділі перебував виконавчий документ №2-2961 від 24.01.2005 року про стягнення зі [PERSON] на користь ВП Запорізька АЕС суми боргу у розмірі 801,40 грн., який виконано боржником та державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Крім того, позивачці було рекомендовано для вирішення питання щодо зняття арешту, звернутися до суду. Вважає, що існування арешту та заборони на відчуження майна, порушує її конституційні права як власника, тому просить позов задовольнити, зазначаючи на те, що рішення суду виконано у повному обсязі, борг перед ВП ЗАЕС погашений. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи без її участі, за участю її представника адвоката [PERSON], позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.69). Представник позивачки адвокат [PERSON] також не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.107). Також представником надані письмові пояснення (а.с.77-78), в яких він, посилаючись на практику Вищого спеціалізованого суду України, зазначає, що відповідачем по даній справі є особа, в інтересах якої накладено арешт - Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», крім того рішення суду виконано та існування арешту порушує конституційні права власника майна. Представник відповідача - Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», яка діє на підставі нотаріальної довіреності (а.с.62) [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі (а.с.108) та просила відмовити у задоволенні позову [PERSON]. Також в матеріалах справи наявне письмове заперечення відповідача (а.с.59-91), відповідно до якого зазначено, що ВП ЗАЕС не може бути належним відповідачем, так як майнових прав позивачки воно не порушувало, оскільки постанова про накладення арешту виносилася державним виконавцем. Представник третьої особи Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області державний виконавець Кулбаєва Ю.Г. у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с.84). Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1ст. 316 Цивільного кодексу України\~передбачено, що\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1\~ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 55 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч.1ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до положень ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження" і роз'яснень, викладених у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 4,60 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження"(у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) Відповідно до\~Закону України «Про виконавче провадження" та роз'яснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Відповідно до\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року, при розгляді позовів про виключення майна з опису, суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів. В ході судового розгляду було встановлено, що Згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 25.02.2005 року, було накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] (а.с.9). Відповідно до листів начальника територіального сервісного центру 2346 [PERSON], на автомобіль [NUMBER], зареєстрований за [PERSON], накладено арешт на підставі виконавчого листа Енергодарського міського суду (а.с.6,7). Листом Енергодарського МВ ДВС № 14520 від 26.09.2017р., позивачку повідомлено про те, що у 2012 році на примусовому виконанні у відділі перебував виконавчий документ №2-2961 від 24.01.2005 року про стягнення зі [PERSON] на користь ВП Запорізька АЕС суми боргу у розмірі 801,40 грн., який виконано боржником та державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (а.с.11). Згідно Довідки №358, станом на 31.07.2017 рік заборгованість по квартплаті за позивачкою відсутня (а.с.13). Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченомих цим Кодексом випадках. Згідно ст.ст.\~76,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 ЦПК України\~якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Із розяснень викладених у п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч. 1 та 2\~ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. При цьому суд звертає увагу на те, що п. 4 ч. 5\~ст. 12 ЦПК України\~встановлено обовязок суду сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи. В той же час ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації позивачем своїх прав на подання заяв та клопотань. В той же час позивач [PERSON] розпорядилася своїми процесуальними правами на свій розсуд, предявивши позов саме до особи, яка є стягувачем в рамках виконавчого провадженні і в інтересах яких накладався арешт на майно, і не зазначила належного відповідача. Клопотання про залучення відповідного співвідповідача суду не подала. До початку розгляду справи по суті, судом були розяснені учасникам процесу їх права та обовязки. За таких обставин, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що до участі у справі не було залучено в якості належного відповідача Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, тобто позов предявлено не до належного відповідача, який має відповідати за позовом, клопотання про залучення належного відповідача, представником позивача в судовому засіданні не заявлялись, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. За таких обставин, враховуючи все вище викладене, в задоволенні позовних вимог [PERSON] має бути відмовлено, за недоведеністю і безпідставністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed