Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Черкаський міжрайонний екологічний прокурор звернувся до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що за результатами проведеної Черкаською міжрайонною екологічною прокуратурою перевірки встановлено що інспекцією ДАБК у Черкаській області 24 липня 2012 року протиправно проведено реєстрацію декларації відповідачки [PERSON] про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: дачного будинку в [ADDRESS]. У подальшому, на підставі державної реєстрації вказаної декларації, Свидівоцькою сільською радою прийнято рішення від 24.07.2012р. № 108 «Про надання дозволу громадянам на оформлення права власності на дачні будинки з господарськими будівлями та спорудами». На підставі вказаного рішення проведено державну реєстрацію права власності відповідачки [PERSON] на вказаний будинок та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно за номером САЕ 451677 від 26.07.2012р. Відомості про державну реєстрацію прав на вказаний дачний будинок зареєстровано в Єдиній державній інформаційній системі 27.07.2012р., реєстраційний номер 37224937. Крім того, позивач посилався на те, що оформлення права власності на нерухоме майно проводиться за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, на якій побудований вказаний будинок у відповідачки [PERSON] відсутні. Окрім того, вказаний будинок знаходиться на землях водного фонду, а саме у межах прибережної захисної смуги Кременчуцького водосховища, де відповідно до норм земельного законодавства будівництво будь-яких споруд забороняється. Недодержання вимог водного та земельного законодавства в частині забудови земель водного фонду порушує інтереси держави. Позивач просить суд: - визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Свидівоцької сільської ради від 24.07.2012р. № 108 «Про надання дозволу громадянам на оформлення права власності на дачні будинки з господарськими будівлями та спорудами» в частині оформлення права власності [PERSON] на дачний будинок із господарськими будівлями і спорудами; - визнати недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме - дачний будинок в [ADDRESS], серії САЕ 451677 від 26.07.2012р. видане виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради; - скасувати державну реєстрацію прав на нерухоме майно - дачний будинок по [ADDRESS] № 37224937 від 27.07.2012р. та зобов`язати уповноважений орган реєстрації внести відповідні зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно; - зобов`язати [PERSON] привести земельну ділянку, де розташоване спірне будівництво, у попередній стан шляхом знесення дачного будинку із усіма господарськими будівлями і спорудами, які розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] Згідно ухвали суду від 23.01.2014р. у даній справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог дачний кооператив «Береговий». В судовому засіданні представник позивача Черкаського міжрайонного екологічного прокурора - прокурор Дерновий В. В. позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач виконавчий комітет Свидівоцької сільської ради Черкаського району в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання від 04.11.2013р. про розгляд справи без участі представників органів місцевого самоврядування, проти позовних вимог не заперечував. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні частково позовні вимоги визнали, а щодо вимоги про знесення будинку заперечували. Зазначили, що спірний дачний будинок побудований ще чоловіком відповідачки у кооперативі «Береговий», членом якого він був. Задля цієї мети кооперативом було виділено земельну ділянку площею 373 кв.м., дана земельна ділянка була виділена кооперативу Черкаською міською радою згідно договору оренди від 29.01.2004р. У подальшому земельна ділянка під [NUMBER] протоколом кооперативу закріплена за відповідачкою для будівництва та обслуговування дачного будинку. Земельна ділянка виділена під дачний кооператив за функціональним призначенням як рекреаційні землі. Також представник відповідача зазначав, що у даному випадку прокурор не може бути суб`єктом звернення до суду з вимогою про знесення належного відповідачці дачного будинку, оскільки щодо таких вимог законом визначено спеціальний порядок, тому з цих підстав просили відмовити прокурору в задоволенні даних позовних вимог. Представник третьої особи держаної інспекції сільського господарства у Черкаській області у судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, атому за таких обставин суд розглядає справу за його відсутності. Представник третьої особи дачного кооперативу «Береговий» у судовому засіданні пояснив, що на території кооперативу розміщено 46 земельних ділянок на яких маються дачні будівлі. В 80% власників дачних будинків маються свідоцтва на право власності на вказані будинки, а земельні ділянки відповідно не оформлені. Ділянка відповідачки [PERSON] знаходиться в середині кооперативу і на скільки вона знаходиться поза межами м. Черкаси він точно сказати не може, оскільки на даний час відповідні роботи щодо розмежування меж м. Черкаси не проведені і точних даних немає. На час коли [PERSON] стала членом кооперативу то дачний будинок, що знаходиться на її земельній ділянці вже був побудований, після чого в тих межах, що були виділені її чоловіку і за нею була закріплена земельна ділянка. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. У судовому засіданні встановлено, що рішенням виконкому Свидівоцької сільської ради від 24.07.2012р. № 108 «Про надання дозволу громадянам на оформлення права власності на дачні будинки з господарськими будівлями та спорудами» було доручено КП «ЧООБТІ» провести реєстрацію та видати свідоцтво на право власності гр. [PERSON] на дачний будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] На підставі вказаного рішення було проведено державну реєстрацію права власності відповідачки [PERSON] на вказаний будинок та видано останній свідоцтво про право власності на нерухоме майно за номером САЕ 451677 від 26.07.2012р. Відомості про державну реєстрацію прав на вказаний дачний будинок зареєстровано в Єдиній державній інформаційній системі 27.07.2012р., реєстраційний номер майна 37224937. Вказане оскаржуване рішення, як у ньому зазначено, було прийняте на підставі технічної документації на дачні будинки з господарськими будівлями і спорудами та заяв громадян з проханням надати дозвіл на оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, враховуючи декларації про готовність об`єктів до експлуатації, зареєстровані в інспекції ДАБК у Черкаській області. Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 25.02.2013 року у справі №2а/2370/4979/2012 за позовом Кременчуцького міжрайонного екологічного прокурора до інспекції ДАБК у Черкаській області, третя особа - [PERSON], залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.04.2013р., визнано протиправним та скасовано рішення інспекції ДАБК у Черкаській області від 24.07.2012р. щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЧК 18212125691. Зазначеною декларацією було підтверджено готовність до експлуатації дачного будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та належить [PERSON] саме вказана декларація була підставою для винесення оскаржуваного рішення Свидівоцької сільської ради від 24.07.2012р. № 108. Підставою для скасування рішення інспекції ДАБК у Черкаській області від 24.07.2012р. щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЧК 18212125691, послугувала неузгодженість даних вказаних у декларації з документами, поданими разом з нею. А саме: у справі №2а/2370/4979/2012 встановлено, що у [PERSON] відсутні документи, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою. Відповідно до довідки Свидівоцької сільської ради №02-25/1029 від 03.12.2012р. кооператив «Береговий» розташованій на земельній ділянці, частина якої відноситься до адмінтериторії м. Черкаси, а частина входить до адмінтериторії Свидівоцької сільської ради. Документація на право користування земельною ділянкою гр. [PERSON] відсутня. Частина земельної ділянки дачного кооперативу «Береговий» яка відноситься до адмінтериторії м. Черкаси перебуває у користуванні кооперативу на підставі договору оренди земельної ділянки від 29.01.2004р., укладеного між Черкаською міською радою та дачним кооперативом «Береговий», зареєстрований 12.02.2004р. №636. Вказана частина земельної ділянки, відповідно до умов договору, передається без права передачі її в суборенду. Відповідно до п. 1.3. Договору земельна ділянка за цільовим призначенням зараховується до земель водного фонду. Вирішуючи даний спір, суд вважає необхідним керуватись наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Частиною ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, в т.ч. способом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. В силу підпункту 10 п. "б" ст. 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, делеговане повноваження щодо обліку та реєстрації відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулюються нормами Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", що визначено ст. 1 цього Закону. Відповідно до п. 1 ст. 4 Закону, обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема, право власності на нерухоме майно. У відповідності з п. 5 Прикінцевих положень зазначеного Закону, до створення єдиної системи органів реєстрації прав, а також до формування Державного реєстру прав у складі державного земельного кадастру реєстрація об'єктів нерухомості проводиться комунальними підприємствами бюро технічної інвентаризації. Повноваження бюро технічної інвентаризації щодо реєстрації прав власності на нерухоме майно на час звернення позивача щодо здійснення реєстрації також визначені п. 1.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно, що затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 року N 6-5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.01.2003 р. за N 66/7387) - чинного на час здійснення реєстрації. П. 6.1. вказаного Положення передбачено, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним особам та юридичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна за наявності акта про право власності на землю або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та за наявності акта комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію. У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно приписів частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Судом встановлено, що на момент прийняття рішення виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради від 24.07.2012р. № 108 «Про надання дозволу громадянам на оформлення права власності на дачні будинки з господарськими будівлями та спорудами» у відповідачки [PERSON] не було ані акта про право власності на землю ані рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети. Більш того, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 25.02.2013 року у справі №2а/2370/4979/2012 визнано протиправним та скасовано рішення інспекції ДАБК у Черкаській області від 24.07.2012р. щодо реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації № ЧК 18212125691 саме з мотивів відсутності у відповідачки [PERSON] документів, що посвідчують право на земельну ділянку, що в даному випадку має приюдиційне значення. Крім того, при прийнятті рішення виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради від 24.07.2012р. № 108 не було враховано вимоги ст. ст. 60- 61 Земельного кодексу України, відповідно до яких вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною 100 метрів для великих річок, водосховищ на них та озер. Прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. Аналогічні норми містяться і в ст. ст. 88, 89 Водного кодексу України. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що на час прийняття рішення виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради від 24.07.2012р. № 108 «Про надання дозволу громадянам на оформлення права власності на дачні будинки з господарськими будівлями та спорудами», були недотримані вимоги Тимчасового положення про порядок реєстрації прав на нерухоме майно та вимоги ст. ст. 60, 61 ЗК України, ст. ст. 88, 89 Водного кодексу України, тому зазначене рішення підлягає скасуванню. Враховуючи, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно за номером САЕ 451677 від 26.07.2012р. було видане [PERSON] на підставі вказаного рішення Свидівоцької сільської ради, яке прийнято з порушенням чинного законодавства, тому вказане свідоцтво необхідно визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності на дачний будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], зареєстрований за № 37224937. Суд вважає, що позовна вимога прокурора щодо зобов'язання уповноваженого органу реєстрації внести відповідні зміни до Державного реєстру прав на нерухоме майно не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 р. регулюються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 року №1952-IV. Відповідно до статті 9 Закону № 1952 державний реєстратор самостійно на підставі прийнятих рішень вносить інформацію до державного реєстру прав, а тому втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб, громадян та їх об'єднань у діяльність державного реєстратора, пов'язану з наповненням державного реєстру прав, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом. Повноваження державного реєстратора визначені частиною 2 статті 9 Закону № 1952, перелік яких є вичерпним і збільшенню не підлягає. Відповідно до п. 2.6. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає, зокрема, рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили. Вирішення питань щодо внесення змін до державного реєстру прав не належить до компетенції суду, а відтак суд не повноважний перебирати функції іншого суб'єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб'єкта та зобов'язувати його приймати рішення, які входять до його компетенції. Діючим законодавством встановлена процедура внесення відповідної інформації державними реєстраторами Державної реєстраційної служби України, і суд не може підміняти цю процедуру та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень. Суд не може втручатися у дискрецію суб'єкта владних повноважень. У відповідності з Рекомендаціями № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 21.05.2013р. №21-87а13. Суд вважає, що лише у разі безпідставної відмови Державної реєстраційної служби вносити відповідні відомості до Державного реєстру прав на майно, у позивача виникне право оскаржити такі дії посадових осіб до суду. За таких обставин, суд не може покласти на Державну реєстраційну службу України обов'язок щодо внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав, в зв'язку із чим, суд повинен відмовити у задоволенні вказаної позовної вимоги. Стосовно позовної вимоги прокурора зобов'язати [PERSON] привести земельну ділянку, де розташоване спірне будівництво, у попередній стан шляхом знесення дачного будинку із усіма господарськими будівлями і спорудами, які розташовані на земельній ділянці по [ADDRESS] то суд вважає, що вона, не підлягає до задоволення, оскільки є необґрунтованою, недоведеною і передчасною. Позивач не обґрунтував і не довів: на підставі якої саме норми закону необхідно зобов'язати відповідача знести вищевказаний дачний будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК). Відповідно до положень статті 38 Закону № 3038-VI право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об'єкта є неможливою. Тобто правила про зобов'язання знести самочинне будівництво, застосовується лише у разі, коли буде встановлено, що самочинне будівництво неможливо привести у стан, якій буде відповідати будівельним нормам та правилам, або особа відмовляється вчинити такі дії. Таке зобов`язання може здійснюватися лише за позовом уповноважених законом осіб. Прокурор, у даному випадку, не може виступати суб`єктом звернення з такою позовною вимогою. Відповідно до вимог ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищенаведені обставини та виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку, що позов прокурора підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial