Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

15.02.2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір ревардингу №002404 від 07.02.2017 року, укладений між ТОВ "Техно Трейд Ві "Шелл" та позивачем [PERSON], стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 51000 грн. та комісійний збір у розмірі 500 грн., всього 51500 грн. та судові витрати. Забезпечити позов та заборонити відповідачу до набрання судовим рішенням законої сили вчиняти будь-які дії, пов"язанні з нарахуванням та стягненням з позивача за вищевказаним договором будь-яких грошових коштів у вигляді штрафних санкцій, збитків, процентів, пені, та будь-яких інших платежів. Зупинити дію цього договору на весь час розгляду справи у суді до набрання судовим рішенням законної сили. В обгрунтування позову вказує, що 07.02.2017 року він уклав з ТОВ " Техно Трейд Ві "Шелл" договір ревардингу №002404, в якому погоджена ціна трактору МТЗ 892 в розмірі 255000 грн. При підписанні договору представник відповідача запевнила його, що після внесення суми першочергового внеску в розмірі 51000 грн. та підписання договору, позивач отримає трактор. У додатку №2 до договору в графі «Вхідна інформація» вказано про лізинг, тому позивач вважав, що підписує договір лізингу. В день підписання договору, 07.02.2017 року позивач сплатив внесок у розмірі 51000 грн. та суму комісійного збору в розмірі 500 грн. , всього 51500 грн., про що є квитанції. При цьому позивач був впевнений, що він сплачує першочерговий внесок, а саме:частину вартості трактору МТЗ 892, так як про це запевнив представник відповідача. Після оплати вказаної суми коштів, позивач звернувсяя до відповідача з вимогою про передачу йому трактору МТЗ 892 (Білорус), однак останій відмовився це зробити. Виявилось, що внесок зроблений позивачем у розмірі 20% вартості трактору МТЗ 892 у сумі 51000 грн. - це не внесок за вказаний трактор, а вартість фінансування даного договору, а не трактору МТЗ 892. Позивачу необхідно сплатити ще 50% загальної вартості трактору і тільки після цього він зможе отримати трактор у користування. Відповідач відмовив позивачу у наданні для огляду трактора та пояснив, що відповідач придбає трактор тільки через 3-5 робочих днів після сплати позивачем першого внеску. Вказує, що поняття «ревардинг» діючим законодавством не передбачено, зміст правочину суперечить вимогам діючого законодавства та ст.18, ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", а отже вказаний договір є недійсним з моменту його укладення. Відповідач відмовився у добровільному порядку розірвати договір, тому позивач змушений звернутися із позовом до суду. Позивач [PERSON], та його представник Чернега В.М. в судовому засіданні позов підтримали, просили визнати недійсним договір №002404 від 07.02.2017 року, стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 51000 грн., комісійний збір у розмірі 500 грн. та судові витрати у сумі 320 грн. за розгляд клопотання про забезпечення позову. Судові витрати покласти на відповідача. Відповідач повторно у судове засідання не прибув, будучи належним чином сповіщеним згідно ч.5, ч.8 ст.74 ЦПК України, про час, дату і місце судового засідання за місцезнаходженням (юридичною адресою), заперечень на позов не надав. Як вбачається із поштового повідомлення відповідач вибув зі вказаної адреси 27.02.2017 року, а тому вручити йому рекомендований лист суду не можливо. Згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб - відповідач станом на 10.04.2017 року місцезнаходження не змінював та має перебувати за адресою, вказаною у позові. Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено наступне: що 07.02.2017 року [PERSON] уклав з Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно Трейд Ві "Шелл" договір ревардингу №002404, в якому погоджена ціна трактору МТЗ 892 в розмірі 255000 грн. При підписанні договору відповідач запевнив позивача, що після внесення суми першочергового внеску в розмірі 51000 грн. та підписання договору, позивач отримає трактор у користування. У додатку №2 до договору в графі «Вхідна інформація» вказано про лізинг, тому позивач вважаав, що підписує договір лізингу. В день підписання договору 07.02.2017 року позивач сплатив внесок у розмірі 51000 грн. та суму комісійного збору в розмірі 500 грн., всього 51500 грн., про що надані відповідні квитанції При цьому позивач був впевнений, що він сплачує першочерговий внесок, а саме: частину вартості трактору МТЗ 892, так як про це запевнив представник відповідача. Після оплати вказаної суми коштів, позивач звернувся до відповідача з вимогою про передачу йому трактору МТЗ 892 (Білорус), однак останій відмовився це зробити. Виявилось, що внесок зроблений позивачем у розмірі 20% вартості трактору МТЗ 892 у сумі 51000 грн. - це не внесок за трактор, а вартість фінансування даного договору, а не трактору МТЗ 892. Позивачу необхідно сплатити ще 50% загальної вартості трактору і тільки після цього він зможе отримати трактор у користування. Відповідач відмовив позивачу у наданні трактору для огляду та пояснив, що відповідач придбає трактор тільки через 3-5 робочих днів після сплати позивачем першого внеску. Згідно договору №002404 від 07.02.2017 року відповідач, як постачальник, зобов'язується придбати та передати на умовах ревардингу у користування трактор, а позивач - прийняти його та сплачувати ревардингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Згідно пункту 2.2 договору строк користування отримувачем товаром складається з періодів згідно з графіком сплати платежів та починається з дати підписання сторонами акту прийому- передачі трактору. Відповідно до п.2.3 договору замовлення трактору повинно відбуватися з моменту підписання позивачем специфікації та сплати позивачем на рахунок відповідача, як постачальника, першого платежу. Позивач має право самостійно обирати транспортний засіб та продавця транспортного засобу і несе пов'язані з цим ризики. Продавцем транспортного засобу є особа, що як правило, зазначається в специфікації. В такому випадку позивач подає відповідачу (постачальнику) письмову заяву із зазначенням назви продавця. Пунктом 3.1 договору передбачено, що товаром по даному договору є трактор МТЗ 892. Згідно п.3.2 договору вартість товару на момент укладення договору та розмір першого ревардінгового платежу вказується в додатку №1 до даного договору, який є його невід'ємною частииною договору. Відповідач запевнив позивача, що трактор МТЗ 892, який він пропонував позивачу, знаходиться у нього у власності та буде наданий позивачу у строк 5 робочих днів з моменту підписання договору, що не відповідає дійсним обставинам справи. Після сплати грошових коштів у сумі 51500 гривень, представник відповідача повідомив позивача про те, що трактору МТЗ 892 у нього немає. Цей платіж тільки «забронює» за позивачем можливість придбати трактор у майбутньому. Завдяки цьому позивач отримає «право» на отримання обумовленого товару у майбутньому. Позивача запевнили, що перший платіж у сумі 51000 гривень є відшкодуванням 20% вартості тракторр МТЗ 892. При підписанні договору представник відповідача власноруч зробила розрахунок платежів на майбутнє за цим договором на тильній стороні документаації про технічні характеристики трактору МТЗ 892, віднявши від загальної вартості цього трактору 255000 грн. 20% його вартості, тобто 51000 грн. При цьому кошти, що залишилися у розмірі 204000 грн. позивач з її розрахунку та роз'яснеень повинен був сплачувати наступним чином: 102000 грн.- за перший рік без відсотків, а з 13- го місяця - ще 102000 грн. Позивач небезпідставно вважав, що так воно і є та він підписує договір лізингу і сплачує перший внесок вартості трактору. Але, як виявилося насправді, ці грошові кошти у сумі 51000 грн. є платою за організацію та оформлення договору (фінансуванням договору), а не за товар. Тобто, на думку суду, це спосіб залучити кошти позивача для надання компенсаціії іншим споживачам, а не позивачу. У судовому засіданні знайшло підтвердження, що представник відповідача на час підписання договору надав позивачу нечітку інформацію, двозначну, так як у додатках до договору йшлося про інші суми виплат. Крім того, слід зазначити, що в діючому законодавстві України відсутнє поняття договору «ревардингу», а тому позивач не міг на день підписання договору визначитися із правовими наслідками його укладення та відповідальністю за його невиконання. Відповідач займається нечесною підприємницькою практикою, а тому є підстави для визнання недійсним договору №002404 від 07.02.2017 року, укладеного між сторонами із застосуванням правових наслідків передбачених ч.1 ст. 216 ЦК України. Згідно частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України зміст праавочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавствва, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК Украаїни підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчиненняя правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Стаття 216 ЦК України містить в собі правові наслідки недійсності правочину. Згідно частини 1 даної статті у разі недійсності правочину кожна із сторон зобов»язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,- відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статті 18 і 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені підстави для визнання договору недійсним. Такими підставами є укладення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Законом «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає зокрема, у веденні в оману споживачів шляхом залучення іхніх коштів із метою реалізаціі діяльності пірамідальної схеми. Споживач сплачує не за отримання товару, а фактично за можливість отримання права на купівлю товару (ккомпенсацію), яка надається за рахунок залучення інших споживачів та їх коштів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Нечесна підприємницька практика заборонена згідно частини 1 статті 19 Закону «Про захист прав споживачів». З пункту 7 частиини 3 статті 19 Закону Украаїни «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції; Згідно абз.2 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що водить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно ч..6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Договір №002404 укладений 07.02.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Техно Трейд Ві "Шелл" та [PERSON] повинен бути визнаний недійсним. З відповідача підлягають стягненню на користь позивача грошові кошти у розмірі 51000 грн. та сплачений позивачем комісійний збір у розмірі 500 грн. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судовий збір за подачу позовної заяви у сумі 640 грн. + 640 грн.=1280 грн. (за розгляд двох позовних вимог) підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки позивач має пільги щодо сплати судового збору на підставі ст.22 Закону України "Про захист прав споживачів" та п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", звільняється від сплати судового збору, як учасник бойових дій. У зв'язку із задоволенням позову на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судовий збір, сплачений у сумі 320 грн. за розгляд судом заяви про забезпечення позову. На підставі статей 18,19,22 Закону України "Про захист прав споживачів", статей 203, 215, 216 ЦК України,

Outcome: approved