Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

11.07.2016 року позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовними вимогами, якими просять суд: визнати, що ідеальною часткою [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у будинку № 19 по вул. Болградська в м. Ізмаїлі Одеської області є частка в розмірі 8/27 частин; визнати, що частки [PERSON], який помер 05 вересня 2004 року, [PERSON], який помер 01 травня 2014 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON], у праві спільної сумісної власності на 8/27 частин житлового будинку з надвірними спорудами №19 по вул. Болградська в м. Ізмаїлі Одеської області є рівними та становлять по 1/5 частці кожному; визнати за [PERSON] право власності на 12/135 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Болградська, 19; визнати за [PERSON] право власності на 20/135 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Болградська, 19; визнати за [PERSON] право власності на 8/135 частин житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Болградська, 19. В обґрунтування позву позивачі зазначають, що 05.09.2004 року помер [PERSON], який був чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Болградська, 19, що належала йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло №1026 від 21.10.1997 року. Заповіт [PERSON] не залишав. Спадщину після його смерті фактично прийняли спадкоємці першої черги [PERSON], [PERSON], оскільки були зареєстровані та проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та після за однією адресою. 01.01.2014 року помер [PERSON], який був чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Болградська, 19, що належала йому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло №1026 від 21.10.1997 року. Заповіт [PERSON] не залишав. Спадщину після його смерті фактично прийняла спадкоємець першої черги [PERSON], оскільки була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та після за однією адресою. Інший спадкоємець першої черги за законом дочка спадкодавця [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] у передбачений законом строк не прийняла та подала нотаріусу заяву про те, що спадщину не прийняла та не претендує на неї. У червні 2016 року позивачі звернулися до приватного нотаріуса з приводу отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] та [PERSON]. Приватним нотаріусом позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлих [PERSON] та [PERSON] у звязку з тим, що в ході інвентаризації, проведеної КП «Ізмаїльське МБТІ» 12.02.2016р., були виявлені обєкти самочинного будівництва співвласників будинку, а саме [PERSON] та [PERSON], а також, виявлена помилка, яка була допущена раніше при підрахунку частки квартири №2 у приватизації, внаслідок якої частка обєкта перевищую одиницю. Позивач [PERSON], яка представляє інтереси свої і позивачів [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON] (в своїх інтересах та інтересах іншого відповідача [PERSON]О.), [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] визнали повністю, не заперечували проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житло №1026 від 21.10.1997 року 14/27 часток від всієї домобудівлі за адресою: [ADDRESS], належить на праві особистої власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» за №150 від 12.02.2016 року власниками будинку №19 по вул. Болградська в м. Ізмаїлі є: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 14/27 частин на підставі свідоцтва про право власності №1026 від 21.10.1997р., зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за №65в-55; [PERSON], [PERSON] 2/9 часток на підставі свідоцтва про право власності №3253 від 29.07.1996 року, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за №65а-182; [PERSON] 7/27 частин на підставі договору дарування №2643 від 17.06.2004р., зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за №65а-182; [PERSON] 2/9 часток на підставі договору дарування №3-1554 від 20.08.2004 року, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книгу реєстру за №65а-182. Обєктами самочинного будівництва є: житлова прибудова літ. «А1», яка належить [PERSON]; житлова мансарда літ. «А2», прибудова літ «а», які належать [PERSON] В результаті проведення технічної інвентаризації було виявлено помилку, яка допущена раніше при підрахунку частки квартири №2 у приватизації, внаслідок якої доля обєкта перевищує одиницю. Згідно листів КП «Ізмаїльське МБТІ» від 22.09.2016р. №1490, від 23.09.2016р. №1509, від 27.09.2016р. №1547 дійсний розмір ідеальної частки [PERSON] (рос. мовою), [PERSON] (рос. мовою), [PERSON] (рос. мовою), [PERSON] (рос. мовою) та [PERSON] (рос. мовою) у житловому будинку №19 по вул. Белградська в м. Ізмаїлі Одеської області складає - 8/27 частки, яка складається: із літ. «А» квартира №2: приміщення №1 - коридор - 5,6 кв. м., приміщення №2 - санвузол - 1,9 кв. м., приміщення №3 - ванна - 3,8 кв. м., приміщення № 4 - кухня - 7,1 кв. м., приміщення №5 - житлова кімната - 11,1 кв. м., приміщення №6 - житлова кімната - 24,9 кв. м., приміщення №7 - житлова кімната - 12,8 кв. м., загальною площею 67,2 кв. м., житловою площею 48,8 кв. м., літ. «Е» - гараж, 1/4 частка літ. «В» - вбиральня, 1/3 частка літ. «Г» - сарай, 1/4 частка № 1-3 - надвірні споруди. Крім того, те, що дійсний розмір ідеальної частки квартири №2 у житловому будинку №19 по вул. Белградська в м. Ізмаїлі Одеської області складає 8/27 частки всього домоволодіння підтверджується відповідним розрахунком техніка КП «Ізмаїльське МБТІ» від 03.10.1997р. Згідно п.