Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-16 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 05.06.2007 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та відповідачем по справі, [PERSON], було укладено кредитний договір № 1069рv19-07, згідно якого позивач надав відповідачу кредитні ресурси в сумі 11 000,00 доларів США в тимчасове користування на умовах забезпеченості, зворотності, терміновості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими договором та додатковиими угодами до кредитного договору. Забезпеченням виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором є договір іпотеки , посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округц [PERSON] , зареєстрованим в реєстрі за № Д- 789, згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно , а саме : квартира однокімнатна, загальною площею 31,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісяця, в термін та у розмірі, встановленому даним договором. Згідно п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник повинен сплачувати пеню в розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач належним чином не виконує умови кредитного договору, суму кредиту та нараховані проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв'язку із чим заборгованість по кредиту становить 342 782 ,78 грн. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач просить стягнути дану суму з відповідача, а також судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні уточнив позовні вимоги та вказав, по-скільки відповідач свої зобов"язання по кредитному договору не виконав, тому просять в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № I1069рv19-07 від 05.06.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на однокімнатну квартиру [ADDRESS] та стягнути з відповідача судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить оголошення в газеті «Галичина». Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст.224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 05.06.2007 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та відповідачем по справі, [PERSON] , було укладено Договір № 1069рv19-07 (а.с.6-8). У відповідності до п.2.1. даного кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні ресурси в сумі 11000,00 доларів США в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, терміновості, платності з оплатою по процентній ставці 15 (п'ятнадцять) процентів річних. Порядок сплати процентів за користування коштами визначений розділом 4 кредитного договору. Пунктом 4.3 кредитного договору передбачено, що нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісяця, в термін та у розмірі, встановленому даним договором. Відповідно п. 6.1 Договору №1069рv19-07 за прострочення повернення кредитних ресурсів і/чи сплати процентів, позичальник повинен сплачує банку пеню в розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення позичальником термінів платежів, передбачених п.3.2., 3.4., 4.3., 4.4., 4.6 даного договору, а також будь-яких інших термінів платежів, передбачених даним договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити відсотки за весь час фактичного користування кредитними ресурсами (а.с.7). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), та в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу. З метою забезпечення виконання позичальником своїх кредитних зобов'язань, 06 червня 2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округц [PERSON] , зареєстрованим в реєстрі за № Д- 789, (а.с.42-45). Предметом договору є нерухоме майно, а саме: квартира однокімнатна, загальною площею 31,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. , яка забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з вищезазначеного кредитного договору № 1069рv19-07 . Договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке визначає можливість банку звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу його будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку». Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, від 13.02.2004 року за номером 2823082, реєстраційний номер 2574643, виданого "Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації ", записаного в реєстрову книгу № 44 номер запису 2684/64 (а.с.42), власником однокімнатної квартири є [PERSON] В силу умов кредитного договору банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також: в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику вказану суму кредиту. У свою чергу, [PERSON] прийняв кредитні кошти, використавши їх за призначенням, але грошові зобов'язання щодо повернення кредиту, належним чином не виконав. У зв'язку з цим, відповідно до розрахунку (а.с.10-21), виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом та пені в розмірі 342 782,78 грн. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відтак заборгованість позичальника за кредитним договором № 1069рv19-07 від 05.06.2007 року у загальній сумі 342 782,78 грн. доведена кредитором належними і допустимими доказами. Відповідно до частини 1 статті 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває права звернення на предмет застави. У відповідності до п.1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, як передбачено ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку». Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ст.38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Викладене свідчить про наявність підстав на звернення стягнення банком на предмет іпотеки в рахунок задоволення своїх вимог за кредитним договором № 1069рv19-07 від 05 червня 2007 року. Відповідно до статей 590, 591 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», то суд у своєму рішенні може встановити спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки або шляхом проведення прилюдних торгів, або із застосуванням процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Таким чином і застосування судом процедури продажу іпотекодержателем предмета іпотеки у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку» і продаж забезпеченого іпотекою майна з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження є встановленими законодавцем способами звернення стягнення на предмет іпотеки, кожен із яких суд застосовує, враховуючи характер спірних правовідносин сторін. Відтак, якщо при ухваленні рішення, суд із частковим задоволенням позову застосує спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу його з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження, то у такому разі суд не виходить за межі заявлених позивачем позовних вимог, навіть у випадку, якщо стягувач просить звернути стягнення, шляхом продажу предмета іпотеки у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку». Так, у даному разі, позовною вимогою, яка визначає і предмет позову, є вимога про захист порушеного права іпотекодержателя, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а відтак суд може застосовувати будь-який із способів звернення стягнення, передбачених законодавцем у частині 1 статті 39 Закону України «Про іпотеку». Враховуючи викладене, задля забезпечення захисту цивільних майнових, житлових та інших конституційних прав і законних інтересів сторін даного спору, суд вважає за необхідне, задовольнити даний позов і звернути стягнення на користь ПАТ " Банк «Фінанси та Кредит» на предмет іпотеки, яким є квартира однокімнатна, загальною площею 31,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS]. , яка належить на праві приватної власності [PERSON] , шляхом проведення прилюдних (електронних ) торгів із початковою ціною , встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна , на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій . 07 червня 2014 р. набрав чинності Закон України від 3 червня 2014 р. «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», відповідно до якого протягом його дії, зокрема, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів. для житлового будинку. Однак , вказаний Закон не може бути підставою для відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки, оскільки передбачені ним заходи носять тимчасовий характер. Такими чином, введений вказаним Законом мораторій є підставою для відстрочки виконання рішення в порядку ст. 217 ЦПК України протягом дії цього Закону. Понесені судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 3427,83 грн. відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст. ст. 526,527,530, 611,612, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved