Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

У червні 2016 року [PERSON] (надалі також - позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] (надалі також - відповідач), в якому просить позбавити відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач від народження сина не проживав із сім'єю та ухилявся від своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню сина. Окрім того, відповідач не цікавиться здоров'ям та життям дитини, та не приймає ніякої участі у його вихованні. Зазначила, що рішенням суду з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, згідно довідки Богунського відділу ДВС м. Житомира, станом на 01.04.2016 року за [PERSON] рахується заборгованість по аліментах у сумі 30648,12 грн. Підтвердженням ухилення відповідача від виконання обов'язків по утриманню дитини є також вирок Корольовського районного суду м. Житомира від 24.04.2014 року, яким [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 164 КК України, за злісне ухилення від сплати аліментів. При цьому зазначила, що син проживає разом з нею, та всі обов'язки по його утриманню та вихованню виконує самостійно. У судовому засіданні позивач та її представник поданий позов підтримали повністю з підстав, викладених у ньому просили його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, копія позовної заяви з додатками та судові повістки направлені по місцю його утримання в Житомирську установу виконання покарань №8, будь-яких пояснень, клопотань та заяв на адресу суду не направив. Представник органу опіки та піклування посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню, догляду та утриманню сина, висловив думку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав як таке, що відповідає інтересам дитини. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявну у справі згоду позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 04.04.2005 р. (а.с. 7). Згідно довідки ЖБК №1 від 07.06.2016 року №431, малолітній [PERSON] зареєстрований за адресою реєстрації матері [PERSON]: [ADDRESS] (а.с. 12). Відповідно до принципу п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові і розуміння, вона повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитини має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати честь та гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно характеристики виданої директором школи Н.В. Лавриненко Н.В. на ім'я [PERSON], учня 4-В класу Житомирської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №8, [PERSON] зарекомендував себе як старанний, працелюбний, уважний та дисциплінований учень, виявляє зацікавленість до навчання, відповідально ставиться до громадських доручень, не має порушень дисципліни та бере активну участь у громадську житті школи. Батько [PERSON] жодного разу, протягом чотирьох років навчання не з'явився до школи, не цікавиться навчанням та вихованням сина, не відвідує батьківські збори. Мати [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться його навчанням, допомагає досягти успіху. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], засвідчили, що [PERSON], з моменту народження сина не з'являється та не цікавиться його життям, матеріально дитину не забезпечує, жодної уваги дитині не приділяє, а також вказали, що доглядом, вихованням та утриманням [PERSON] займається мати - позивач з якою дитина на даний час й проживає. Відповідно до висновку виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування (рішення міськвиконкому від 17.11.2016 року №1069) фактично після народження [PERSON], батько участі у його вихованні не бере, матеріально дитину не забезпечує, має заборгованість зі сплати аліментів, не бере участі у підготовці сина до дорослого життя, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Тому виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 57). З огляду на викладене, враховуючи, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов'язки по вихованню, догляду та утриманню сина [PERSON], не турбується про його життя, та відсутність у справі доказів того, що відповідач не робить цього з поважних причин, тобто доведеність того, що останній ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, суд вважає, що з урахуванням обставин даної справи є виправданим застосування такого крайнього заходу як позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп., понесений позивачем при подачі позову.

Outcome: approved