Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що посадовими особами ТОВ "Волочиськ-Агро" були порушені її трудові права, а саме: всупереч вимогам статті 29 КЗпП України їй до початку роботи за укладеним трудовим договором не були роз'яснені її права і обов'язки, не проінформовано під розписку про умови праці, не ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; всупереч вимогам ст.ст. 6, 10, 11, 19 Закону України «Про відпустки», ч.ч.3,4,5 ст.79 КЗпП України її не надавалась щорічна основна відпустка, додаткова відпустка як жінці, яка працює і має двох дітей віком до 15 років, не було повідомлено про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну, без письмової згоди позивача щорічна відпустка була перенесена на невідомий період. 07 червня 2017 року наказом №525-к генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» її незаконно звільнено з роботи за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України вважає звільнення незаконним та просить визнати незаконним наказ генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» Турчинця В.І. №525-к від 07.06.2017 року в частині формулювання причини звільнення [PERSON] і змінити формулювання підстави звільнення з «за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України» на «за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, згідно ч.3 ст.38 КЗпП України», стягнути вихідну допомогу, допомогу по тимчасовій непрацездатності та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні. У судове засідання представник позивача з'явився, підтримав уточнення до позовних вимог, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Просить суд визнати незаконним наказ генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю "Волочиськ-Агро" в частині формулювання причини звільнення, стягнути з відповідача 63453,94 грн., з них 16548,48 грн. вихідної допомоги, 796,02 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 23.05.2017 року по 31.05.2017 року, 46109,44 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.06.2017 року по 31.01.2018 року. Представник відповідача в судове засідання з'явився, заперечив про позовних вимог. Пояснив суду, що позивачу товариством проведено всі виплати пов'язанні з звільненням з роботи. Третя особа Турчинець В.І. належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причину неявки. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.11.2015 року позивач прийнята на роботу доярем відокремленого підрозділу "Агрофірма "Хлібороб" товариства з обмеженою відповідальністю "Волочиськ-Агро", що підтверджується даними трудової книжки. 29.05.2017 року [PERSON] надіслала поштою керівнику ТОВ "Волочиськ-Агро" Турчинцю В.І. заяву з проханням звільнення з роботи за власним бажанням 01.06.2017 року або в день отримання цієї заяви у зв'язку з невиконанням законодавства про працю, зокрема, ненадання щорічної відпустки за весь період роботи, що підтверджується даними заяви з описом. Листок непрацездатності за період з 23.05.2017 року по 31.05.2017 року та заяву з проханням виплатити належні позивачу суми поштовим переказом надіслані поштою керівнику ТОВ "Волочиськ-Агро" 31 травня 2017 року який отримано 06.06.2017 року. 07.06.2017 року наказом генерального директора ТОВ "Волочиськ-Агро" Турчинця В.І. №525-к позивача звільнено 07.06.2017 року за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України та компенсовано 48 календарних днів невикористаних відпусток та виплачені належні їй суми, крім вихідної допомоги та допомоги по тимчасовій непрацездатності. Листом директора ВП АФ «Хлібороб» ТОВ "Волочиськ-Агро" №65 від 07.06.2017 року позивача повідомлено, що нарахування на листок непрацездатності буде проведено після надання позивачем пояснень причини отримання невиробничої травми. Суд вважає, що наказ генерального директора ТОВ "Волочиськ-Агро" Турчинця В.І. №525-к від 07.06.2017 року в частині формулювання причини звільнення слід визнати незаконним і змінити формулювання підстави звільнення з «за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України» на «за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України» з наступних підстав. Вимогами ст.29 КЗпП України передбачено, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору; 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Статтею 10 зазначеного Закону встановлено порядок надання щорічних відпусток, згідно якого черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну. Частиною 3 стаття 11 Закону України «Про відпустки» визначено, що щорічна відпустка за ініціативою власника або уповноваженого ним органу, як виняток, може бути перенесена на інший період тільки за письмовою згодою працівника та за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) або іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом у разі, коли надання щорічної відпустки в раніше обумовлений період може несприятливо відбитися на нормальному ході роботи підприємства, та за умови, що частина відпустки тривалістю не менше 24 календарних днів буде використана в поточному робочому році. Згідно ст.19 Закону України «Про відпустки» передбачено, що жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Наказом підтверджено ненадання позивачу 48 календарних днів щорічної та додаткової відпусток, які були компенсовані після звільнення [PERSON]. зазначені обставини визнаються сторонами у судовому засіданні. Згідно з ст. 9 Конвенції МОП № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.1994 року тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Згідно ч.3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. За змістом ст. 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. В разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам лише факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника. Працедавець не вправі самостійно змінювати визначену працівником причину звільнення з роботи. Вказане викладене у правовій позиції Верховного Суду України у Постанові від 31 жовтня 2012 року у справі № 6-120цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, і що суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. У п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.1992 року роз'яснено, що Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Представником відповідача в силу вимог ст.81 ЦПК України не доведено та не представлено доказів, які вказують правомірність звільнення позивача на підставі ст.38 КЗпП України «за власним бажанням» а не у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, згідно ч.3 ст.38 КЗпП України». Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що відсутня підстава для звільнення позивача на підставі ст.38 КЗпП України тому достатньо підстав для визнання незаконним наказу генерального директора ТОВ «Волочиськ-Агро» Турчинця В.І. №525-к від 07.06.2017 року в частині формулювання причини звільнення [PERSON] і змінити формулювання підстави звільнення з «за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України» на «за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, згідно ч.3 ст.38 КЗпП України». Оскільки позивач подала заяву про звільнення у зв'язку з невиконанням законодавства про працю і була звільнена у визначений нею строк тому суд вважає, з відповідача слід стягнути вихідну допомогу відповідно до ст. 44 КЗпП України в сумі 16548,48 грн. зх. наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.44 КЗпП України При припиненні трудового договору працівникові виплачується вихідна допомога внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Обчислення середньої заробітної плати у разі виплати вихідної допомоги працівнику здійснюється у відповідності з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок). Згідно з п. 2 розділу 2 Порядку для виплати вихідної допомоги середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Пунктом 8 розділу 4 Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. У додатку до листа Міністерства соціальної політики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2017 рік» від 05 серпня 2016 року № 11535/0/14-16/13 визначена кількість робочих днів у квітні - 19, травні - 20, червні - 20, липні - 21. Згідно довідки про доходи ТОВ "Волочиськ-Агро" від 07.06.2017 року №64 моя заробітна плата за квітень 2017 року становить 6426,93 грн., за травень 2017 року - 4605,48 грн., що разом становить 11032,41 грн. 11032,41 грн. (нарахована заробітна плата за останні два місяці роботи) : 39 робочих днів (фактично відпрацьовані дні) = 282,88 грн. (середньоденна заробітна плата); 39 робочий день : 2 = 19,5 днів (середньомісячне число робочих днів); 282,88 грн. ? 19,5 днів ? 3 місяці = 16548,48 грн. (тримісячний середній заробіток). Водночас, суд вважає відповідачем невірно нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності. У додаткових заперечення відповідач вказує, що в зв'язку із наявним трудовим стажем [PERSON] менше ніж 3 роки до розрахунку лікарняних береться сума 50% від середньої заробітної плати. Згідно ч.2 ст. 21. Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування. Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу пенсійного фонду України від 24.07.2017 (форма ОК-5) стаж роботи [PERSON] становить 6 років 6 місяців 24 дні, який включає періоди: 06.2005, 07.2005-11.2009, 11.2012, 02.2015-06.2017. Таким чином страховий стаж позивача має обчислюватись з урахуванням цього періоду (зазначене узгоджується з судовою практикою (справи № 804/3954/17, №755/5438/17). Ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується застрахованим особам залежно від страхового стажу в таких розмірах: 70 відсотків середньої заробітної плати (доходу) - застрахованим особам, які мають страховий стаж від п'яти до восьми років. Розрахунок середнього заробітку проведений відповідно до п.п. 3, 25 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266. Згідно довідки про доходи ТОВ «Волочиськ-Агро» від 07.06.2017 року №64 заробітна плата за травень 2016 року - квітень 2017 року (12 календарних місяців, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок) становить 76460,99 грн. (5914,43+5746,78+5693,57+5388,25+5619,73+6531,91+7139,64+6472,12+7435,63+7000,11+7091,98+6426,93). 76460,99 грн. : 365 календарних днів = 209,48 грн. (середньоденна заробітна плата); Таким чином, за період непрацездатності з 23.05.2017 по 27.05.2017 відповідачем не виплачено позивачу 209,48 грн., виходячи з розрахунку: 209,48 грн. (середньоденна заробітна плата) ? 70% = 146,636 грн. (70 відсотків від середньоденної заробітної плати) ? 5 днів непрацездатності з 23.05.2017 по 27.05.2017 = 733,18 грн. (нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності з 23.05.2017 по 27.05.2017); 733,18 грн. - 523,70 грн. нарахованих відповідачем = 209,48 грн. (без урахування податків і зборів). Зважаючи на викладене суд вважає, що з вини відповідача [PERSON] не виплачено допомогу по тимчасовій непрацездатності з 6 по 9 день за період з 28.05.2017 по 31.05.2017 в сумі 586,54 грн. 209,48 грн. (середньоденна заробітна плата) ? 70% = 146,636 грн. (70 відсотків від середньоденної заробітної плати) ? 4 дні непрацездатності з 28.05.2017 по 31.05.2017 = 586,54 грн. (нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності з 28.05.2017 по 31.05.2017). Разом слід стягнути з відповідача 796,02 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності. Відповідно до положень ч.2 ст. 235 КЗпП України - при винесенні рішення орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно роз'яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Довідкою про доходи ТОВ «Волочиськ-Агро» від 07.06.2017 року підтверджується розмір, виплаченої заробітної плати позивачу за квітень 2017 року - 6426,93 грн., за травень 2017 року - 4605,48 грн.Отже, середньоденна заробітна плата складає: 11032 грн. 41 коп. / 39 робочих дні = 282,88 грн. Кількість робочих днів вимушеного прогулу з 08.06.2017 року по 31.01.2018 року складає 163 робочих дні. Отже, заробіток за час вимушеного прогулу за зазначений період складає 46109 грн. (163 роб.дні х 282,88 грн.). Враховуючи вище викладене, беручи до уваги, що дійсно мало місце незаконне звільнення позивача тому позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, з ТОВ «Волочиськ-Агро» підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 46109 грн. з нарахуванням і утриманням з суми середнього заробітку податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових плати при виплаті цих коштів. Суд вважає, що позовні вимоги знайшли підтвердження у судовому засіданні тому слід визнати незаконним наказ генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» Турчинця В.І. №525-к від 07.06.2017 року в частині формулювання причини звільнення [PERSON] і змінити формулювання підстави звільнення з «за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України» на «за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, згідно ч.3 ст.38 КЗпП України», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Волочиськ-Агро» (код 33007666), що знаходиться за адресою м. Волочиськ вул. Фридрихівська, 40 на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) зареєстрованої та жительки [ADDRESS] Волочиського району Хмельницької області вихідну допомогу у розмірі 16548,48 грн., 796,02 грн. допомоги по тимчасовій непрацездатності за період з 23.05.2017 року по 31.05.2017 року, 46109,44 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.06.2017 року по 31.01.2018 року, всього стягнути 63453 (шістдесят три тисячі чотириста п'ятдесят три) грн..94 коп. Судовий збір, згідно ст. 141 ЦПК України сплачені позивачем у розмірі 640 грн., підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Судовий збір за позовні вимоги від сплати яких звільнено позивача підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 640 грн.

Outcome: approved