Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

29 липня 2019 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів у зв"язку з продовженням навчання (а.с. 2). В обґрунтування своїх вимог позивач [PERSON] зазначив, що він є сином відповідача [PERSON] . Шлюб його батьків розірвано рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 березня 2011 року. На даний час позивач є студентом другого курсу Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" денної форми навчання, в зв`язку з чим не має можливості влаштуватися на роботу до закінчення учбового закладу і потребує матеріальної допомоги, несе додаткові витрати на проїзд та учбову літературу. Позивач перебуває на утриманні матері. Батько добровільно допомоги не надає, хоча перебуває на обліку в Бахмутсько-Лиманському об"єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію по інвалідності, а отже, має можливість надавати матеріальну допомогу. В зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь аліменти на період навчання у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2022 року. Позивач [PERSON] , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, справу розглянути без його участі, про що надав відповідну заяву (а.с. 26). Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти задоволення позову, просив справу розглянути без його участі (а.с. 25). На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є сином відповідача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наданою позивачем копією свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] , виданого 19 грудня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Краснолиманського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 14 (а.с. 4). Шлюб між батьками позивача: [PERSON] та [PERSON] , розірвано рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 17 березня 2011 року (а.с. 9). З відповідача [PERSON] стягувалися аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення позивачем повноліття, про що свідчить надана позивачем копія виконавчого листа, виданого Краснолиманським міським судом Донецької області 01 серпня 2016 року (справа № 236/1764/16-ц) (а.с. 10-11). На даний час позивач [PERSON] є студентом другого курсу факультету комп"ютерних наук і програмної інженерії Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" денної форми навчання за контрактом, термін навчання: з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, про що свідчить довідка Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" № 66-04-320/707 від 10 липня 2019 року (а.с. 13) та копія договору про надання освітньої послуги № 0637 від 02 серпня 2018 року, укладеного між Національним технічним університетом "Харківський політехнічний інститут" в особі ректора [PERSON] та матір"ю позивача - [PERSON] (а.с. 12). Згідно довідки № 4074 від 29 липня 2019 року, наданої відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області, позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , мешкає разом з матір"ю - [PERSON] (а.с. 14). Таким чином, судом встановлено, що після досягнення позивачем повноліття та продовження навчання позивач перебуває на утриманні матері, відповідач добровільно матеріальну допомогу не надає. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. У п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Постановою від 29.01.2018 року (справа № 622/373/16-ц; провадження № 61-1717 св 18) роз`яснив, що правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами (постанова від 29.01.2018 у справі № 622/373/16-ц). Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Встановлюючи розмір аліментів, суд відповідно до ст. ст. 182, 200 СК України враховує як обов`язок матері позивача надавати йому матеріальну допомогу, так і обов`язок відповідача робити те саме. Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При ухваленні рішення відповідно до ст. 265 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оцінивши обставини справи, надані суду докази в їх сукупності, суд вважає доведеною ту обставину, що позивач у зв`язку з навчанням потребує матеріальної допомоги з боку батьків, оскільки форма навчання є денною, що, в свою чергу, виключає можливість особистого працевлаштування, також потребує матеріальних витрат на оплату навчання, оскільки позивач навчається контрактом, на оплату проїзду та проживання, бо учбовий заклад розташований в іншому населеному пункті, а також їжу, одяг, придбання підручників та інших матеріалів для навчання. Відповідач [PERSON] є інвалідом І групи - Б, перебуває на обліку в Бахмутсько-Лиманському об"єднаному управлінні Пенсійного фонду України Донецької області та отримує пенсію по інвалідності, розмір якої з 01 серпня 2019 року складає 2453,94 гривень, про що свідчить довідка № 21355/03 від 28 серпня 2019 року, надана Бахмутсько-Лиманським об"днаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області (а.с. 24). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу. Крім того, з наданої відповідачем заяви про визнання позову (а.с. 25), вбачається, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та згоден надавати матеріальну допомогу своєму сину на час навчання. Тому, враховуючи матеріальне становище позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідач має можливість і зобов`язаний виплачувати аліменти у зв`язку з продовженням навчання на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно до припинення навчання - до 30.06.2022 року. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розв`язуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до вимог п.3 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI зі змінами та доповненнями, а також положень ст. 141 ЦПК України, позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, позов задоволено повністю, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 768,40 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved