Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-06 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON], в яких просила відновити первісний стан належної їй земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]), який існував до порушення її прав [PERSON], шляхом знесення будівлі [PERSON], що частково збудована на земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] ([ADDRESS]), а також на один метр від меж земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] (с/т «Енергетик») (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) та земельної ділянки [ADDRESS] (с/т «Енергетик») (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]) за рахунок відповідачки, а також стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та судові витрати з підстав, передбачених ст.ст.16,376,391 ЦК України. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю та на їх обґрунтування пояснював, що позивачка є власницею земельної ділянки [ADDRESS] яка межує з земельною ділянкою відповідачки. У грудні 2014 року позивачкою було виявлено порушення меж належної їй земельної ділянки збоку відповідача, що було підтверджено відповідною технічною документацією, виготовленою за наслідками обстеження земельних ділянок спеціалістом із землеустрою. Просив відновити первісний стан земельної ділянки, шляхом знесення будівлі, належної відповідачці, що частково споруджена на земельній ділянці, яка належить позивачці, а також стягнути з відповідачки на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Позицію свого представника у судовому засіданні 18.06.2015 року підтримала позивачка [PERSON] Аналогічну позицію підтримав у судовому засіданні представник позивачки [PERSON] Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні повністю заперечувала проти задоволення позову та на обґрунтування своєї позиції посилалась на те, що згідно передбачених законом правовстановлюючих документів, які були долучені до матеріалів справи, вона є власницею як земельної ділянки так і будинку з відповідними надвірними будівлями за адресою : [ADDRESS] яка межує з земельною ділянкою, належною позивачці. Межі між зазначеними земельними ділянками, законність яких оспорюється позивачкою, були встановлені з її згоди батьком позивачки у 2002 році шляхом побудови відповідної огорожі. Просила у задоволенні позову відмовити також, посилаючись на сплив строку позовної давнини для звернення з таким позовом до суду. Представник третьої особи - Київської міської ради в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду не повідомив, а тому суд, за згодою учасників судового процесу, ухвалив справу розглянути без участі представника третьої особи. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та документи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю є власником земельної ділянки для ведення садівництва за адресою: [ADDRESS] (с/т «Енергетик») у Дарницькому районі м. Києва (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]), загальною площею 0.0587 га (далі - Ділянка 1). Як вбачається із технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення садівництва за адресою: [ADDRESS] (с/т «Енергетик») у Дарницькому районі м. Києва (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]), виготовленої 18.11.2014 року ФОП [PERSON] на замовлення [PERSON] кадастровий план Ділянки-1, загальною площею 0.0587 га та периметром 99.29 м. має наступний опис меж: Від А до Б: Землі загального користування [ADDRESS]), довжина - 19.12 м. Від Б до В: [PERSON] ([NUMBER]), довжина - 30.37 м. Від В до Г: [PERSON] ([NUMBER]), довжина - 2.32 м. Від Г до Д: [PERSON] ([NUMBER]), довжина - 16.67 м. Від Д до Е: [PERSON] ([NUMBER]), довжина - 0.56 м. Від Е до А: [PERSON] ([NUMBER]), довжина - 30.26 м. Відповідно до акту приймання - передачі межових знаків на зберігання від 20.11.2014 року [PERSON] в присутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок склали акт про те, що межі земельної ділянки [NUMBER], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (с/т «Енергетик») у Дарницькому районі м. Києва, площею 0.0587 га, наданої користувачу [PERSON] закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 6 шт., список яких додається. Абрис прив'язки межових знаків до об'єктів і контурів місцевості додається. Користувач земельної ділянки претензій щодо меж та конфігурації земельної ділянки не має. Власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок претензій щодо існуючих меж не заявлено (а.с.20, 21, 22, 23). Як вбачається з договорів купівлі-продажу від 21.11.2000 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила належну [PERSON] земельну ділянку [NUMBER] для ведення садівництва площею 0.0639 га , що знаходиться в [ADDRESS] (с/т «Енергетик») та садовий будинок 67, загальною площею 25.3 кв.м., жилою - 14. 40 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] з відповідними надвірними будівлями та спорудами (а.с. 53, 54). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю (а.с.56) [PERSON] належить земельна ділянка, кадастровий номер якої [NUMBER] (далі - Ділянка-2), площею 0.0639 га та яка має наступний опис меж: Від А до Б: С/Т «Енергетик» [ADDRESS]), довжина - 20.68 м. Від Б до В: [PERSON], довжина - 30.26 м. Від В до Г: [PERSON], довжина - 17.46 м. Від Г до Д: [PERSON], довжина - 4.50 м. Від Д до А: [PERSON], довжина - 29.85 м. Відповідно до Свідоцтва про право приватної власності (а.с.61) відповідачці [PERSON] належить на праві приватної власності садовий будинок [NUMBER] в с\\т «Енергетик», площею 187.30 кв.м., який розташований в [ADDRESS]. Відповідач вказує, що на момент придбання позивачем Ділянки-1 огорожа між Ділянкою-1 та Ділянкою-2 була відсутня та умовно визначена зі слів первісних власників визначена виноградником, деревами та неглибокою канавою. Влітку 2002 року позивачем самостійно збудована огорожа між скріпними земельними ділянками, якою позивач фактично визначив в натурі межі його земельної ділянки. Як вбачається з пояснень відповідача, у 2008 році нею, на місці придбаних у первісного власника дерев'яних сараю та вбиральні побудована споруда з цегли, що складається із літніх вбиральні, душу та комори для інвентарю, загальною площею 6.8 кв.м., які 07.09.2012 року пройшли державну реєстрацію за № 2661 при оформленні технічного паспорту та свідоцтва на право власності на новозбудований садовий будинок [ADDRESS] (с/т «Енергетик»), що підтверджується копією інвентаризаційної справи №99085 (а.с. 57-57, 59-60). За станом на 07.09.2012 року цегляний сарай за літерою «Е» (рік побудови - 2008), площею 6.80 кв.м., висотою 2.50 м., об'ємом 17.00 куб.м. пройшов інвентаризацію. За змістом ст.ст. 32, 33 ЦПК України, за позовом особи, право якої порушене, оспорюється або не визнається (позивач), має відповідати особа, яка, відповідно, порушила, оспорила, або не визнала таке право позивача (відповідач). Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК, ст.48 Закону України "Про власність"). Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п."г" ч.1 ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Згідно з вимогами ст. 375 ЦК України - власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. У відповідності до ст. 376 ЦК України - житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Відповідно до абз. 1, 3 п. 17 Постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред'явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК, статтею 103 ЗК. Позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно положень, передбачених ст.ст. 10, 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. А згідно роз'яснень п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. З метою виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, головуючим під час розгляду справи у судовому засіданні були роз'яснені стороні позивачки їх права що до уточнення зміни та доповнення позовних вимог в частині конкретизації літери будівлі, належної відповідачці, яка на думку позивачки є самочинно збудованою та підлягає зносу , а також право звертатись з додатковим позовом про визнання правовстановлюючих документів про право власності відповідачки відносно земельної ділянки, а також спірної будівлі - недійсними. Такі зміни та доповнення під час розгляду справи стороною позивачки здійснені не були. Також судом роз'яснювалось під час розгляду справи всім учасникам судового процесу їх права заявити клопотання про призначення у справі судової експертизи для з'ясування кола питань, що потребують спеціальних знань (відповідності даних технічної документації, виготовленої щодо земельних ділянок фактично існуючим межам тощо), проте, сторони таким правом не скористалися, та такого клопотання не заявили. Аналізуючи сукупність наявних обставин та вимог закону, суд приходить до висновку про те, що стороною позивачки у судовому засіданні не доведено обґрунтованими та об'єктивними доказами факт порушення її права користування належною земельною ділянкою збоку відповідачки шляхом зведення незаконної самочинної будівлі. При цьому суд не приймає до уваги посилання сторони позивачки на єдиний, на їх думку, належний доказ - технічну документацію \\ а.с.8\\, оскільки висновки зазначеної документації суперечать наявним правовстановлюючим документам що до права власності відповідачки відносно земельної ділянки, садового будинку та надвірних споруд, які на день розгляду цієї справи у встановленому законом судовому порядку не оспорені та не скасовані. А тому суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову в цій частині слід відмови з мотивів його недоведеності та безпідставності. Щодо вимог позивчки про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку, що оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від майнових вимог, в задоволенні яких відмовлено, а також з огляду на те, що позивач не довела завдання їй моральної шкоди неправомірними діями відповідача в порядку ст.ст. 23, 386, 1167 ЦК України, у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди також слід відмовити. Підстав для застосування вимог закону що до пропуску позовної давнини до спірних правовідносин, на чому наполягала відповідачка, у судовому засіданні не встановлено. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed