Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працювала наповнювачем балонів на ПрАТ "Рівнеазот". 31 березня 2017 року звільнилася з ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» за власним бажанням у звязку з невиконанням власником законодавства про працю (ст..38 КЗпП України) згідно Наказу № 908-ВК від 28.03.2017р. Проте належну їй до виплати заробітну плату відповідачем, ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» в строк встановлений законодавством виплачено не було, в звязку з чим вона була змушена звернутися за захистом своїх прав до суду. 28 вересня 2017 року Рівненським міським судом Рівненської області було видано судовий наказ по справі № 569\\8695\\17 про стягнення з ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» на її користь заборгованості в сумі 22714 (двадцять дві тисячі сімсот чотирнадцять) грн. 60 коп. Вищевказане судове рішення було виконано лише 16 лютого 2018 року. Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 62753,48 грн., виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 287,86 грн. Ухвалою суду від 22.03.2018 року ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Згідно поданого до суду відзиву, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, покликаючись на ту обставину, що вини ПрАТ "Рівнеазот" у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки ПрАТ « Рівнеазот» не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеоблводоканал. Крім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. Вважає, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діяв у стані крайньої необхідності. ПрАТ "Рівнеазот" сплачувало єдиний внесок, а тому позивач не був позбавлений можливості звернутися в центр зайнятості після звільнення для отримання допомоги по безробіттю. Просив суд звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні [PERSON] в повному обсязі. Відповіді на відзив від позивача до суду не надійшло. Дослiдивши письмовi докази по справi, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що [PERSON] працювала на ПрАТ «Рівнеазот» та згідно наказу №908-ВК від 28.03.2017 року була звільнена з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником законодавства про працю ( ст. 38 КЗпП України ) . Розрахунок на день звільнення з нею не проведено. Встановлено, що розрахункові кошти [PERSON] отримала в сумі 22714,60 грн. згідно судового наказу Рівненського міського суду виданого 28.09.2017 р. ( 569/8695/17). Відповідно до частини 1статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст.47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Так, вимога [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні стосується періоду з 01.04.2017 року по 15.02.2018 року. За таких обставин та враховуючи те, що мало місце порушення ст.ст. 116,177 КЗпП , суд приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення частково, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2017 р. по 15.02.2018 р., що становить 218 робочих днів. З довідки про середню заробітну плату № 1519 від 07.05.2018 р. вбачається, що загальна сума доходу [PERSON] за січень-лютий 2017 року становить 7821,88 грн., середньогодинна заробітна плата становить 30,1073 грн., виходячи з того, що в січні нею було відпрацьовано 116,00 годин, в лютому 143,80 години, а всього 259,80 годин за період січень-лютий 2017 року. Період затримки розрахунку з позивачем складає: з 01.04.2017 року по 15.02.2018 року включно, заборгованість становить 52507,48 грн. з розрахунку 218 робочих днів (період затримки) х 240,86 грн. (середньоденна зарплата з розрахунку 30,1073 середньогодинна зарплата х 8 год./день = 52507,48 грн. ). Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на той факт, що невиплата заробітної плати позивачу відбулась у стані крайньої необхідності, а відтак на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України суд може звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди оскільки право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку є абсолютним і виникає із трудових правовідносин, і до вказаних правовідносин не можуть застосовуватись норми, які випливають із деліктних зобовязань, оскільки правила ст. 1171 ЦК України застосовуються при вирішенні спору, що стосуються відшкодування шкоди. Суд визнає безпідставними і покликання представника відповідача на відсутність їх вини у невиплаті заробітної плати, оскільки подані ним докази, зокрема, рішення міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про призупинення дії антидемпінгових мит та рішення Господарського суду Рівненської області про стягнення з ОВКПВ КГ «Рівнеоблводоканал» на користь ПрАТ «Рівнеазот» заборгованості, жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача щодо невиплати заборгованості із заробітної плати позивачу. Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати - судовий збір в сумі 704,80 грн., сплачений позивачем , підлягає до стягнення з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: partial