Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Заставнівської районної державної адміністрації,\~ про розірвання договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні та відшкодування моральної шкоди, в якому просить розірвати договір, укладений між [PERSON] та [PERSON] про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 21.01.2015, а також стягнути на її користь 20000 грн. моральної шкоди та понесені нею судові витрати. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що від шлюбу з відповідачем, який рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області було розірвано 18.12.2014, у них народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-МИ №249335. 21.01.2015 у звязку із виїздом позивача за межі території України, між нею та батьком дитини [PERSON] було укладено договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні. Однак, [PERSON] в порушення умов договору не виконує свої обовязки за договором, позбавив її можливості безперешкодного спілкування з донькою, унеможливив вільний доступ до її виховання, чим завдав їй немайнової шкоди. В ході судового процесу позивачем [PERSON] до суду подано заяву про уточнення та доповнення позовних вимог, в якій вона зазначила, що відповідачем не виконувались та порушувалися пункти 2.1.1., 2.1.3., 2.1.6., 2.2.3., 3.1, 3.7. договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 21 січня 2015 року. Невиконання та недотримання вказаних умов договору є істотним його порушенням, оскільки позбавило її, як матір, можливості знати про місце перебування дитини, бачитись, спілкуватися з донькою, брати участь у її вихованні, а також позбавило інших родичів, зокрема діда та бабу можливості спілкуватися з онукою, а тому вважає, що з вказаних підстав договір підлягає розірванню. 04.10.2016 позивачем подано до суду позовну заяву в новій редакції, в якій обєднані первісні позовні вимоги та обставини, викладені в заяві про уточнення та доповнення позовних вимог. 07.10.2016 відповідач [PERSON], в особі представника [PERSON], звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору служба у справах дітей Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області, про стягнення коштів на утримання неповнолітньої дитини у звязку з невиконанням умов договору, в якій просить відмовити у задоволенні первісного позову [PERSON] та стягнути з останньої на його користь на утримання дитини - [PERSON], [INFO], кошти в сумі 42\~000 грн. за період 21 місяця несплати коштів на утримання дитини та судові витрати покласти на [PERSON] Посилався на те, що позивач не виконала свої зобов'язання за договором, оскільки не надавала йому коштів на утримання дитини, які були передбачені зазначеним договором між ними та СК України. Сума заборгованості за договором, як боргу по утриманню дитини зі сторони матері за період 21 місяця, з 21.01.2015 по 21.09.2016, становить 42 тис. грн. Істотних порушень умов договору зі сторони батька за час укладеного договору не відбувалось, а тому вважає, що в первісному позові слід відмовити. 16.01.2017 позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду із заявою про уточнення зустрічного позову, в якій просив суд вважати третьою особою за зустрічним позовом орган опіки та піклування Заставнівської райдержадміністрації замість попередньо вказаної у заяві служби у справах дітей Заставнівської районної державної адміністрації Чернівецької області. В ході судового засідання позивачем за зустрічним позовом [PERSON] було подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої він просить стягнути з [PERSON] на свою користь на утримання дитини [PERSON], [INFO] кошти, в сумі 54 000,00 грн. за період з 21 січня 2015 по 10 березня 2017, оскільки її заборгованість збільшилась за зазначений період та становить додатково 12\~000,00 грн. Позивач [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала первісний позов, обґрунтувавши його вищенаведеним, зустрічний позов не визнала з підстав, викладених у письмовому запереченні проти зустрічного позову та заперечувала проти його задоволення. Також вказала, що за весь період дії договору, укладеного між нею та відповідачем, їй вдалося побачити дитину тільки один раз 16.08.2016 в дитячій установі, хоча вона неодноразово домовлялася в телефонному режимі з відповідачем про зустріч із донькою, однак останній постійно ігнорував свої обіцянки, забороняв їй бачитися з дитиною та не повідомляв їй місце знаходження останньої. За вказаний період вона тричі приїжджала в садочок с. Юрківці, щоб відвідати доньку, та двічі в м. Сокиряни. За кордоном вона перебувала з 25.12.2015 по 16.08.2016. Коли повідомила відповідача про те, що повертається додому в м. Заставна він почав чинити їй перешкоди у побаченнях з дитиною та взагалі припинив спілкування з нею. В звязку із чим позивач перебуває у стані постійного неспокою. Представник позивача в судовому засіданні підтримала первісний позов, обґрунтувавши його вищенаведеним, просила його задовольнити, зустрічний позов не визнала з підстав, викладених у письмовому запереченні проти зустрічного позову та заперечувала проти його задоволення. Також стверджувала, що з січня 2015 по серпень 2016 позивач [PERSON] передавала передачі дитині кожні 2 тижні (2 рази на місяць) перевізником [PERSON], за період з серпня 2016 по березень 2017 остання не сплачувала кошти, оскільки відповідач чинив перешкоди для виконання умов договору та ухилявся від будь-яких контактів з позивачем. В судовому засіданні відповідач [PERSON] первісний позов не визнав з підстав, викладених у письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи, та заперечував проти його задоволення, натомість підтримав зустрічні позовні вимоги, обґрунтувавши вищенаведеним та просив їх задовольнити. Вказав, що їх з позивачем шлюб було розірвано з ініціативи позивача, яка через деякий час захотіла виїхати за кордон. В звязку із цим, вони 21.01.2015 пішли до нотаріуса та уклали договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні. Після чого дитина проживала з ним по місцю його проживання. За весь час дії договору бабуся по лінії матері дитини бачила внучку тільки 1 раз, дідусь ніколи не дзвонив до дитини та не цікавився нею. Декілька тижнів він перебував по місцю свого постійного проживання, але ніхто дитиною не цікавився. Коли позивач, перебуваючи за кордоном, телефонувала до нього і він зєднував її з дитиною, остання відмовлялася від розмови з матірю. 20.08.2016 він возив дитину в м. Одеса на відпочинок до берега Чорного моря, про що завідомо повідомив дитячий садочок с. Юрківці, Юрковецьку сільську раду, службу у справах дітей Заставнівської РДА та надіслав лист на адресу позивача в м. Заставна. Були випадки, коли позивач приїжджала, щоб зустрітися з дитиною, але вони в той час знаходилися в церкві на ранішньому та вечірньому богослужіннях. Стверджував також, що він направляв листи позивачу про те, що дитина проживає в м. Сокиряни. На даний час донька проживає в с. Юрківці, в січні 2017 вона не відвідувала дитячий садок у звязку із перебуванням на зимніх канікулах. Також заперечував той факт, що позивач надавала будь-які кошти на утримання дитини. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнав та заперечував проти його задоволення, підтримав заявлений відповідачем зустрічний позов, обґрунтував його вищенаведеним та наполягав на його задоволенні. Також пояснив, що твердження позивача про те, що її не було повідомлено про зміну місця проживання дитини, які вона вважає грубим порушенням умов договору, є неправдивими, оскільки відповідач повідомляв її усно в телефонному режимі та письмово про тимчасову зміну місця проживання. Представник органу опіки та піклування Заставнівської РДА [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] зверталася до органу опіки та піклування із заявою про визначення місця проживання дитини, в звязку із чим їй було надано обґрунтовану відповідь. Із заявою про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та про встановлення порядку участі матері у вихованні дитини позивач не зверталася. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд вважає, що первинний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що 27.05.2008 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 18.12.2014 їх шлюб розірвано (а.с.9). 31.07.2012 у сторін народилася донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.8). Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобов'язаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. Стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 629\~\~ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У звязку із виїздом позивача за межі України, 21.01.2015 між [PERSON] та [PERSON] укладено нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні (а.с.10). За умовами договору сторони домовилися про те, що їхня донька буде виховуватися батьком і проживатиме з ним за адресою: Чернівецька область, Заставнівський район с. Юрківці, вул.Дружби, 15. Згідно довідки, виданої виконкомом Юрковецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 09.02.2015 №366 [PERSON] дійсно зареєстрований та проживає в житловому будинку №15 по вул.. Дружби в с. Юрківці разом із своєю малолітньою донькою [PERSON] [INFO] ( а.с.59). Згідно довідки Юрковецького ДНЗ від 25.08.2016 [PERSON] дійсно відвідує Юрковецький дошкільний навчальний заклад з 12.01.2016 року по даний час ( а.с.71). Із дослідженого в судовому засіданні тексту договору вбачається, що відповідними його пунктами передбачені істотні умови, зокрема: 2.1.1. сторони зобов'язані інформувати іншу сторону про місце знаходження дитини, а також забезпечувати можливість спілкування дочки з матір'ю по телефону або через інший зв'язок; 2.1.3. сторони зобов'язані брати участь у вихованні дочки, виховувати її з повагою до матері/батька; 2.1.6. батько не має права чинити перешкод у спілкуванні дитини з дідом, бабою, з іншими членами сім'ї та родичами матері; 2.2.3. мати має право проводити з дочкою один тиждень під час зимових канікул та один місяць під час літніх; 3.1. шляхом досягнення спільної волі сторони домовилися про забезпечення матері вільного доступу до виховання дочки, можливості безперешкодного спілкування з нею, а також не перешкоджати одне одному у здійсненні прав та обов'язків стосовно виховання та спілкування з дитиною та забезпечення її належного розвитку; 3.7. у разі зміни батьком разом з дитиною свого місця проживання, визначеного у даному договорі, батько зобов'язується повідомити мати в семиденний строк. Згідно ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з приписами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу Із зібраних по справі доказів вбачається, що між сторонами існує спір за первинним та зустрічним позовами, повязаний із виконанням батьками договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні від 21.01.2015. Судом встановлено, що з грудня 2015 року по 15.08.2016 позивач перебувала на заробітках у ФРН. Після повернення позивача в Україну відповідач почав перешкоджати побаченням, спілкуванню матері та іншим членам її сімї із донькою [PERSON] У звязку з погрозами відповідача розправою з нею у разі зближення з дитиною, позивач та її мати [PERSON] зверталися 16.08.2016 та 17.08.2016 із відповідними заявами до Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області ( а.с.11,12,13). Свідок [PERSON], батько позивача, показав суду, що в серпні 2016 він приїхав в гості до доньки, яка приїхала з Німеччини та внучки, однак внучки не було, вона перебувала у батька [PERSON] 21.08.2016 він із мамою позивачки та донькою приїхали в с. Юрківці до будинку відповідача, проте нікого не застали вдома. Коли поверталися з села по дорозі зустріли [PERSON] за кермом автомобіля, в салоні якого знаходилася внучка. Він хотів поспілкуватися з внучкою та [PERSON], однак останній такої можливості йому не надав. Вказав, що відповідач по відношенню до нього як діда [PERSON] умови договору не виконував. Свідок [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що він знайомий із матірю позивача. 21.08.2016 до нього підійшла остання та попросила, щоб він її відвіз в с. Юрківці до [PERSON] чоловіка позивача. Він привіз [PERSON] та її батьків в с. Юрківці під будинок [PERSON] і залишив їх там. Пізніше останні зателефонували до нього та попросили, щоб він забрав їх із села. На зворотній дорозі в центрі села вони зустріли [PERSON], що керував транспортним засобом червоного кольору, на правому пасажирському сидінні якого сиділа дитина. Зупинивши його, позивач та її батьки намагалися поговорити з ним, проте їх діалог тривав не довго. На наступний день він відвіз їх у садочок с. Юрківці, однак у садочку дитини не було, через місяць, коли вони знову приїхали в садок, завідуюча дитячої установи повідомила, що дитини немає, оскільки та з батьком поїхала відпочивати. 22.08.2016 р. [PERSON], без повідомлення матері, забрав [PERSON] з дитячого садочка та вивіз на відпочинок за межі території визначеного місця проживання дитини, що підтверджується копією заяви [PERSON] до дошкільного навчального закладу та пояснюючою завідувача Юрковецького ДНЗ (а.с. 29,70). Доказів, спростовуючи дану обставину та підтверджуючих інформування відповідачем позивача про місце перебування дитини в цей час суду не надано. 26.08.2016 у звязку з тим, що позивачу не було відомо місцезнаходження її доньки, остання звернулася до Заставнівського ВП Кіцманського ВП ГУНП в Чернівецькій області із відповідною заявою ( а.с. 66). Лише 07.09.2016, отримавши від відповідача листа, датованого 05.09.2016 позивач дізналася що [PERSON] разом із донькою тимчасово змінив місце проживання до 07.11.2016 та проживає разом із своїм батьком [PERSON] за адресою: Чернівецька область, м. Сокиряни, вул. Чигиринського 12 ( а.с.27,28). 11.09.2016 за новим тимчасовим місцем проживання доньки позивач намагалася зустрітися та поспілкуватися із своєю донькою. Проте відповідач не забезпечив вільного та безперешкодного здійснення її прав по вихованню дитини. Зазначене підтверджується показаннями свідка [PERSON], який повідомив суду, що 11.09.2016 [PERSON] попросила відвезти її до батька відповідача, так як вона домовилася із [PERSON] про зустріч із дитиною і він пообіцяв, що буде чекати її в м. Сокиряни, по місцю проживання свого батька. Коли вони приїхали до місця призначення [PERSON] телефонувала до відповідача та його батька, проте вони не відповідали на її дзвінки. Біля години вони із позивачем чекали біля будинку батька відповідача, після чого поїхали до мачухи [PERSON] і передали подарунки для дитини та повернулися в м. Заставна. Доводи відповідача [PERSON] про направлення на адресу позивача листа з повідомленням про необхідність тимчасового до 25 грудня 2016 року проживання з донькою за адресою батька в м. Сокиряни ( а.с.87,88) в підтвердження належного виконання обовязків, передбачених п.п. 2.1.1, 3.7 договору, суд не сприймає як підставу відмови в задоволенні позову, оскільки зазначене повідомлення направлено позивачу під час розгляду даної цивільної справи, тобто після виникнення спору та надходження до суду даної позовної заяви. З огляду вищенаведеного вбачається доведеним невиконання відповідачем [PERSON] пунктів 2.1.1, 2.1.3, 2.2.3, 3.1, 3.7 оспорюваного договору. Відповідно до ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Відповідно до ст.ст.141,150,151,153,159 Сімейного Кодексу України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми і методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Мати, батько, дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров'ю. Відповідно до ст. 3, 18 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Стаття 9 Конвенції прав дитини передбачає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди їх психічному і фізичному здоровю. В матеріалах справи міститься висновок психолога ДНЗ №1 «Веселка» від 28.09.2016 за результатами спостережень та діагностувань [PERSON] за період з 23.08.2016, згідно якого у останньої виявлено високий рівень особистої тривожності. Дитина весь час знаходиться в напрузі, коли мова йде про сімю , зокрема про матір. Підсумком тесту «Моя сімя» є те, що на малюнку немає матері це говорить про відсутність у дитини емоційного контакту з матірю. Під час проведення бесід про маму [PERSON] говорила про те, що мама її не любить та «вкраде» від татуся ( а.с.69). З огляду вищенаведеного, встановивши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що істотне порушення відповідачем умов договору, зокрема перешкоджання ним можливості спілкування матері з донькою, не забезпечення матері вільного доступу до її виховання, не надання матері та дитині права провести спільно період під час канікул, виховання дочки без поваги до матері призвело до відсутності емоційного контакту доньки з матір'ю, внаслідок чого остання значною мірою позбавлена того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Крім цього невиконання [PERSON] договору призвело до порушення права доньки на нормальний духовний розвиток та розвиток особистості, в якому беруть участь обоє батьків, що має несприятливий для дитини наслідок у вигляді високого рівня тривожності та думок про те, що матір її не любить. На підставі викладеного, а також з метою захисту прав та інтересів дитини слід розірвати договір, укладений між батьками від 21.01.2015. Приписами ч.4 ст. 157 СК України передбачено, що той з батьків, хто проживає з дитиною, у разі його ухилення від виконання договору зобовязаний відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану другому з батьків. У відповідності до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. П.9 названої Постанови Пленуму Верховного Суду України вказує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Заявляючи позовну вимогу про стягнення з відповідача 20000 грн. у відшкодування моральної шкоди позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, підтверджуючих розмір втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, що унеможливлює оцінити їх ступінь та обсяг. За таких обставин зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає. Щодо вирішення спору за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів на утримання неповнолітньої дитини, суд приходить до наступних висновків. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.\~\~ Приписами ст. 189 СК України встановлено, що батьки мають право укласти договір про оплату аліментів на дитину, в якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається в письмовій формі і нотаріально посвідчується.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~Договір про сплату аліментів є різновидом цивільно-правових договорів та регулюється сімейним та цивільним законодавством. Даний договір заснований на одному із загальних принципів регулювання сімейних відносин, відображеному у ст. 9 СК, якою встановлено положення про те, що регулювання сімейних відносин може відбуватися за домовленістю (договором) між учасниками цих відносин. Зазначений договір спрямований на настання правових наслідків, передбачених нормами сімейного законодавства, зокрема на надання батьками утримання їхній дитині. Як і будь-який цивільно-правовий договір, даний договір для його чинності повинен відповідати загальним вимогам, встановленим ст. 203 ЦК, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Частинами 1 та 2 ст. 181 СК України, передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Зокрема, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При укладенні договору батьки дитини вправі визначити розмір, порядок та форму (способи виконання обов'язку утримання дитини), а також інші умови надання утримання своїм неповнолітнім дітям. Аліменти за домовленістю батьків можуть сплачуватися у твердій грошовій сумі, сплачуваній періодично чи одноразово, у частках від заробітку (доходу) платника, шляхом надання майна або іншим шляхом, встановленим сторонами у договорі. Строки сплати аліментів визначаються батьками у договорі самостійно, але з урахуванням положення про те, що вони не будуть порушувати права дитини. У свою чергу, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 16) розяснено, що умови договору про сплату аліментів на дитину (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК. Якщо розмір аліментів визначено у твердій грошовій сумі, до договору треба включати умови про індексацію, як вимагає ч. 2 ст. 184 того ж Кодексу. Чинним законодавством передбачено обов'язкову письмову форму укладення договору про сплату аліментів та його нотаріальне посвідчення. Нотаріальна форма договору про сплату аліментів надає можливість виконати його у примусовому порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Так, ч.2 ст.189 СК передбачено, що у разі невиконання одним із батьків свого обов'язку за договором про сплату аліментів, аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таке стягнення відбувається у примусовому порядку з дотриманням вимог, закріплених Законом України "Про виконавче провадження". Судом встановлено, що сторони скористалися своїми правами, передбаченим ч.4 ст. 157, ч.1 ст.189 СК України та 21.01.2015 року уклали нотаріально посвідчений договір про визначення місця проживання доньки, умови її утримання та участі батьків у її вихованні ( а.с.10). Пунктом 2.1.4. договору передбачено обовязок матері щомісячно сплачувати батькові кошти на утримання дитини в сумі 2000,00 грн. до досягнення дочкою повноліття. Зазначені кошти повинні передаватися щомісячно в готівковій формі не пізніше 5( пятого) числа місяця, за який здійснюється оплата з урахуванням індексу інфляції. Як розяснив Пленум Верховного Суду України, які містяться у п. 16 своєї постанови від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у разі невиконання батьком (матір'ю) свого обов'язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби. Отже законом чітко визначений порядок стягнення коштів на утримання дитини, у разі невиконання однією із сторін обов'язку за договором між батьками про сплату аліментів на дитину. Позивач за зустрічним позовом [PERSON], звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача [PERSON] коштів на утримання дитини у звязку із невиконанням умов договору не надав суду доказів звернення до нотаріуса про здійснення виконавчого напису відповідно до ч.2 ст.189 СК України. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За минулий час аліменти можуть бути присуджені тільки за певних умов, а саме якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати (ч. 2 ст. 191 СК). Таким чином, позивач має довести, що мали місце: а) дії відповідача щодо ухилення від надання утримання дитині або непрацездатній особі; б) свої власні дії, спрямовані на одержання аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів у юридичній науці розуміють як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів: приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність). Тому позивач має представити суду докази того, що у той чи інший спосіб відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обо в'язків щодо утримання дитини. Однак, судом встановлено, що під час перебування за кордоном з січня 2015 по серпень 2016 позивач не ухилялася від надання утримання дитини та щомісячно передавала батькові перевізником [PERSON] кошти в розмірі, передбаченому договором, а також необхідні дитині речі та продукти, а за період з серпня 2016 по березень 2017 остання не сплачувала кошти, оскільки відповідач чинив перешкоди для виконання умов договору та ухилявся від будь-яких контактів з позивачем, що унеможливлювало сплачувати кошти в готівковій формі, згідно умов договору. Зазначені факти [PERSON] зазначала при звернення із заявою до правоохоронних органів (а.с.11). Також ці обставини підтверджується письмовими доказами ( товарними чеками про придбання дитячого харчування та речей) ( а.с.92-93), показаннями свідка [PERSON], який показав, що в період з січня 2016 по серпень 2016 він перевозив вантаж та кошти які передавала йому [PERSON]М з м. Берлін в м. Заставна та особисто вручав їх [PERSON] За вказаний період позивач передавала гроші готівкою [PERSON] щомісяця один раз на місяць, сумки передавала по декілька разів на місяць, які останній постійно отримував особисто. Максимальна сума, яку позивач передавала відповідачу було 300 євро, мінімальна 120 євро. Згідно ч.1,2 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Доводи представника позивача за зустрічним позовом про відсутність у [PERSON] ліцензії на право здійснення міжнародних перевезень вантажів суд не приймає до уваги, оскільки законність надання свідком [PERSON] послуг з транспортних перевезень не є предметом доказування в даній справі. Отже, оскільки в судовому засіданні не встановлено факту ухилення [PERSON] від надання утримання дитині та законом не передбачено стягнення аліментів за рішенням суду в разі невиконання одним із батьків обовязку за договором, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення коштів на утримання дитини за минулий час. За таких обставин слід відмовити [PERSON] в задоволенні зустрічного позову. На підставі ст.ст. 141,150, 151,153,157,159, 180, 181,189,191 СК України, 626, 629,651, ЦК України, ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства», ст.3,9, 18,27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 ,

Outcome: partial