Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

[PERSON] у грудні 2018 року звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнення з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 7012,59 грн. В обґрунтування позову, зазначила, що рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2012 року та до досягнення дитиною повноліття. Однак, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати аліментів за ним утворилася заборгованість, в розмірі 21616,75 грн., а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів яка становить 7012,59 грн. Крім того, зазначила, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не спілкується з нею та не сплачує аліменти на її утримання. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21.12.2018 року було відкрите провадження у справі, призначено розгляд справи за загальними правилами позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову посилаючись на його необґрунтованість. Представники третіх осіб до суду не з`явились, направили до суду заяви у яких просять суд провести засідання у відсутності їх представника та винести рішення в інтересах та на користь малолітньої дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, відповідача [PERSON] , дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.\~ Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є рідною донькою відповідача по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії: [NUMBER] виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Кам`янець-Подільському Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області (а.с. 12). 12.12.2015 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 1738, про що свідчить свідоцтвом про шлюб виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, після реєстрації якого взяла прізвище [PERSON] (а.с. 13). \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з відповідача [PERSON] на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.01.2012 року та до досягнення дитиною повноліття, на підставі якого Кам`янець-Подільським районним судом Хмельницької області 08.02.2011 року було видано виконавчий лист № 2208/576/12. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам складеного державним виконавцем Рокитнянського районного відділу державної виконавчої служби Носирь І.В., заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 01.06.2018 року становить 17413,75 грн., загальний борг становить 21616,75 грн. (а.с.27). Відповідно до ч.1\~ст.196 Сімейного кодексу України\~при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, фактично вказаною нормою права закріплено відповідальність платника аліментів за прострочення сплати аліментів, і зі змісту цієї норми випливає, що визнання боржником наявності заборгованості зі сплати аліментів є визнанням неналежного виконання ним аліментних зобов`язань, що є підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів. При цьому, передбачена\~ст.196 Сімейного кодексу України\~відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення суду у порядку встановленому\~Сімейним кодексом. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості зі сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам станом загальний розмір заборгованості становить 21616,75 гривень, яка утворилась через несплату відповідачем своєчасно та в повному обсязі аліментів на утримання доньки. Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з травня 2017 року по вересень 2018 в сумі 7012,59 грн. Відповідно до частини першої\~\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. За приписами\~ст. 196 СК України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При визначенні порядку нарахування неустойки за несплату аліментів Верховний Суд в Постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (Провадження № 14-37цс18) встановив, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У\~статті 196 СК України\~не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1\~ст. 196 СК України\~пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. \~\~ \~ \~ \~ \~Обставини, на які посилається позивач на підставу своїх вимог в частині стягнення неустойки (пені), не спростовані відповідачем а тому аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь [PERSON] неустойки (пені) у розмірі 7012,59 грн., а тому позов в цій частині підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Щодо вимог в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] то суд, вважає за необхідне відмовити в цій частині з огляну на наступне. Відповідно до частини першої\~статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Частиною сьомою\~статті 7 Сімейного кодексу України\~(далі -\~СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою\~статті 150 СК України\~батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої\~статті 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою\~статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої\~статті 164 СК України\~визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої\~статті 164 СК України\~суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі "Мамчур проти України" (заява N 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до\~статті 165 СК України\~право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позивачка, звертаючись до суду з позовом, посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням дитини, не надає належного матеріального утримання, не цікавиться життям, розвитком та успіхами своєї доньки, не спілкується з нею. Проте, наведені позивачем обставини, спростовуються поясненнями відповідача та матеріалами справи. Окрім того, згідно висновку Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 22.02.2019 р. за № 107-40/1491 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити його батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] (а.с. 58-60). Також, у висновку зазначено, що відповідач не приймає участі у шкільному житті [PERSON] . Суд вважає, що про невиконання відповідачем батьківських обов`язків не свідчить та обставина, що він рідко бачився і спілкувався з донькою. Суд враховує, що те, що відповідач не займається вихованням дітей, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток і не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, настало поза волею і без винної поведінки відповідача, який не має можливості спілкуватися з донькою через заперечення позивача, а також проходження служби за контрактом, про що свідчить заява адресована начальнику ССД та сім`ї Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації (а.с. 83). При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідач не бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і батьком конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Стаття 19 СК України\~встановлює, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з висновком та не може покласти в основу рішення суду висновок Органу опіки та піклування Святошинської РДА у м. Києві від 22.02.2019 № 107-40/1491 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки, даний висновок обґрунтований виключно поясненнями матері, є немотивованим і суперечить інтересам дитини. Суд, оцінивши висновок органу опіки та піклування Святошинської РДА у м. Києві від 22.02.2019 № 107-40/1491 відповідно до\~статті 89 ЦПК України\~за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, приходить висновку про його відхилення з підстав неналежного обґрунтування необхідності позбавлення відповідача батьківських прав, що не суперечить частині шостій\~статті 19 СК України. \~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Таким чином, на основі з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову\~\~в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] .

Outcome: partial