Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

23.11.2017р. [PERSON] (далі - заявник) звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт належності їй трудової книжки [NUMBER] виданої 22.09.1977р. Миколаївським трансформаторним заводом ім. Ленінського комсомолу. Заява мотивована тим, що при зверненні до Кривоозерського об'єднаного управління пенсійного фонду України Миколаївської області для призначення пенсії за віком, було з'ясовано, що в її трудовій книжці прізвище зазначено російською мовою - "[PERSON]", а у її паспорті громадянина України на першій сторінці прізвище зазначено українською - "[PERSON]", на другій сторінці - російською "[PERSON]". Усі ці розбіжності в написанні прізвища ставить під сумнів належність трудової книжки саме її. Встановлення факту належності її трудової книжки має для неї юридичне значення, оскільки не має змоги отримати пенсію за віком. Заявник в судовому засіданні 27.12.2017р. вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити. В судове засідання 15.01.2018р. заявник не з'явилася, хоча належним чином, в порядку визначеному ст.ст. 128-130 ЦПК України, повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, що, в свою чергу, не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник зацікавленої особи в судовому засіданні 27.12.2017р. не заперечила щодо задоволення вимог заяви. В судове засідання 15.01.2018р. представник заінтересованої особи не з'явилася, проте 15.01.2018р. звернувся до суду із заявою, в якій просить розглянути справу за її відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Заслухавши пояснення заявника та представника зацікавленої особи, дослідив письмові докази, судом встановлено наступне. 22.09.1077р. відділом кадрів Миколаївського трансформаторного заводу ім. Ленінського комсомолу було виписано трудову книжку [NUMBER] на російській мові на ім'я "[PERSON]". З дослідженої в судовому засіданні копії вказаної трудової книжки вбачається, що до останньої на підставі паспорта [NUMBER] від 04.08.1980р. внесено виправлення щодо прізвища власника трудової книжки, а саме замість "[PERSON]" зазначено "[PERSON]". З досліджених в судовому засіданні оригіналів заяв про видачу паспорта форми № 1 від 04.08.1980р. та від 18.06.2002р. слідує, що 04.08.1980р. Ленінським РВ МВС в Миколаївській області в замін паспорта [NUMBER] видано паспорт [NUMBER] на ім'я "[PERSON]", [INFO]., в подальшому на заміну якого 18.06.2002р. Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області видано паспорт громадянина України [NUMBER] на ім'я "[PERSON]", [INFO]. В паспорті громадянина України [NUMBER] на першій сторінці українською мовою вказано прізвище "[PERSON]", а на другій сторінці російською мовою - "[PERSON]". Відповідно до реєстраційного номеру облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб, зареєстрованому в Державному реєстрі 26.05.1997р., прізвище заявника вказано "[PERSON]". З показань свідків [PERSON] та [PERSON] вбачається, що заявниця працювала на заводі в м. Миколаєві та її прізвище "[PERSON]", а не "[PERSON]". Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. При прийнятті рішення, суд керується п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, ст.ст. 316-319 ЦПК України, п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995р. Встановив вказані обставини, суд приходить до висновку, що у іншому порядку, окрім судового, заявник не зможе довести належність вказаного правовстановлюючого документу та реалізувати своє право на оформлення пенсії, а тому її право підлягає захисту у судовому порядку. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved