Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про зняття арешту з майна, обґрунтувавши свої вимоги тим, що у період з 16.06.2010 року по 31.08.2011 рік на виконанні у відділі ДВС Первомайського МУЮ перебував виконавчий лист № 1-57, виданий 25.05.2010 року Южноукраїнським міським судом про стягнення з неї боргу в розмірі 16509,08 грн. 31.08.2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу згідно п, 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином на даний час виконавче провадження відносно позивачки є завершеним. Проте листом № 13462/1 від 21.09.2015 року головний державний виконавець Бойченко Є.О. повідомив [PERSON] про те, що відповідно до вимог ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», завершення виконавчого провадження згідно п. 7 ч. 1 сг. 47 не є підставою для припинення арешту майна боржника. Крім того, відповідно до п. 2 вказаної постанови від 31.08.2011 року зазначено, що виконавчий документ може бути пред'явлений до виконання в строк до 31.08.2014 року, проте в даний час виконавчий документ до виконання не пред'явлений, а арешт з майна не знято, що порушує її права. При цьому позивач погоджується з тим, що під час існування виконавчого провадження арешт на майно, як одна з процедур виконавчого провадження, було накладено правомірно. Проте після завершення виконавчого провадження будь-які обмеження встановленні законом «Про виконавче провадження» існувати не можуть. Згідно з п.1 ст.50 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші заходи примусового виконання рішення. Як видно з постанови про закінчення виконавчого провадження від 31.08.2011 р. державним виконавцем не виконано норми ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", що позбавляє позивача скористатись своїм правом на володіння, користування та розпорядження квартирою. У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, 391 ЦК України, закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 60 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі прийняття судом рішення про зняття арешту в майна, арешт знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що арешт на майно винесено під час виконавчого провадження, якого в даний час не існує, строки пред'явлення виконавчого документу спливли, а тому не може продовжуватися і дія заходів передбачених виключно Законом України «Про виконавче провадження», а тому, з метою поновлення своїх прав як власника, позивач просила зняти арешт з належного їй майна. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень проти позову до суду не надходило. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована, ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Первомайського МУЮ перебував виконавчий лист № 1-57, виданий 25.05.2010 року Южноукраїнським міським судом про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 16509,08 грн. 31.08.2011 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу згідно п, 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином на даний час виконавче провадження відносно позивачки є завершеним. Постановою ВП № 19793324, державного виконавця Бойченко Є.О. від 18.01.2011 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, було постановлено накласти арешт на все майно, що належить [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності заявника, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved