Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-10 00:00:00

За поданим до суду позовом позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 30.11.2011 р., посвідченим та зареєстрованим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 3854, а саме: квартиру № 12, що знаходиться в будинку № 25 по вулиці Вороніна в місті Запоріжжя, реєстраційний номер 4317989, загальною площею розміром 68,04 кв. м, та складається з трьох кімнат житловою площею 42,4 кв. м, що належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 1/3 частці кожному, шляхом продажу цього нерухомого майна на прилюдних торгах у процесі виконавчого провадження за початковою ціною не нижче ринкової, визначеної у процедурі виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження»; за рахунок коштів, отриманих від реалізації цього предмету іпотеки, задовольнити грошові вимоги [PERSON] за договором позики від 30.11.2011 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON], в сумі 2\~456\~659,48 грн., що складається з: -838\~166,94 грн. суми основного боргу; -838\~166,94 грн. суми пені за порушення грошового зобовязання; -84\~448,43 грн. суми трьох процентів річних; -695\~877,17 грн. суми інфляційних витрат. Оскільки відповідачі не надали суду інформації щодо їх адреси, відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судові повістки разом із розписками та копіями відповідних документів були надіслані відповідачам поштою рекомендованими листами із повідомленнями за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Крім того, про дату, час та місце розгляду справи відповідачі повідомлялися і через розміщення на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про дату, час та місце проведення судового засідання. В судове засідання 11 серпня 2017 року сторони не явилися, представник позивача просив справу слухати без його участі. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У минулому судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] заперечувала на позов, вважаючи його необґрунтованим через невідповідність розрахунку заборгованості фактичним обставинам. Всебічно зясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, \~що 30 листопада 2011 року між [PERSON], в якості Позикодавця, з однієї сторони, та [PERSON], в якості Позичальника, з іншої сторони, був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 3853. Відповідно до пункту 1.1. цього договору, Позикодавець передає у власність Позичальника грошові кошти готівкою в сумі 257\~268,34 грн. (двісті пятдесят сім тисяч двісті шістдесят вісім гривень, 34 коп.), що еквівалентно 32\~200 (тридцять дві тисячі двісті) доларів США по курсу НБУ на день посвідчення цього договору, на споживчі потреби, а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцеві у встановлений цим договором термін таку ж суму грошей. Сторони підтвердили, що сума позики, зазначена в п. 1.1. цього договору, одержана Позичальником при підписанні цього договору, про що він засвідчив своїм підписом на тексті цього договору (п. 1.3 договору позики від 30.11.2011 р.). У пунктах 2.1., 2.2. даного договору сторони дійшли згоди, що Позичальник зобовязується повернути позику готівкою не пізніше 30 листопада 2012 року. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. На порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач[PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. Станом на 26.02.2016 року відповідач [PERSON] має заборгованість в загальній сумі 2\~456\~642,22 грн., що складається з: -838\~166,94 грн. суми основного боргу; -838\~166,94 грн. суми пені за порушення грошового зобовязання; -84 431,17 грн. суми трьох процентів річних; -695\~877,17 грн. суми інфляційних витрат. Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором підтверджується наведеними позивачем розрахунками, на спростування яких сторона відповідачів жодних доказів не надала, як і не надавала вона власних розрахунків заборгованості. При цьому у порядку ст. 360-7 ЦПК України суд ураховує висновок, викладений у постанові Верховного суду України від 21.06.2017 року № 90/2031/16, відповідно до якого , якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобовязання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову (заяви про збільшення позовних вимог а.с. 105 т.1). Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. В забезпечення виконання зобовязань за укладеним кредитним договором між позивачем, в якості Іпотекодержателя, з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якості Іпотекодавців, з іншої сторони, був укладений договір іпотеки від 30.11.2011 р., посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за № 3854. Згідно з пунктом 1.2. іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира № 12, що знаходиться в будинку № 25 по вулиці Вороніна в місті Запоріжжя, реєстраційний номер 4317989, загальною площею розміром 68,04 кв. м, та складається з трьох кімнат, житловою площею 42,4 кв. м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцям, кожному по 1/3 частці, на підставі свідоцтва про право власності № 15217, виданого Шевченківською районною адміністрацією Запорізької міської ради, 20 листопада 2003 року. У пункті 1.4. цього договору сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки в сумі 350\~000,00 грн. (триста пятдесят тисяч гривень, 00 коп.). Відповідно до ст.7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. За змістом ст.38 Закону України "Про іпотеку", ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Стаття 39 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у рішенні суду згідно якого звернуто стягнення на предмет іпотеки зокрема, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст.41 Закону України "Про іпотеку", реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього закону. Оскільки відповідачем [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконуються, відповідно до ст. 11 і ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що позивач у відповідності до ст. ст. 10, 60, ЦПК України виконав процесуальний обов'язок та переконливими, належними та припустимими доказами довів правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Проте, положеннями частини першої статті\~39 Закону України "Про іпотеку"\~передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Суть іпотеки як засобу забезпечення виконання цивільно-правових зобов'язань полягає у тому, що кредитор (іпотекодержатель) набуває право в разі невиконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення з вартості іпотечного майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Це право відповідно до\~Закону України "Про іпотеку"\~підлягає підтвердженню з боку суду. За змістом частини першої статті 39 цього Закону в разі звернення стягнення на предмет іпотеки початкова ціна іпотечного майна, з якої починаються торги, встановлюється рішенням суду. Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, беручи до уваги аналіз норм статей\~38,39 Закону України "Про іпотеку", судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку, що в розумінні норми статті\~39 Закону України "Про іпотеку"\~встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою частиною шостою статті\~38 Закону України "Про іпотеку". Аналогічний правовий висновок Верховний Суд України вже сформулював у постанові від 08 червня 2016 року (справа № 6-1239цс16), наданій заявницею для порівняння, та в постановах від 13 травня 2015 року (№ 6-53цс15, 6-63цс15), 16 вересня 2015 року (№ 6-495цс15 та 6-1193цс15), 27 травня 2015 року (№ 6-332цс15), 10 червня 2015 року (№ 6-449цс15), 07 жовтня 2015 року (№ 6-1935цс15), 21 жовтня 2015 року (№ 6-1561цс15), 04 листопада 2015 року (№ 6-340цс15), 03 лютого 2016 року (№ 6-2026цс15), від 01 березня 2017 року (№ 6-2284цс16). Як вже зазначалося судом, у п.1.4 договору іпотеки сторони встановили ціну предмета іпотеки 350\~000 грн. Згідно звіту про оцінку майна, виконану ФОП [PERSON] на замовлення позивача, станом на 09.08.2017 року вартість іпотечної квартири\~складає 448\~179,00 грн. Зважаючи на те, що за ст.39 Закону України "Про іпотеку"\~резолютивна частина судового рішення повинна обов'язково містити початкову ціну продажу предмету іпотеки, суд вважає за можливе зазначити ціну згідно звіту про оцінку. 07 червня 2014 року набув чинності\~Закон № 1304-VII "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею\~4 Закону України "Про заставу"\~та/або предметом іпотеки згідно із статтею\~5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. Поняття "мораторій" у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання. Установлений\~Законом № 1304-VII\~мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4\~Закону № 1304-VII\~протягом дії цього інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-46цс15 від 15 квітня 2015 року та № 6-57цс 15 від 27 травня 2015 року. Натомість, як встановлено, кредит у випадку, що розглядається, хоча і є споживчим, проте він був наданий у не у іноземній валюті, бо грошові кошти були отримані готівкою в сумі 257\~268,34 грн. (п. 1.1. договору позики), отже рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії\~Закону\~№ 1304-VII\~підлягає виконанню. Відповідно до положень ст.88 ЦПК України судові витрати в розмірі сплаченого позивачем судового збору за заявлені позовні вимоги майнового характеру підлягають стягненню з відповідачів. На підставі викладеного,

Outcome: partial