Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що згідно договору від 09.09.2008 року №HEN0GR0000000217 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати [PERSON] (Відповідачу-1) кредит у розмірі 12360,00 [Долар США] на термін до 09.09.2011 року, а Відповідач-1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач-1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, Відповідач-1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У звязку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором Відповідач-1 станом на 29.01.2015 року має заборгованість - 63250,99 [Долар США], яка складається з наступного: - 11635,64 (Долар США)- заборгованість за кредитом; - 4182,10 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом: - 1142,21 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом: - 43264.16 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором: а також штрафи відповідно до Договору: - 15,67 [Долар США] - штраф (фіксована частина). - 3011,21 [Долар США] - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язання відповідачем 1 за Договором №HEN0GR0000000217 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (відповідачем 2), [PERSON] (відповідачем 3) 09.09.2008 року були укладені договори поруки. Просить суд стягнути солідарно з Відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: - заборгованість у розмірі 63250.99 [Долар США], що за курсом. 15,95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.01.2015 року, складає 1008853,28 грн. за кредитним договором № НЕМ0GR0000000217 від. 09.09.2008 року; Ухвалою Новокаховського міського суду від 24.06.2015р було прийнято зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] мотивує цей позов тим, що кредитний договір № НЕМ0GR0000000217 від. 09.09.2008 року є недійсним з причини того, що згідно ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» в кредитному договорі повинно зазначатися - сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. З спірного кредитного договору вбачається, що у ньому немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту. Також банк не повідомив позичальника про обов'язкову інформацію, зазначену в ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів", особливо в частині того, що він нестиме валютні ризики під час виконання зобов'язань. На думку позивача, навмисне ненадання банком позичальнику важливої інформації, передбаченої п.2 ч.2 ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів", ввело позичальника в оману. Позивач вважає, що таким чином банк уклав з ним вищевказаний договір із застосуванням нечесної підприємницької практики, а тому просить визнати цей кредитний договір недійсним. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги не визнають. Представник позивача - відповідача за зустрічним позовом - публічного акціонерного товариства КБ «Приватбанк» у судовому засіданні первісний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити, а пред'явлений [PERSON] до банку зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні за недоведеністю. Представник відповідача - позивача за зустрічним позовом [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, а зустрічний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві; також просив при вирішенні спору застосувати строки позовної давності, а у разі їх незастосування - зменшити розмір нарахованої банком пені. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісний позов слід частково задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.ст.1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст.1055 ЦК України, 1. кредитний договір укладається у письмовій формі; 2 Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Судом встановлено, що згідно кредитного договору від 09.09.2008 року №HEN0GR0000000217 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав [PERSON] (Відповідачу-1) кредит у розмірі 12360,00 [Долар США] на термін до 09.09.2011 року, а Відповідач-1 зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язання за Договором №HEN0GR0000000217 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та [PERSON] (відповідачем 2), [PERSON] (відповідачем 3) 09.09.2008 року були укладені договори поруки. Відповідно до кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. Відповідач-1 повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, Відповідач-1 сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу-1 кредит у розмірі 12360,00 дол.США. В порушення умов кредитного Договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач-1 свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість Відповідача -1 перед позивачем за кредитним, договором № НЕМ0GR0000000217 від 09.09.2008 року станом на 29.01.2015 року становить - 63250,99 [Долар США], яка складається з наступного: - 11635,64 (Долар США)- заборгованість за кредитом; - 4182,10 (Долар США) - заборгованість по процентам за користування кредитом: - 1142,21 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом: - 43264.16 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором: а також штрафи відповідно до Договору: 15,67 [Долар США] - штраф (фіксована частина), 3011,21 [Долар США] - штраф (процентна складова). 22.12.2014р ПАТ КБ «Приватбанк» на адресу [PERSON], [PERSON], [PERSON] направив письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов'язань за кредитним договором, однак вимога позивача залишилась без належного реагування. (а.с. 8-9). Вирішуючи, яку саме суму заборгованості слід стягнути з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне. Як встановлено в судовому засіданні кредитний договір між сторонами був укладений на строк з 09.09.2008 року по 09.09.2011 року, з позовом позивач звернувся до суду 14 лютого 2015 року, що вбачається із штампу вхідної кореспонденції Новокаховського міського суду. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України). Згідно зі ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Пунктом 5.5 умов кредитного договору передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлені тривалістю в п'ять років, що відповідає вимогам ч. 1 ст.259 ЦК України . За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст.261 ЦК України). Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням боржником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку. За аналізом даної правової норми, у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акту звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Як вбачається з банківських квитанцій, наданих відповідачем-1, [PERSON] в підтвердження погашення зобовязань за кредитним договором № НЕМ0GR0000000217 від 09.09.2008 року, слідує, що останній платіж був здійснений [PERSON] 26.10.2012р в розмірі 1000 грн (а.с. 69). За таких обставин суд вважає, що перебіг строку позовної давності є перерваним, оскільки відповідачем вчинено дії, які свідчать про визнання ним свого боргу, тому банк не порушив строки позовної давності по зверненню до суду з даним позовом. Зі змісту ст.551 ЦК України - предметом неустойки може бути грошова сума, розмір якої встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В пункті 27 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 вересня 2014 року у справі № 6-126цс13, яка в силу вимог ч. 1 ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Судом встановлено, що розмір основної заборгованості за кредитним договором становить 11 635,64 доларів США, а розмір пені становить 43 264,16 доларів США, що значно перевищує розмір основної заборгованості. Оскільки розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із заборгованістю по відсоткам), суд враховуючи вимоги ст.551ЦК України зменшує розмір пені з 43264,16 дол.США до 11635,64 дол.США, в іншій частині розрахунку позову позивача суд погоджується з наведеними в ньому зобовязаннями. Що стосується стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором з [PERSON] та [PERSON] суд зазначає, що у вказаному вище кредитному договорі строк виконання основного зобов'язання чітко визначений, а отже право пред'явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту виникло у банку, починаючи з 09.09.2011 року. Окрім того, зі змісту договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строк, після якого порука припиняється, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо права пред'явлення вимоги до поручителя протягом наступних шести місяців. З матеріалів справи вбачається, що належних і допустимих доказів пред'явлення банком до поручителів претензії протягом зазначеного строку - суду не надано. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду за захистом свого порушеного права лише в лютому 2015 року, тобто після спливу шестимісячного строку. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що на момент звернення банку із позовом до суду порука відповідно до вимог ч.4 ст. 559 ЦК України є припиненою, оскільки строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Право кредитора і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (в даному випадку 6 місяців). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року, яка згідно зі ст.360-7 є обов'язковою для судів. Що стосується зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору № НЕМ0GR0000000217 від 09.09.2008 року, суд зазначає, що позивач посилається на порушення банком вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо не надання певної інформації у письмовій формі перед укладенням договору та зазначення у самому договорі графіку платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом, попередження про валютні ризики, що також вимагається п.3.2, 3.4 та 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року. Згідно із ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Частиною 7 ст.15 та ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» не передбачено визнання договору недійсним за умови ненадання повної інформації споживачу, а тому з цих підстав кредитний договір не може бути визнаний недійсним. Крім того, дана обставина не впливає на чинність правочину, оскільки договір був укладеним, сторони виконували його умови і відповідно до зазначеного договору позивач отримав кредит. [PERSON] вважає, що кредитний договір № НЕN0GR0000000217 від 09.09.2008 року укладений в порушення норм ст.203 ЦК України, шляхом введення його, як споживача в оману, а тому є недійсним. Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживача» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно роз'яснень п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Укладений кредитний договір є публічним, тобто його умови є рівними і для інших позичальників, про його умови позичальник був повідомленим до моменту його підписання, тобто мав змогу на свій розсуд погодитись чи не погодитись з запропонованими умовами, скористатись іншою кредитною установою. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Однак, з матеріалів справи вбачається, що при укладенні спірного договору між сторонами ПАТ КБ «Приватбанк», [PERSON] досягнуто згоди із усіх істотних умов: мета, сума і строк кредиту, умови та порядок його видачі та погашення, види ( способи ) забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткової ставки, порядок плати за кредит, графік погашення основної суми боргу, порядок зміни та припинення дії, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, угода укладена в письмовій формі, сторони угоди мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач погодився на отримання кредиту з такими умовами, що запропоновані Банком. Сторони застережень до договору не висловлювали, підпис позивача на договорі, графіку погашення кредиту, додатку №1 до кредитного договору, анкети-заявки від 04.09.2008р свідчить про його згоду на укладення договору саме на тих умовах, які в ньому зазначені. Жодних доказів на підтвердження того, що позивачеві чинилися перешкоди для ознайомлення зі змістом договору перед його підписанням позивачем не надано. Зміст договору є докладним з визначенням всіх його суттєвих умов. Крім того, перед підписанням договору позичальник особисто подав анкету-заяву про надання кредиту, тобто укладенню та підписанню договору передували дії сторін, в ході яких вони могли визначитися з доцільністю та правовими наслідками укладення договору та створення для себе прав та обовязків. З зазначеної заяви вбачається, що позивач письмово підтвердив, що отримав інформацію про умови кредитування, згоден з умовами та також отримав повну та достовірну інформацію, а саме: мету можливого витрачання кредиту, форми та особливості кредитування, тип відсоткової ставки, орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість послуг та втрат на страхування, оформлення договору, договірні строки тощо (а.с 17). У цій же заяві, висловивши згоду на кредитування та його умови, позивач зазначив про отримання ним цих умов у письмовій формі. Тож вимоги чинного законодавства України, зокрема п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо забезпечення інформаційних прав споживача при укладенні договору були дотримані . Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено обов'язок позичальника повернути кредитору в повному обсязі існуючу заборгованість за кредитом, сплатити нараховані проценти за користування, а у разі порушення зобов'язань за договором - понести відповідні санкції. Позивач погодився з такими умовами, підписавши кредитний договір особисто і без застережень. До того ж, як вже зазначалося, перед укладанням кредитного договору, позивача було ознайомлено у письмовій формі з умовами кредитування а також надано йому інформацію щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту. Позивач [PERSON]С міг відмовитися від укладення кредитного договору на умовах, визначених вказаним вище договором. Підписанням оспорюваного кредитного договору без будь-яких застережень та отриманням кредитних коштів, [PERSON] підтвердив, що він обізнаний та погодився з усіма умовами такого договору. Передбаченим п. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" правом протягом 14 календарних днів відкликати згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причини відповідач не скористався, не відмовився від його виконання, а тривалий час користувався кредитними коштами, що також свідчить про його згоду з умовами договору. З роз'яснень, викладених в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", вбачається, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Відповідно до абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року № 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Як вбачається з оспорюваного договору розмір щомісячного платежу був як зазначений у договорі, так і знайшов відтворення у графіку погашення кредиту. За п. 8.9 Договору детальний опис загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту за Кредитним договором є невідємними додатками до договору. Таким чином, доводи позивача щодо порушення закону та його прав як споживача послуг при укладенні кредитного договору, а також про невідповідність закону кредитного договору та його недійсність, не знайшли свого підтвердження, тому суд приходить до висновку, що підстав для задоволення зустрічного позову не вбачається. На підставі ст.ст. 203, 207, 256, 259, 261, 264, 526, 527, 530, 536, 553, 551, 554, 559, 590, 610, 627, 628, 638, 1046-1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: partial