Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач), з урахуванням уточнень позовних вимог, звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» (надалі за текстом - ПАТ «КБ «Актив-Банк»), товариства з обмеженою відповідальністю «АКТИВ-ФІНАНС ГРУП» (надалі за текстом - ТОВ «АКТИВ-ФІНАНС ГРУП»), про стягнення банківського вкладу, відсотків та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.05.2014 р. між позивачем та ПАТ «КБ «Актив-Банк» було укладено договір банківського вкладу № ДФО-04-177100 строковий вклад «Актив прибутковий», сума вкладу становила 53 380 євро на строк 3 місяці, тобто, з 14.05.2014 р. по 14.08.2014 р. зі сплатою 10 % річних з виплатою їх щомісячно. По закінченню строку дії даного договору, ПАТ «КБ «Актив-Банк» не було повернуто вклад та відсотки, у зв'язку з чим, у останнього утворилась заборгованість у розмірі 53 380 євро - сума вкладу та 1 787 євро 13 євроцентів - нарахованих відсотків. Крім того, 15.05.2014 р. між позивачем та ПАТ «КБ «Актив-Банк» було укладено договір банківського вкладу № ДФО-04-177158 строковий вклад «Актив прибутковий», сума вкладу становила 1 614 071 грн. на строк 3 місяці, тобто, з 15.05.2014 р. по 15.08.2014 р. зі сплатою 25 % річних з виплатою їх щомісячно. По закінченню строку дії договору, ПАТ «КБ «Актив-Банк» не було повернуто вклад та відсотки, у зв'язку з чим, у останнього утворилась заборгованість у розмірі 1 614 071 грн. - сума вкладу та 65 581 грн. 44 коп. - нарахованих відсотків. Позивач звертався до ПАТ «КБ «Актив-Банк» з письмовими вимогами про повернення вкладів, однак, останні повернуто не було, в зв'язку з чим, посилаючись на вищевикладені обставини та положення норм матеріального та процесуального права, просив стягнути суму депозитних вкладів, проценти, 3% річних та інфляційні втрати, а також відшкодувати спричинену моральну шкоду. Крім того, щодо порядку стягнення заборгованості, зазначав, що, оскільки ТОВ «АКТИВ-ФІНАНС ГРУП» є власником статутного капіталу ПАТ «КБ «Актив-Банк» у розмірі 97,099 %, а відтак, з урахуванням положень ст. 58 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 541, 543, 1190 ЦК України, повинен нести солідарну відповідальність перед позивачем. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на обставини, що викладені у позові. Відповідачі - ПАТ «КБ «Актив-Банк», ТОВ «АКТИВ-ФІНАНС ГРУП» у судове засідання не з'явилися, участь своїх представників не забезпечили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини поважності неявки в судове засідання суду не повідомили (а.с. 33, 35 - 38, 39, 43, 44, 45 - 47, 68, 70 - 73, 75, 89, 90 - 92, 94, 95 - 97). Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Зважаючи на відсутність заперечень позивача, суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, до таких висновків суд прийшов з наступних підстав. Як встановлено судом, між позивачем та ПАТ «КБ «Актив-Банк» було укладено договір банківського вкладу № ДФО-04-177100 строковий вклад «Актив прибутковий» (а.с. 24). З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесено депозитні кошти на рахунок ПАТ «КБ «Актив-Банк» у розмірі 53 380 євро, що підтверджено платіжним дорученням від 14.05.2014 р. (а.с. 25). Відповідно до п. 1 даного договору банк відкриває вкладнику депозитний рахунок та приймає на нього грошові кошти у сумі 53 380 євро на умовах визначених цим договором, вклад вноситься на строк 3 місяці, з 14.05.2014 р. по 14.08.2014 р., процентна ставка - 10 % річних. Станом на 17.02.2015 р., заборгованість ПАТ «КБ «Актив-Банк» перед позивачем складає 53 380 євро - сума вкладу, 1 787 євро 13 євро - центів - нарахованих відсотків. 15.05.2014 р. між позивачем та ПАТ «КБ «Актив-Банк» було укладено договір банківського вкладу № ДФО-04-177158 строковий вклад «Актив прибутковий» (а.с. 26). З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання умов договору було внесено депозитні кошти у розмірі 1 614 071 грн. на рахунок ПАТ «КБ «Актив-Банк», що підтверджується платіжним дорученням № 409 від 15.05.2014 р. (а.с. 27). Відповідно до п. 1 даного договору банк відкриває вкладнику депозитний рахунок та приймає на нього грошові кошти у сумі 1 614 071 грн. на строк 3 місяці, з 15.05.2014 р. по 15.08.2014 р., процентна ставка - 25 % річних. Станом на 17.02.2015 р., заборгованість ПАТ «КБ «Актив-Банк» перед позивачем складає1 614 071 грн. - сума вкладу, 65 581 грн. 44 коп. - нараховані відсотки. Позивач звертався до відповідача 1 з письмовими вимогами про повернення вкладів (а.с. 28 - 29). Факт виплати 20.11.2014 р. позивачу Фондом гарантування вкладів фізичних осіб гарантованої суми у розмірі 200 000 грн., відповідачами - ПАТ «КБ «Актив-Банк» та ТОВ «АКТИВ-ФІНАНС ГРУП», не заперечувався. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Частиною 1 статті 1059 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 р. N 516 (надалі за текстом - Положення) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому, квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. При цьому, ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України встановлюють, що банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Як вбачається з положень ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, тому суд не приймає до уваги посилання представника позивача на неможливість виконання зобов'язань за вищезазначеним договором, в обгрнтування своїх заперечень проти позову. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За умовами п. 1 укладеного між сторонами договору банківського вкладу № ДФО-04-177100 строкового вкладу «Актив класичний плюс», строк дії вкладу 3 місяці, тобто з 14.05.2014 р. по 14.08.2014 р., днем повернення вкладу є 14.08.2014 р. Позивач звернувся до ПАТ «КБ «Актив-Банк» із заявою про повернення банківського вкладу, чим засвідчив свій намір припинити дію договору. За умовами п. 1 укладеного між сторонами договору банківського № ДФО-04-177158 строкового вкладу «Актив прибутковий», строк дії вкладу 3 місяці, з 15.05.2014 р. по 15.08.2014 р. днем повернення вкладу є 15.08.2014 р. Позивач також звернувся до ПАТ «КБ «Актив-Банк» із заявою про повернення банківського вкладу, чим вчергове, засвідчив свій намір припинити дію договору. У зв'язку з цим, ПАТ «КБ «Актив-Банк» було зобов'язано повернути позивачу депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договорів. Проте, ПАТ «КБ «Актив-Банк» не повернуло банківський вклад, чим порушило свої грошові зобов'язання. За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ПАТ «КБ «Актив-Банк» на користь позивача проценти по банківським вкладам за прострочений строк, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Розрахунки позивача, відповідачами - ПАТ «КБ «Актив-Банк», ТОВ «АКТИВ-ФІНАНС ГРУП», з посиланням на належні та допустимі докази, спростовані не були. Як на підставу для солідарної відповідальності перед позивачем, останній послався на положення ст. 58 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», ст. ст. 541, 543, 1190 ЦК України. Згідно ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади. Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку. Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Пов'язана з банком особа за порушення вимог законодавства, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України, здійснення ризикових операцій, які загрожують інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, або доведення банку до неплатоспроможності несе цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність. Пов'язана з банком особа, дії або бездіяльність якої призвели до завдання банку шкоди з її вини, несе відповідальність своїм майном. Якщо внаслідок дій або бездіяльності пов'язаної з банком особи банку завдано шкоди, а інша пов'язана з банком особа внаслідок таких дій або бездіяльності прямо або опосередковано отримала майнову вигоду, такі особи несуть солідарну відповідальність за завдану банку шкоду. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Однак, згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Враховуючи, відсутність на час розгляду справи у суді доведених у встановленому законом порядку обставин, за яких службові особи ТОВ «АКТИВ-ФІНАНС ГРУП» порушили вимоги чинного законодавства, здійснили ризиковані операції, які б загрожували інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, довели банк до неплатоспроможності, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Укладеними між сторонами договорами банківського вкладу № ДФО-04-177100 строкового вкладу «Актив класичний плюс», № ДФО-04-177158 строкового вкладу «Актив прибутковий» не передбачено відшкодування моральної шкоди, правовідносини між сторонами випливають з укладеного між ними договору строкового банківського вкладу, тому правила зазначеної позивачем статті, як на підставу для відшкодування моральної шкоди, на них не поширюються, оскільки вони регулюють деліктні правовідносини. Посилання на положення Закону України «Про захист прав споживачів» є недоречним, оскільки, відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачене право споживача на відшкодування моральної шкоди лише у випадках, коли така заподіяна небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією. Враховуючи встановлені судом обставини, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає. У зв'язку з вищевикладеним, з урахуванням з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами та дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що ПАТ «КБ «Актив-Банк» не були виконані свої зобов'язання за договором банківського вкладу, а відтак, останнє зобов'язане виплатити позивачу за договором № ДФО-04-177100 суму вкладу у розмірі 53 380 євро, несплачені відсотки у розмірі 1 787 євро 13 євроцентів, за договором № ДФО-04-177158 суму вкладу у розмірі 1 614 071 гривня, несплачені відсотки у розмірі 65 581 гривня 44 копійки, спричиненні збитки за договором № ДФО-04-177100 у розмірі 282 126 гривень 54 копійки, збитки за договором № ДФО-04-177100 у розмірі 3 582 євро 72 євроцентів. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 654 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial