Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась із даним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст, правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст.1 ЗУ «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Статтею 13 зазначеного Закону встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. У відповідності до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.16 ЗУ «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач [PERSON] є власником земельної ділянки №485 загальною площею 6,5158 га, розташованої на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, про що свідчить Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. У 2015 році цій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 3524082800:02:000:0485. Як зазначає позивач у позовній заяві, договір оренди земельної ділянки з Відповідачем ПП «Шевченкове», зареєстрований у Кіровоградській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 15.11.2010 року за №041037800073 вона не підписувала, підпис що міститься в графі «Орендодавець» вказаного договору виконаний не нею, а іншою особою. Довіреностей на вчинення таких дій жодним особам вона не видавала. Підписання договору особою, яка не має на це повноважень, та відсутність волевиявлення власника щодо істотних умов договору є підставою для визнання договору недійсним (ст.ст. 203,215 ЦПК України). Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною (ч.2 ст.216 ЦК України). Згідно з приписами статті 206 ЗК України, використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. За приписами статті 1 ЗУ «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону Відповідно до підпункту «б» частини 1 статті 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за само"вільне зайняття земельних ділянок. Статтею 22 ЦК України, передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно зі ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до пункту «ґ» ч.3 зазначеної статті захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відшкодування заподіяних збитків. Загальні підстави позадоговірної відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, умовам договору, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Згідно з частинами першою та другою ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Частиною п'ятою ст. 126 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Отже, відповідач у встановленому законодавством порядку права оренди землі не набув, а відтак протягом 2010-2017 років використовував спірну земельну ділянку неправомірно. Відповідно до статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відтак, з відповідача підлягає стягненню сума збитків у вигляді упущеної вигоди -неодержаного доходу від орендної плати від використання відповідачем земельної ділянки, загальною площею 6,5158 га, розташованої на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3524082800:02:000:0485. Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт "д" частини першої статті 156 ЗК України). За змістом статті 157 ЗК України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року №284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, в тому числі, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до пункту 3 Порядку, відшкодуванню підлягають збитки власників землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття, обмеження прав, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2588цс15, висловив правову позицію, за якою користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено. У відповідності до розрахунку нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, яку використовувало ПП «Шевченкове» (а.с. 8-13), орендна плата становила б: 2010рік: 89413 грн.*3% = 2682,39 грн.; 2011рік: 89413 грн.*3% = 2682,39 грн.; 2012рік: 157009 грн.*3% = 4710,27 грн.; 2013рік: 157009 грн.*3% = 4710,27 грн.; 2014рік: 157009 грн.*3% = 4710,27 грн.; 2015рік: 196115 грн.*3% = 5883,45 грн.; 2016рік: 235318 грн.*3% = 7059,54 грн.; 2017рік: 235318 грн.*3% = 7059,54 грн. Загалом сума, що підлягає стягненню з відповідача за використання земельної ділянки становить 39498 грн. 12 коп. При цьому, хоча й відповідач звітував у органи доходів і зборів про виплату позивачці [PERSON] орендної плати, та сплачував з цих сум відповідні податки, фактично кошти за користування належною позивачці земельною ділянкою від відповідача вона не отримувала. Як стверджує позивач, надані представником відповідача касові ордери від 16.11.2014 року на суму 3905 грн., від 09.10.2015 року на суму 10000 гривень вона не підписувала, чиї підписи містяться в графах «Підпис одержувача» їй не відомо. Копії видаткових касових ордерів без номеру, без дати, на суму 7000 грн. та 8000 грн. та від 05.09.2017 року на суму 15000 грн. взагалі жодного підпису в графі «Підпис одержувача» не містить, а підпис у квитанції №2/536 їй не належить. Згідно із частиною п'ятою статті 6 ЗУ «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до положень статей 125,126 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Виходячи з положень статті 638 ЦК України, статей 125,126 ЗК України , договір оренди землі набуває чинності з дня проведення його державної реєстрації. Така правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 13 червня 2016 року №6-643 цс 16. З огляду на зазначене, як похідна вимога у даному випадку заявляється позовна вимога про скасування державної реєстрації спірного договору оренди земельної ділянки Кіровоградською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України». В судовому засіданні позивач та ї представник підтримали позовні вимоги, викладені у позовній заяві, стверджують, що підпис у видаткових касових ордерах вчинений не позивачкою [PERSON], а іншою особою, вважають, що відсутність книг обліку касових ордерів у відповідача ПП "Шевченкове" свідчать про те, що виплата коштів за орендну плату фактично не здійснювалась. Вона не підписувала оспорюваний договір орендної плати, а тому відповідач незаконно користується належною їй земельною ділянкою. Просять задовольнити позов та визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, без дати, площею 6,52 га, укладений між [PERSON] та приватним підприємством «Шевченкове», зареєстрований у Кіровоградській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» 15.11.2010 року за №041037800073, стягнути з приватного підприємства «Шевченкове» (вул. Шевченка, 1, с.Кропивницьке, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, ідентифікаційний код 35712342) на користь [PERSON] (вул. Степова, 9, с. Вільні Луки, Новоукраїнський район Кіровоградська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]) 39 498 грн. 12 коп. на відшкодування збитків, завданих користуванням земельною ділянкою, належною [PERSON], без правовстановлюючих документів, скасувати державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки Кіровоградською регіональною філією Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Держкомземі України» за №041037800073 від 15.11.2010 року, зобов'язати приватне підприємство «Шевченкове» (вул. Шевченка, 1, с. Кропивницьке, Новоукраїнський район, Кіровоградська область, ідентифікаційний код 35712342) повернути земельну ділянку загальною площею 6,5158 га, розташовану на території Кропивницької сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області, кадастровий номер 3524082800:02:000:0485, [PERSON] (вул. Степова, 9, с. Вільні Луки, Новоукраїнський район Кіровоградська область, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER]). Представник відповідача [PERSON] позов заперечив. повідомив, що ПП "Шевченкове" належним чином виконувало умови укладеного договору, сплативши орендну плату наперед, що не суперечить ні умовам договору, ні вимогам чинного законодавства, вважає, що висновок спеціаліста не може бути взятий судом до уваги, так як він спростовується висновками двох почеркознавчих експертиз, спеціаліст не може надавати експертні висновки, відсутність книг обліку видаткових касових ордерів не може свідчити про невиплату грошових коштів за орендну плату, а може вказувати лише на неналежну бухгалтерську діяльність підприємства, стверджує, що позивач фактично отримала орендну плату у повному обсязі, а тому просить відмовити у задоволенні позову. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 25.11.2015 року зареєстровано договір оренди належної позивачці [PERSON] земельної ділянки площею 6,52 га, строк дії якого визначено до 15.11.2059 року, підписаний між сторонами [PERSON] та ПП "Шевченкове" (а.с.6), проіндексована грошова оцінка станом на 01.01.2011 року складає 89 413 грн., станом на 01.01.2012, 01.01.2013, 01.01.2014 - 157 009 грн., станом на 01.01.2015 року - 196 115 грн., станом на 01.01.2016 року - 213 050 грн. (а.с.8-13). Представником відповідача суду надані копії видаткових касових ордерів, відповідність оригіналам яких перевірена в судовому засіданні, згідно яких ПП "Шевченкове" виплатило [PERSON] орендну плату в розмірі 3905 грн. в 2014 році, 10000 грн. в 2015 році, 7000 грн. в 2016 році, 8000 грн. в 2017 році, 15000 грн. в 2017 році (а.с.21-26). Крім цього, судом встановлено на підставі висновків почеркознавчих експертиз, що підписи від імені [PERSON] в оспорюваному договорі оренди земельної ділянки, в акті визначення меж земельної ділянки та в акті приймання-передачі земельної ділянки, виконані самою [PERSON] (а.с.53,169). Згідно висновку спеціаліста (а.с.78-101), підписи у вищевказаних документах виконані не [PERSON], а іншою особою (а.с.89). Суд погоджується із твердженням представника відповідача про те, що висновок спеціаліста не підтверджує факт непідписання [PERSON] оспорюваного договору оренди земельної ділянки, так як висновок спеціаліста не входить до числа доказів, на підставі яких суд вправі визначати наявність чи відсутність підписів особи, цей висновок спростовується двома висновками експертів, які суд вважає належними та допустимими доказами, експертні дослідження проведені відповідно до ухвал суду, здійснені на підставі поданих доказів, в достатній мірі обґрунтовані та вмотивовані та не викликають сумнівів у їх правдивості. Доводи позивача та представника позивача про відсутність книг обліку видаткових касових ордерів не заслуговують на увагу, так як сторона позивача не спростувала факт підписання [PERSON] видаткових касових ордерів, в яких зазначено про отримання нею грошових коштів в рахунок орендної плати, а відсутність у ПП "Шевченкове" книг реєстрації видаткових касових ордерів не може свідчити про неотримання [PERSON], а може лише означати про неналежне здійснення бухгалтерської діяльності. Судом проаналізовані основні доводи сторін, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та яким судом надана відповідна оцінка, інші доводи судом визнаються як несуттєві та такими, які на впливають на загальний висновок суду та не спростовують його. Доводи позивачки про неповноту сплати орендної плати спростовуються запереченнями представника відповідача (а.с.20), з якими суд погоджується та приходить про переконання про те, що орендна плата виплачена, відповідно до умов договору оренди земельної ділянки та нормативно грошової оцінки земельної ділянки. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивач не довела підставність позовних вимог, натомість відповідач спростував їх належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позову слід відмовити через його безпідставність та стягнути із позивачки на користь відповідача понесені ним судові витрати у цій справі.

Outcome: dismissed