Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом зазначивши, що 20.01.2012 року о 10.00год. [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ д\\н 3806ХО на 68 км. автодороги Херсон-Генічеськ, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, в наслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Новокаховського міського суду від 15.02.2012 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст..124 КУпАП. У звязку з настанням вказаної страхової події, МСТБУ 16.05.2012 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 43477,13 грн. З урахуванням викладеного, представник позивача просить суд, позов задовольнити, стягнути з відповідача в рахунок відшкодування шкоди в порядку регресу 43477,13 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. Представник позивача у судове засідання не зявилась, в адресованій суду заяві просила справу розглядати у свою відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, з тих підстав, що винуватцем ДТП себе не вважає та відшкодовувати шкоду не зобовязаний. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 15.02.2012 року, [PERSON] притягнуто то до адміністративної відповідальності за ст..124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу , з якою вбачається що він 20.01.2012 року о 10.00 год. на 68 км. +150 м. автодороги Херсон-Генічеськ, керуючи автомобілем ВАЗ-21072 д\\н3806хо був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не реагував на її зміну, відволікся від керування, в результаті чого такі дії спричинили занос на виїзд на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення з транспортним засобом Фіат д\\н ВТ7909АІ що спричинило пошкодження обох транспортних засобів. Так, відповідно до вказаної постанови [PERSON] у судовому засіданні вину визнав. На момент скоєння ДТП [PERSON] не мав договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно звіту ФОП [PERSON] №20-02\\12 про оцінку матеріального збитку заподіяного власнику автомобілем [NUMBER] станом на 20.01.2012 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу складає 55172,43 грн. 12.03.2012 року власник пошкодженого автомобіля - [PERSON] звернулась до МТСБУ з заявою про здійснення страхового відшкодування, у звязку з чим, 07.05.2012 року згідно наказу №1453, МТСБУ сплачено на рахунок [PERSON] 43477,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 15.05.2012 року №2262. МТСБ 17.07.2012 року на адресу [PERSON] направлявся лист з вимогою компенсувати завдані збитки, відповідно до ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", проте до теперішнього часу відповідачем в добровільному порядку завдана шкода не відшкодована. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п. 2.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно пп 33.1.2 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо - транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо - транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Згідно пп "г" п 38.1.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо - транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умову підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. В пункті 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що з винної особи за регресною вимогою стягується розмір визначеного відшкодування за зобов'язанням з відшкодування шкоди. Регресну вимогу може бути пред'явлено протягом трьох років із дня виконання зобов'язання про відшкодування шкоди. Згідно роз'яснень, викладених в п.27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦКі статті 27 Закону України "Про страхування"встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починається обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - строк позовної давності починається з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Таким чином, суд вважає, що належними та допустимими доказами було доведено те, що у позивача виникло право регресної вимоги до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та цивільно-правова відповідальність якого не застрахована, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У зв'язку з чим, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в порядку регресу сума виплаченого страхового відшкодування в розмірі 43477,13 грн. Суд не бере до уваги твердження відповідача про відсутність його вини під час ДТП, оскільки зазначене спростовується постановою Новокаховського міського суду Херсонської області від 15.02.2012 р. в адміністративній справі № 2117/1073/12, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні зазначеного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яка в силу ч.3 ст. 60 ЦПК України має предюдиційне значення, обставини по якій не підлягають доказуванню. В частині відшкодування витрат на оплату правової допомоги, позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вони не підтверджені документально належними та допустимими доказами, що передбачено ст. 88 ЦПК України, на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року "Про граничні розміри компенсаційних витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави". Наявна у матеріалах позову Додаткова угода № 141 цих висновків суду не спростовує.

Outcome: partial