Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

15.07.2015 р [PERSON] звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів та стягнення коштів банківського строкового вкладу в сумі 3211,45 доларів США. В обгрунтування позову [PERSON] вказала на те, що 23 грудня 2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № 300131/153637/5-14 про банківський вклад (депозит ) «Стандарт» на п"ять місяців в іноземній валюті. Відповідно до Договору вона передала, а відповідач прийняв на вкладний рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 300 доларів США на умовах нарахування і виплати їй за час користування коштами Вкладу процентів в розмірі 11,00% річних. Договір був укладений на строк з 23 грудня 2014 року по 23 травня 2015 р. Відповідно до умов договору вона мала право неодноразово поповнювати вклад протягом всього строку дії договору. Тому 26 грудня 2014 р вона внесла на рахунок за цим Договором ще 600 доларів США і загальна сума вкладу склала 900 доларів США. 26 грудня 2014 року вона уклала ще один Договір № 300131/156058/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) "Стандарт" на 5 місяців в іноземній валюті в сумі 2200,00 доларів США строком до 26 травня 2015 року на умовах нарахування 11,00% річних за користування коштами вкладу протягом строку дії Договору. 21 травня 2015 р вона подала заяви відповідачу про повернення вкладів. Однак, до цього часу відповідач не повертає коштів грошових вкладів в сумі 3100,00 доларів США та нараховані відсотки в розмірі 111,45 доларів США. Тому просить задовольнити позов та стягнути з відповідача в її користь 3211,45 доларів США. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги . Відповідач - Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» повторно в судове засідання не з"явився і не подав заяву про розгляд справи за його відсутності, хоча належним чином повідомлявся про день, час і місце розгляду справи судом, про що свідчать відповідні поштові повідомлення. Тому суд за згодою позивача вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 23 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №105 м. Славута був укладений Договір № 300131/153637/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті - доларах США. Відповідно до п.1 цього Договору позивач передав, а відповідач прийняв на вкладний рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 300 доларів США, що підтверджується квитанцією № 10 на внесення готівки. Договір укладений строком на 5 місяців - по 23 травня 2015 року з правом неодноразового поповнення Вкладу протягом строку його дії. Відповідно до п. 2 Договору за час користування коштами Вкладу протягом строку дії Договору Банк нараховує і виплачує вкладниковів проценти за ставкою 11,00% річних. Нараховані проценти не капіталізуються і зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у банку № [NUMBER] (а.с.3, 6). Відповідно до умов Договору 26 грудня 2014 року [PERSON] поповнила вклад за Договором № 300131/153637/5-14 на суму 600 доларів США, що стверджується квитанцією № 74 від 26.12.2014 р, і загальна сума вкладу склала 900 доларів США (а.с. 5). 26 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі начальника відділення №105 м. Славута був укладений Договір № 300131/156058/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в іноземній валюті - доларах США. Відповідно до п.1 цього Договору позивач передав, а відповідач прийняв на вкладний рахунок № [NUMBER] грошові кошти в сумі 2200 доларів США, що підтверджується квитанцією № 5 на внесення готівки. Договір укладений строком на 5 місяців - по 26 травня 2015 року. Відповідно до п. 2 Договору за час користування коштами Вкладу протягом строку дії Договору Банк нараховує і виплачує вкладниковів проценти за ставкою 11,00% річних. Нараховані проценти не капіталізуються і зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у банку № 2638.7.344793.003 (а.с.4, 5). 21 травня 2015 року позивачка звернулася до відповідача із заявами про повернення суми депозитів. Ця вимога була отримана відповідачем 21 травня 2015 року, про що свідчить підпис представника банку на заяві з вказівкою на дату (а.с.7-8). 22 червня 2015 року позивачка [PERSON] повторно звернулася до відповідача з заявами-вимогами про повернення банківських вкладів в сумі відповідно 900 та 2200 доларів США, що стверджується штампами вхідної кореспонденції та підписами представника відповідача (а.с. 9, 10). Із пояснень позивача [PERSON] вбачається, що до цього часу їй не надано відповіді на заяви, депозитні вклади на загальну суму 3100 доларів США та відсотки в розмірі 111,45 доларів США не повернуто. Факт неповернення позивачці депозитних вкладів в сумі 168354,10 грн не спростовано відповідачем. А з довідки ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" вбачається, що на ім"я [PERSON] в АТ "Банк "Фінанси та кредит" відділення № 105 відкрито депозитні рахунки, зокрема: № [NUMBER] в доларах США, залишок депозитних коштів станом на 01 липня 2015 року - 900,00 доларів США, сума нарахованих відсотків станом на 01 липня 2015 р - 32,05 дол.США; № [NUMBER] в доларах США, залишок депозитних коштів станом на 01 липня 2015 року - 2200 доларів США, сума нарахованих відсотків станом на 01 липня 2015 року - 79,40 дол.США (а.с.11). Як визначено ч.1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до положень ч.2 ст. 1060 ЦК України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно з ч.3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку(гл. 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу, а відповідно до ст. 1074 ЦК України в редакції, що виникла на час виникнення спірних правовідносин, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Не повертаючи кошти, які належать на праві власності позивачу, банк порушує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: у ст. 1 Протоколу № 1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України, однак в порушення названих норм позивач позбавлений права користуватися своїм майном у виді грошових коштів, які банк отримав від нього на умовах строковості та платності і у встановлений строк не повернув. Таким чином неповернення банком позивачу суми депозитного вкладу є незаконним, оскільки позбавляє вкладника права володіти та розпоряджатися належними йому на праві власності грошовими коштами, є порушенням прав вкладника, визначених Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та суперечить нормам ЦК України. Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 постанови від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. 3 ст. 533 ЦК, Декрет № 15-93). Як вбачається з Узагальнення Верховного Суду України судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин, слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. На підставі наведеного суд вважає позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення суми банківського строкового вкладу законними та обґрунтованими і таким, що підлягають задоволенню. У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" від 12 квітня 1996 р. N 5 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 р. N 15) роз"яснено, що до спорів, які регулюються Законом України "Про захист прав споживачів", належать, зокрема ті, що виникають із договорів страхування, договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг), а також інші відносини, що виникають з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону. Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що фінансовими послугами вважаються, зокрема: залучення фінансових активів із зобов"Язанням щодо наступного їх повернення; надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та ін. На підставі викладеного позивач правомірно звільнений від сплати судового збору відповідно до п.7 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до абз.2 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" з а подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. На день розгляду справи судом офіційний курс гривні до долара США становить за 100 грн 2302 дол.США, а отже ціна позову становить 73927,58 грн (3211,45 х 23,02 = 73927,58 грн). У відповідності до ст.88 ЦПК України та п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про судовий збір", в редакції станом на день звернення з позовом до суду - 15.07.2015 р, з відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 739,28 грн.

Outcome: approved