Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

У травні 2020 року Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області (далі - Орган опіки та піклування) звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] , та стягувати з нього аліменти на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначав, що сім`я [PERSON] із травня 2018 року перебуває на обліку у відділі соціального захисту населення, захисту прав дітей, сім`ї та молоді виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах: неналежне виконання батьками своїх батьківських обов`язків, їх аморальний спосіб життя, позбавлення батьківських прав відносно двох старших дітей. Малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своє матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Батько дитини [PERSON] із сім`єю не проживає, вихованням дитини не займається, успіхами у навчанні не цікавиться. Рішенням від 14 травня 2020 року № 91 "Про негайне відібрання малолітньої дитини від матері" з метою соціально-правового захисту, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дитини малолітнього [PERSON] було відібрано від його матері [PERSON] . Директор Комунального закладу "Шевченківське навчально-виховне об`єднання" надав характеристику на дитину [PERSON] , 2011 року народження, з якої видно, що дитина навчається в 1 класі, має труднощі у навчанні, мовлення недостатньо розвинуте, логічний ряд завдань виконувати не може. Проведено комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини, у якій зазначено, що [PERSON] має затримку психічного розвитку та загальне недорозвинення мовлення ІІІ рівня, хлопчик потребує постійного контролю зі сторони дорослих, занять з практичним психологом, вчителем-логопедом, вчителем-дефектологом. Батько цієї дитини, відповідач [PERSON] із сім`єю не проживає, вихованням дитини він не займається. 18 травня 2020 року Органом опіки та піклування надано висновок про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] . Наведені факти свідчать про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , що є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Представник позивача Щипакіна К.В. у судовому засіданні позов підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив. Отримавши ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подав. Третя особа: Комунальний заклад Київської обласної ради "Трипільський навчально-реабілітаційний центр" у судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника, позов підтримує. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію сторони позивача і третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить актовий запис про народження № 29, складений 19 жовтня 2011 року виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області. Матір цієї дитини [PERSON] померла [INFO] . Згідно із довідкою № 419 від 20 травня 2020 року, виданою виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області (далі - виконком Великодимерської с/ради), малолітня дитина [PERSON] проживав разом зі своєю матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Із рішення виконкому Великодимерської с/ради від 14 травня 2020 року № 91 видно, що у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю малолітню дитину [PERSON] було відібрано від його матері [PERSON] та тимчасово влаштовано до Центру "Дитяча лікарня" Броварської багатопрофільної клінічної лікарні Броварської районної ради та Броварської міської ради Київської області для проведення обстеження та надання медичної допомоги. Відповідно до характеристики дитини [PERSON] від 15 травня 2020 року, наданої директором Комунального закладу "Шевченківське навчально-виховне об`єднання, малолітній [PERSON] навчається в першому класі, має труднощі з навчанням, мовлення недостатньо розвинуте, логічний ряд завдань учень виконати не може. Мати [PERSON] не приділяє належної уваги вихованню та навчанню хлопця. Веде нездоровий спосіб життя, зловживає алкогольними напоями. Під час неодноразового відвідування цієї родини, працівниками шкоди виявлено, що житлово-побутові умови дитини незадовільні. Малолітній [PERSON] має затримку психічного розвитку та загальне недорозвинення мовлення ІІІ рівня, про що свідчить висновок фахівців інклюзивно-ресурсного центру про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 20 лютого 2020 року. Згідно із рішенням виконкому Великодимерської с/ради від 01 червня 2020 року № 109 малолітнього [PERSON] влаштовано до Комунального закладу Броварської районної ради Київської області "Дитячий будинок "Надія" для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування". Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2004 року у справі № 1-220/04, який змінений ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 вересня 2004 року, був засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України та йому призначено покарання у виді десяти років позбавлення волі. Постановою Машівського районного суду Полтавської області від 25 січня 2012 року [PERSON] умовно-достроково звільнений від подальшого відбування покарання за вказаним вироком, невідбутий строк становить 2 роки 2 місяці 6 днів. Із довідки Комунального закладу "Шевченківське навчально-виховне об`єднання" від 21 травня 2020 року № 06 вбачається, що відповідач [PERSON] із сім`єю не проживає, вихованням сина [PERSON] не займається, успіхами дитини у навчанні не цікавиться. Із висновку Органу опіки та піклування від 03 червня 2020 року № 2 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав видно, що батько дитини з моменту народження [PERSON] не приймав участі в його вихованні, матеріальному утриманні, лікуванні, моральному та духовному розвитку. Раніше неодноразово судимий. Із сином [PERSON] він не проживає, участі у вихованні сина не приймає. Проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] не заперечує, оскільки вважає, що він не являється біологічним батьком цієї дитини, на момент народження дитини перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та відбував покарання у місцях позбавлення волі, має намір звертатися до суду з позовом про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, про що подав до селищної ради 03 червня 2020 року відповідну заяву. Враховуючи наведені обставини, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У ст. 133 СК України встановлено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок про те, що ухилення матері, батька від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення їх батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків та свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Пленум Верховного Суду України у п. 15, абз. 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначив, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц висловив правову позицію та вказав на те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. У ч. ч. 8, 10 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , ухиляється, проти позбавлення його батьківських прав щодо цієї дитини не заперечує, доказів того, що він не є біологічним батьком дитини суду відповідач не надав, суд дійшов висновку, що позов Органу опіки та піклування у частині позбавлення [PERSON] батьківських прав є обґрунтованим і підлягає задоволенню. За змістом ч. 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Органом опіки та піклування заявлено також вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи наведене, вимоги ч. ч. 2, 3 ст. 166 СК України, суд вважає, що позов Органу опіки та піклування підлягає задоволенню і в частині стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на дитину у визначеному законом мінімальному розмірі. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, п. 14 ч. 2 ст. 3, ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за дві вимоги немайнового характеру із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681 грн. 60 коп. (840 грн. 80 коп. х 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved