Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-07 00:00:00

27.02.2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила змінити розмір аліментів, визначеного за рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29.05.2017 року та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати вступу рішення в законну силу і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову зазначила, що на утримання неповнолітньої дочки з відповідача стягуються аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно. На даний час дочка потребує значно більших коштів на своє утримання, оскільки збільшилися її потреби в навчанні, розвитку та лікуваннІ. Дочка має хронічні захворювання та є інвалідом, тому потребує довготривалого лікування та реабілітації. Позивач посилається, що не може самостійно повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини. Натомість відповідач призначені судом аліменти не платить та має заборгованість в сумі 27303,23 грн. Крім цього вказує, що матеріальне становище їх сім`ї погіршилося внаслідок інфляційних процесів в державі, зростання цін на комунальні послуги, продукти, одяг, тому існує об`єктивна потреба у збільшенні розміру аліментів. Вказує, що відповідач може сплачувати аліменти в збільшеному розмірі в сумі 2500 грн., оскільки є працездатним, має достатні нерегулярні заробітки, які з його слів становлять 15000 грн. щомісячно, інших утриманців немає. Тому змушена звернутися до суду. 28.02.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом ( повідомленням ) сторін. В судове засідання позивач не прибула, натомість надала суду письмову заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач повторно не з"явився в судове засідання. Про час і місце судового розгляду був повідомлений вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, заяв про відкладення розгляду справи не надходило. 08.04.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] /а.с.11/. Як встановлено з рішення суду від 14.07.2016 року шлюб між сторонами було розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] залишено на виховання матері/а.с.7/. Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29.05.2017 року було вирішено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн., щомісячно, починаючи з дня подачі заяви, тобто з 20.03.2017 року, і до повноліття дитини /а.с.13/. З довідок КП "Новоград-Волинськжитлосервіс" від 11.02.2020 року за №№385, 386, вбачається, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , проживає з позивачем та перебуває на її утриманні /а.с.8,9/. Неповнолітня дочка [PERSON] згідно висновку лікарсько-консультативної комісії від 09.10.2018 року має хронічні хвороби та є інвалідом/ а.с.10/. Визначені судом аліменти на утримання дочки відповідач не сплачує, заборгованість по аліментах за період з 20.03.2017 року по 23.01.2020 року становить 27303,23 грн. /а.с.14, 15/. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Виходячи із наведеного, слід зазначити, що положення ст.192 СК України не містять вичерпного переліку обставин та підстав, що можуть бути підставою для зміни розміру аліментів, оскільки ч. 1 вказаної норми передбачає можливість наявності інших обставин, що можуть слугувати підставою для звернення до суду із відповідним позовом. Так, судом встановлено, що відповідач працездатний, утриманців немає, отримує нерегулярні заробітки, аліментів на утримання дитини не сплачує, хоча дитина хворіє та потребує значних витрат на своє лікування та утримання. Таким чином, з огляду на надані докази та обставини, суд дійшов висновків, що з моменту прийняття рішення судом про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 800 грн. щомісячно, суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при встановлені такого розміру аліментів. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Тому, враховуючи, також, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде відповідати як інтересам дитини, так і матеріальному становищу платника аліментів. А тому, враховуючи пріоритетність інтересів дитини, на утримання якої стягуються аліменти, матеріальне становище позивача та відповідача, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів, задовольнивши позов, та стягувати з відповідача щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили /п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"/, у тому вимога позивача про стягнення аліментів з дня звернення до суду не підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved