Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька- [PERSON] , котрий помер [INFO] право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, що на [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що в [ADDRESS] , на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON] - голова двору та [PERSON] (колишня невістка), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/2 житлового будинку. [INFO] помер її батько [PERSON] , якому на день смерті належала частка спірного житлового будинку. На випадок своєї смерті померлий заповіту не склав. Відтак, вона, як спадкоємець за законом, успадкувала майно (прийняла спадщину), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Інший спадкоємець за законом - [PERSON] ( відповідач) - дочка померлого та її сестра, від спадщини відмовляється на її користь. Відмовляються від своєї частки у майні колгоспного двору і відповідач [PERSON] , яка не заперечує проти визнання за нею цілісно права власності на спадковий будинок. Відтак, вона звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , проте отримала відмову у видачі такого, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований на [ADDRESS] та який є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заяву про розгляд справи в їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спірне майно. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим копією витягу з погосподарської книги с. Борусів Жидачівського району Львівської області №714 від 29 грудня 2015 року, що станом на 30 червня 1990 року по с. Борусів Жидачівського району Львівської області рахувався житловий будинок за колгоспним двором, членами якого була відповідач [PERSON] ( арк. справи11) Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в [ADDRESS] належав суспільній групі господарств "колгоспний двір", членами якого були: [PERSON] - голова двору та [PERSON] - невістка. Частка кожного члена двору становила 1/2. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. Факт смерті останнього додатково підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( арк. справи 17 ). Спадщина відкрилася в цей же день, 22 січня 1982 року, відповідно до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлого складається із належної останньому 1/2 частини житлового будинку з погосподарськими будівлями, що в [ADDRESS] На випадок своєї смерті спадкодавець [PERSON] заповіту не склав, що стверджується довідкою №713 від 29.12.2015 року, яка видана Вибранівською сільською радою Жидачівського району Львівської області( арк. справи 10). Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження та свідоцтв про укладення шлюбу, що позивач у справі - [PERSON] та відповідач у справі- [PERSON] є дочками спадкодавця [PERSON] (арк. справи 6,7). За таких обставин [PERSON] (позивач) та відповідач [PERSON] є спадкоємцями першої черги на спадкове майно спадкодавця. Разом з тим, з долученої до матеріалів справи належним чином завіреної заяви [PERSON] (відповідачки) від 04 березня 2016 року, вбачається, що остання пропустила термін для прийняття спадщини після смерті свого батька та на її оформлення не претендує. Не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем (арк. справи 18). При вищевказаних обставинах, відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] (дочка, позивач), оскільки фактично вступила в управління та володінням спадковим майном. Разом з тим, постановою державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу № 114/02-31 від 19 лютого 2018 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований на [ADDRESS] , який є спадковим майном ( арк. справи 46). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Окрім того, з долученої до матеріалів справи заяви вбачається, що відповідач [PERSON] відмовилась від належної їй, як члену колгоспного двору, частки спірного житлового будинку на користь позивача Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved