Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-31 00:00:00

У січні 2016 року Фабрицька-Бідношея. звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із позовом до [PERSON] із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 17 вересня 2005 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано відділом РАЦС Ржищівського МУЮ Київської області, актовий запис № 34. Сторони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало фактично повне усунення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню сина та догляду за ним. Сімейне життя між подружжям не склалося, сторони не розуміють один одного, почуття взаємної любові та поваги між ними втрачено, шлюбні стосунки припинили, спільного господарства не ведуть. Спору щодо поділу майна сторони не мають. Вважала, що примирення неможливе. На даний час син проживає разом з матір'ю у будинку її мами, відповідач проти цього не заперечує. Також позивач вказувала, що між нею та відповідачем не досягнуто згоди про порядок та розмір виплати відповідачем коштів на утримання спільного сина, то вона вимушена вирішувати дане питання у судовому порядку. На даний час відповідач офіційно не працює, але в силу вимог ст. 180 СК України, він зобов'язаний утримувати їхню спільну дитину, яка проживає з нею. Відповідач знаходиться у працездатному віці та може працювати, тобто він має можливість та зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання спільної дитини. На даний час вона безробітна, тому за відсутності від нього матеріальної підтримки практично позбавлена можливості утримувати їхнього сина. Інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні відповідача немає. У зв'язку з цим, позивач просила суд ухвалити рішення, яким: укладений між ними шлюб розірвати із залишенням прізвища [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів (заробітку) на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, при цьому розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця; рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання; судові витрати покласти на відповідача. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. За змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно роз'яснень, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову та прийняття його судом без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Ураховуючи, що визнання відповідачем позову вимогам закону не суперечить, права, свободи чи інтереси інших осіб не порушує, суд приймає визнання [PERSON] позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи, та ухвалює рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати у розмірі 487 грн 20 коп. Крім того, позивач в частині вимог про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина звільнена від сплати судового збору в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, а тому відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір стягується з відповідача в дохід держави. Ураховуючи вищевикладене,

Outcome: approved