Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

30 серпня 2018 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява [PERSON] мотивована тим, що 01.09.2013 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №1489. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Зазначила, що сімейне життя з самого початку складалося погано, в сім'ї виникали різні непорозуміння, сварки, внаслідок чого сімейні відносини в подружжя припинилися. На даний час сторони не підтримують жодних сімейних стосунків, шлюб існує формально. Відтак, оскільки сім'я розпалася, примирення між сторонами неможливе, то подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. Посилаючись на викладені обставини позивач просила суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 01.09.2013 року у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]", стягнути з відповідача понесені судові витрати. Ухвалою Козівського районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2018 року відкрито провадження у вказаній справі. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали, з мотивів, наведених у позовній заяві, надавши пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві обставинам та просили суд такі задовольнити. Представник відповідача - адвокат [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу, зазначивши, що наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі. Заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що 01.09.2013 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Тернопільському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 1489, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 14.02.2017 року, виданого повторно. Від спільного сумісного проживання сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується офіційним перекладом з італійської мови свідоцтва про народження та найменування. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Відповідно до вимог ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З роз'яснень, даних у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року, вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, брати до уваги інші обставини життя подружжя. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, миритися вона не бажає, представник відповідача позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти розірвання шлюбу, сторони не підтримують сімейно-шлюбних відносин, тому суд дійшов до висновку, що дана сім'я розпалась. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки судом встановлено, що визнання позову представником відповідача не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позовні вимоги ґрунтуються на встановлених законом підставах, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає можливим після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище "[PERSON]". Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу адвоката слід зазначити наступне. Згідно з вимогами ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи . До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати , в тому числі: 1) на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 700 грн. На підтвердження понесених витрат позивач надала договір про надання правової допомоги укладений між адвокатом [PERSON] та [PERSON] від 05 вересня 2018 року, ордер серії [NUMBER], виданий адвокатом [PERSON] на представництво у суді інтересів [PERSON] від 05 вересня 2018 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 58 від 30 серпня 2018 року про оплату послуг адвоката за надання правової допомоги та складання позовної заяви у розмірі 700 гривень. Таким чином, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката належним чином підтверджені договором про надання такої допомоги укладеним із адвокатом [PERSON], ордером, квитанцією до прибуткового касового ордера про оплату таких послуг адвокату позивачем, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 700 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Окрім того, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved