Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 28.12.2015 [PERSON] отримала кредит у розмірі 4959,31 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ "ПриватБанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Станом на 11.11.2019 року відповідач порушує умови договору, не сплачує заборгованість по кредиту, пені, всупереч умов кредитного договору, та допустила заборгованість у розмірі 12664,26 грн., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 4538,23 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 2744,85 грн. та заборгованості за пенею - 5381,18 грн. Представник позивача Гребенюк О.С. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином судовою повісткою, причини неявки суду не вказала, заяви про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву до суду від неї не надходило, а тому справу, зі згоди представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28.12.2015 між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] було підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-8), згідно якої банк надав [PERSON] кредитні кошти в сумі 4959,32 грн. на строк 36 місяців з 28.12.2015 по 31.12.2018 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі, а відповідач зобов`язалася повернути кредит, сплатити проценти в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в зазначені в заяві та Умовах і правилах, строки. 21.05.2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ - «ПриватБанк»), що підтверджується копією статуту (а.с.38-39). Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди, погашення заборгованості повинно здійснюватися в такому порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 179,92 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. В п. 2.2 зазначеної Генеральної угоди зазначається, що згідно зі ст. ст. 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більш ніж на 31 день, за зобов`язаннями, термін яких не наступив, сторони погодились, що термін повернення кредиту рахується з 32-го дня з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, рахується простроченою. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ч. 1 ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошима, боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суми позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, а якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша кредитна установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналіз зазначених доказів та правових норм у своїй сукупності дають підстави вважати, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В судовому засіданні встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконувала не належним чином, порушуючи умови договору щодо здійснення щомісячних платежів процентів та повернення кредиту, чим допустила утворення заборгованості. Згідно з представленим розрахунком заборгованості (а.с.6), у зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором у відповідача станом на 11.11.2019 утворилася заборгованість в розмірі 12664,26 грн., яка складається з наступного: заборгованості за кредитом в розмірі 4538,23 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 2744,85 грн. та заборгованості за пенею - 5381,18 грн. Як вбачається з Генеральної угоди, сторони погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, сторони погодили, що кредит надається відповідачу на строк 36 місяців з 28.12.2015 по 31.12.2018. Повернення кредиту та сплату процентів відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві з 1 по 25 число кожного місяця грошові кошти на погашення заборгованості по кредиту в сумі 179,92 грн. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.12.2018. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Розрахунок заборгованості [PERSON] за Генеральною угодою від 28.12.2015, в тому числі за відсотками за користування кредитом, як вже було встановлено судом, проведений позивачем станом на 11.11.2019. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана вище правова позиція Верховного Суду України є обов`язковою для загальних судів під час розгляду справи. За таких обставин, в позивача відсутні правові підстави для нарахування відсотків за користування кредитом за Генеральною угодою від 28.12.2015 поза межами строку кредитування, а тому суд вважає обґрунтованими вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом та по відсотках за користування кредитом лише за період з 28.12.2015 по 31.12.2018 в розмірі 6039 грн 48 коп. Крім заборгованості за кредитом та відсотками, позивач просить суд стягнути з відповідача 5381,18 грн. заборгованості по пені. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Як вбачається з п. 2.8 Генеральної угоди від 28.12.2015 р. сторони погодили, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує пеню, розмір якої вказано в Умовах та правилах, за кожен день прострочки. Пунктом 1.1.5.23 Умов та правил надання банківських послуг передбачено нарахування пені у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, в розмірі 0,01 відсоток від суми простроченої плати за кожен день прострочення, але не більше 0,1 відсотка від суми переказу. Суд вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» надано докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. У зв`язку з цим, вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованість за пенею, яка виникла станом на 31.12.2018 (дату закінчення строку кредитування), та яка відповідно до розрахунку заборгованості (колонка №14) складає суму у розмірі 3565,98 грн. (а.с.6 зворот). За таких обставин, ураховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення зі стягненням з відповідача заборгованості на загальну суму у розмірі 9605, 46 грн. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору № б/н від 28.12.2015, позивач поніс витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921 гривні, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №ZZ429B0LH6 від 19.11.2019 на зазначену суму (а.с.1). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, і ця частка складає 76 %, тому з відповідача належить також стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем за сплату судового збору в розмірі 1459,96 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог. Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 15 год. 00 хв. 21.01.2020 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України, з врахуванням вихідних днів) 27.01.2020, то датою ухвалення даного судового рішення є 27.01.2020. На підставі ст. 61 Конституції України, ст. ст.6, 526, 536, 627, 626, 628, 549, 1054 ЦК України,

Outcome: partial