Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернулася до суду з позовом до начальника слідчого відділення Біловодського відділу поліції Головного управління національної поліції в Луганській області Карпунова К.В., прокурора Біловодського відділу Старобільської місцевої прокуратури Михайлюка А. Г., голови Біловодського районного суду Луганської області Рукаса М.С, виконувача обов`язки керівника Старобільської місцевої прокуратури Опанасюка О.П, начальника слідчого відділу Біловодського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Луганській Яковенка Д. О.(далі-Відповідачі) про відшкодування моральної шкоди в розмірі по 700 000 грн. з кожного. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є потерпілою у кримінальних провадженнях, які належним чином не розслідуються протягом семи років. А відтак їй спричинена моральна шкода крім того на неї навісили ярлик "злодія" Суду надано відзив на позовну заяву за підписом [PERSON] в якому він просить в задоволенні позову відмовити, оскільки позивач не обгрунтував належними та допустимими доказами обставини спричинення їй моральної шкоди, які саме завдано моральні страждання та у зв`язку з чим вона їх понесла і чим обгрунтовується розмір компенсації. При цьому у відзиві вказано, що дійсно позивач є потерпілою у кримінальних провадженнях № 12015130430000099 від 01.04.2015 та № 12016130430000208 від 09.05.2016 в яких наразі триває досудове розслідування, виконуються необхідні слідчі дії та наразі остаточні процесуальні рішення в них не прийнято. Відповідач [PERSON] також позовні вимоги не визнав. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відзивів а позовну заяву не на надали. Позивач у відзиві на відзив [PERSON] вказав, що саме бездіяльністю у розслідуванні кримінальних проваджень їй завдається моральна шкода, оскільки слідство триває 7 років, а вона страждає смертельним недугом і по два рази на рік лікується в м.Київ В судове засідання сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи суду не надходило тому суд вважав за можливе розглянути справу за наявними доказами. Начальник Марківського відділу старобільської місцевої прокуратури просив допустити його до участі у справі, як представника Старобільської місцевої прокуратури. Суд не виходячи до нарадчої кімнати постановив відмовити у задоволенні клопотання, оскільки вони не є стороною по справі. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалося. Суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини. [PERSON] [INFO] є громадянкою України, що підтверджено паспортом серії [NUMBER] виданим на її ім`я 24 квітня 1998 року (а.с.3) Згідно витягу із Акта огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ № 0048741 [PERSON] має другу групу інвалідності безстроково з 2003 року (а.с.4) 23.04.2020 листом № 27-04 начальник Біловодського відділу Старобільської місцевої прокуратури А.Михайлюк (відповідач по справі) повідомив [PERSON] , що її звернення спрямовано за належністю (а.с.5) 04.02.2020 та 15.04.2020 листами №34/1-138 вих-20 та 27-04 виконувач обов`язків Старобільської місцевої прокуратури Опанасюк О.П (відповідач по справі) повідомив [PERSON] що у кримінальних провадженнях № 12015130430000099 від 01.04.2015 та № 12016130430000208 від 09.05.2016 де вона є потерпілою наразі ведуться необхідні слідчі дії спрямовані на встановлення місцязнаходження майна та осіб, що вчинили злочин. Також повідомлено про права передбачені с.303-307 КПК України, щодо звернення зі скаргами до слідчого судді (а.с.6-8,13-15) 12.02.2020 листами №04/2/2-р-20, 19р-20 посадові особи Прокуратури Луганської області звернення [PERSON] щодо неналежного стану розслідування кримінальних проваджень направили на розгляд до Старобільської місцевої прокуратури (а.с.9-12) Отже, судом встановлено, що між сторонами існує цивільно-правовий спір з приводу спричинення моральної шкоди, що регулюється § 1 Глави 82 "Відшкодування шкоди" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" Цивільного кодексу України. Вирішу спір по суті заявлених позовних вимог суд виходить з наступного. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Статтею 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. За змістом частин 1, 2, 3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Позивачем пред`явлено позов про відшкодування моральної шкоди по 700 000 гривень з кожного з відповідачів, як до посадових осіб органів державної влади (національної поліції, прокуратури, суду) які є самостійними юридичними особами, наділеними цивільною дієздатністю та можуть виступати від свого імені в суді. З аналізу змісту гл. 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Оскільки позивачем ставиться питання про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, завданої відповідачами, як посадовими особами органів державної влади, то правовою підставою для відповідальності є норми статті 1174 ЦК України, а шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів, як посадових осіб державної влади при здійсненні ним своїх повноважень відшкодовується державою. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Так суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України) . Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності (ч.1,2 ст.11 ЦПК України) Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне найменування або ім`я сторін, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України. Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України ). Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України, а саме ст.51 ЦПК України. Так якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст.51 ЦПК України). Після спливу строку, зазначеного у ч.2 ст.51 ЦПК України суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч.3 ст.51 ЦПК України). Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ч.4 ст.51 ЦПК України). Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв. Отже, з огляду на те, що позивач пред`явив позов до неналежних відповідачів в задоволенні позову необхідно відмовити ( що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц) Судові витрати розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від їх сплати, а суд відмовляє в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed