Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

У січні 2015 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Стадницької сільської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійний вимог на предмет спору: Київської міської ради, ПАТ "ПОЗНЯКИ-ЖИЛ-БУД", ТОВ "АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1", в якому просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на місце в підземній автостоянці № [NUMBER] розташованої за адресою: м. Київ, вул. Л.Українки, 7-Б, яке відповідає місцю № [NUMBER] за будівельною адресою: м. Київ, вул. Л.Українки, 7-Б, що залишилося після смерті [PERSON], смерть якої настала [INFO] року. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що після смерті [PERSON], [PERSON] звернувся до Тетіївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у видачі вказаного свідоцтва позивачу було відмовлено, про що винесено відповідну постанову. [PERSON] вважає, що така відмова порушує його право на успадкування майна та просить задовольнити позов у заявлений ним спосіб. У судовому засіданні [PERSON] та його представник позов з викладених у ньому підстав підтримали, просили задовольнити. Через канцелярію суду від 10.03.2015 від Стадницької сільської ради надійшла заява про здійснення розгляду справи у відсутність її представника. Київська міська рада, залучена до участі у справі в якості третьої особи, повноважного представника не направила, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не надходило. Представник ПАТ "ПОЗНЯКИ-ЖИЛ-БУД" у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, наголошуючи на тому, що власником спірного машиномісця мала стати [PERSON], яка не реалізувала своє право на оформлення права власності, не отримавши та не зареєструвавши свідоцтво про право власності у встановленому законом порядку. В свою чергу, з посиланням на лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", представник звертає увагу суду, що умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Представник ТОВ "АВТОПАРКІНГ-СЕРВІС 1 " у судовому засіданні зазначив, що не володіє інформацією з приводу обставин даної справи, при цьому, як експлуатуюча організація, має питання з приводу того, хто буде нести витрати по утриманню даного майна впродовж всього проміжку часу з моменту введення в експлуатацію Автостоянки. Суд, заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року [PERSON] померла (а.с. 5). Згідно заповіту, [PERSON] зробила розпорядження про те, що на випадок її смерті все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідає [PERSON] (а.с.6). Як вбачається із довідки, виданої виконкомом Стадницької сільської ради Тетіївського району Київської області, померла [PERSON], [INFO], до дня смерті [INFO] року була зареєстрована і постійно проживала у [ADDRESS] і виписана в зв'язку із смертю. На день смерті в шлюбі не перебувала, проживала разом з сином [PERSON] за вище вказаною адресою (а.с. 7). Відповідно до частини 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. У судовому засіданні позивач зазначив, що оскільки постійно проживав разом із матір'ю [PERSON] до дня її смерті, від спадщини не відмовлявся, відтак спадщину прийняв належним чином. Таким чином, позивач вважається таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України. При цьому, як вбачається з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 39345911 від 13.01.2015, станом на 13.01.2015 Спадкова справа до майна померлої [PERSON] Тетіївською державною нотаріальною конторою не заведена. 13.01.2015 позивач звернувся до Тетіївської державної нотаріальної контори із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на машиномісце № [NUMBER] в підземному паркінгу літери "А", що знаходиться в місті Києві, бул. Л. Українки № 7б після смерті матері, [PERSON], що настала [INFO] року. Разом з тим, державним нотаріусом Тетіївської державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г. було відмовлено [PERSON] у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду (а.с.17). В обґрунтування відмови нотаріусом була покладена обставина відсутності у спадкоємця правовстановлюючих документів на спадкове майно. Таким чином, суд приходить до висновку, що в даному випадку у позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, а відтак його цивільне право підлягає захисту в судовому порядку. Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Згідно генеральної угоди про дольову участь в будівництві підземної автостоянки № 1780-7-9ЛУ-А від 18 квітня 2006 року, укладеної між ЗАТ "ПОЗНЯКИ-ЖИЛ- БУД" та [PERSON], доповненню № 178-7-9ЛУ-А-1 до неї, акту № 178-7-9ЛУ-А від 19 квітня 2010 року, довідки ЗАТ "ПОЗНЯКИ-ЖИЛ-БУД" та квитанції №ПН1 від 21 квітня 2006 року (а.с. 8-13) [PERSON] сплатила вартість паркомісця в підземній автостоянці № [NUMBER] підвал 3 загальною площею 26,3 м2 , яке відповідає місцю № [NUMBER] за будівельною адресою: м. Київ, вул. Л.Українки, 7-Б, а ЗАТ "ПОЗНЯКИ-ЖИЛ- БУД" передало [PERSON] вказане паркомісце. Відповідно до інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 22.02.2013 № 5158 паркомісце № [NUMBER], що розташоване за адресою: бул. Л. Українки, 7-Б, підв. 3 на праві власності не зареєстровано (а.с. 16). Таким чином, судом встановлено, що померла [PERSON], виконанавши всі умови генеральної угоди про дольову участь в будівництві підземної автостоянки № 1780-7-9ЛУ-А від 18 квітня 2006 року, за життя не отримала свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно - паркомісце, у встановленому законом порядку право власності не зареєструвала. Відповідно до ч. 1 ст. 334 Цивільного Кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа має звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З аналізу наведених норм матеріального закону вбачається, що право власності спадкодавця на нерухоме майно є саме тим правом, яке переходить спадкоємцеві в разі відкриття спадщини, однак до спадкоємця може перейти право тільки на те майно, яке належало спадкодавцеві на підставі діючого законодавства. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи із змісту наведеної норми і відповідно до встановлених у даній справі обставин несправедливість процедури щодо реєстрації права власності на нерухоме майно не може обмежувати права власника. Суд зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Відповідно до п. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно. При цьому, з аналізу вищенаведених норм матеріального закону випливає, що у разі не здійснення державної реєстрації права власності на спадкове майно, яке входить до складу спадщини, особа не втрачає права на таку спадщину, а лише позбавляється можливості здійснення права власності у повному обсязі (права відчуження тощо). За таких підстав та наведених вимог матеріального закону, суд приходить до висновку про те, що вказане спадкове майно у вигляді пакромісця в підземній автостоянці № [NUMBER] підвал 3 загальною площею 26,3 м2 , яке відповідає місцю № [NUMBER] за будівельною адресою: м. Київ, вул. Л.Українки, 7-Б входить до складу спадщини, що залишилося після смерті [PERSON], а відтак вважає необхідним визнати за позивачем як єдиним спадкоємцем за заповітом після померлої матері право власності на дане нерухоме майно.

Outcome: approved