п. 3.1.-3.3. Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, розрахунок часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об'єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. Право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об'єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що ідеальна частка [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у будинку № 19 по вул. Болградська в м. Ізмаїлі Одеської області складає 8/27. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 394375 від 06.09.2004 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 05.09.2004 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Болградська, 19. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 02.02.2016 року. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про шлюб №2698 від 24.09.1946р., та донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом, виданого повторно, про народження серії АЯ № 958283 від 07.08.1959. Позивачі [PERSON], [PERSON] спадщину після смерті чоловіка/батька [PERSON] прийняли фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживали та були зареєстровані зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено прибудинковою книгою. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 378529 від 03.05.2014 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області, [PERSON] помер 01.05.2014 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, зокрема частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Болградська, 19. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишав, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 02.02.2016 року. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON] являються: дружина [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження серії ІІ-ЯК №0393771 від 24.05.1968р., та донька [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІ-ЖД № 1411745 від 19.06.1978. Позивач [PERSON] спадщину після смерті чоловіка [PERSON] прийняла фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців, проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено прибудинковою книгою. Позивач [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] у передбачений законом строк не прийняла та подала нотаріусу заяву про те, що спадщину не прийняла та не претендує на неї, що підтверджено відповідною заявою від 08.02.2016р. Письмовою відповідями приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Одеській області [PERSON] за №225/02-14 від 16.06.2016р. та №226/02-14 від 16.06.2016р. позивачам було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після померлих [PERSON] та [PERSON] у звязку з тим, що в ході інвентаризації, проведеної КП «Ізмаїльське МБТІ» 12.02.2016р., були виявлені обєкти самочинного будівництва співвласників будинку, а саме [PERSON] та [PERSON], а також, виявлена помилка, яка була допущена раніше при підрахунку частки квартири №2 у приватизації, внаслідок якої частка обєкта перевищую одиницю. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, судом встановлено, що ідеальна частка [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у будинку № 19 по вул. Болградська в м. Ізмаїлі Одеської області складає 8/27 частин і кожному із співвласників належить по 1/5 частині з частки у розмірі 8/27 частин, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 8/135 часток зазначеного житлового будинку та після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 8/135 часток зазначеного житлового будинку. Частки співвласників [PERSON], [PERSON], [PERSON] у спірному будинку є наступними: [PERSON]І 12/135 частин (8/135 за свідоцтвом про право особистої власності на житло №1026 від 21.10.1997р. та 8/270 частин (1/2 частина частки [PERSON]); [PERSON] 20/135 частин (8/135 частин за свідоцтвом про право особистої власності на житло №1026 від 21.10.1997р. та 8/270 частин (1/2 частина частки [PERSON]) та 8/135 часток (частка [PERSON]); [PERSON] 8/135 часток на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло №1026 від 21.10.1997р. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачі визнали позов. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved