Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] є власником земельних ділянок площею 2,12 га та 2,13 га, розташованих на території Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серія Ш-ВН № 004811 та серія Ш-ВН № 004810, виданих на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 04.01.2002 року за № 10. Згідно договорів оренди землі від 16 липня 2007 року зазначені земельні ділянки передані в строкове платне володіння і користування (в оренду) строком на п'ять років ТОВ "Агрофірма"Джулинка" в особі директора [PERSON] Дані договори оренди зареєстровані у [PERSON] районному відділі Вінницької регіональної філії ДП „Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 16.10.2007 року відповідно за № 040781600542 та за №040781600543. 04.09.2009 року були укладені додаткові угоди до зазначених Договорів оренди землі, зі змінами до договорів оренди земельних ділянок, згідно яких в договори оренди п.п. 5, 8, 9, 18, 38 внесено ряд змін, зокрема - договори оренди продовжено на пять років зі зміною строку дії договорів оренди земельних ділянок, змінений розмір орендної плати, а п. 38 договорів, який передбачав відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору, повністю змінено і зазначено, що у разі продажу обєкта оренди Орендар має переважне право на його придбання. Додаткові угоди до Договорів оренди землі зареєстровані у [PERSON] районному відділі земельних ресурсів, про що у Державному реєстрі земель вчинено записи від 13.07.2012 року відповідно за № 052048164008801 та № 052048164008703. За змістом договорів, договори оренди укладено на п'ять років з моменту підписання сторонами додаткових угод. У відповідності до змісту додаткових угод термін дії договорів оренди земельних ділянок розпочався 04.09.2009 року, а отже закінчився 04.09.2014 року. В строк, передбачений законом, позивач звернувся з заявою до ТОВ „Агрофірма Джулинка, у якій повідомив орендаря про своє небажання продовжувати дію договору оренди і повернути їй земельну ділянку для особистого користування. Не отримавши відповіді та пояснень, він знову звернувся до відповідача з проханням надати письмову відповідь на його звернення, але вказані вимоги та заяви були проігноровані. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати ТОВ "Агрофірма "Джулинка" усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками, розташованими на території Джулинської сільської ради Бершадського району, призначеними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,12 га та 2, 13 га, які належить йому на підставі державних актів про право приватної власності на землю серії ІІІ -ВН №004811 та серії ІІІ - ВН №004810 виданих на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 04.01.2002 року за №10 шляхом повернення йому земельних ділянок. Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, надавши до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] РДА в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник ТОВ "Агрофірма "Джулинка" [PERSON] в судове засідання також е з'явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Однак, вона також подала суду письмові заперечення, в яких підтвердила факт укладення між ТОВ "Агрофірма "Джулинка" та [PERSON] договорів оренди землі від 16.07.2007 року та додаткових угод до вказаного договору від 04.09.2009 року. Крім того вказала, що позовні вимоги не визнає, пояснивши, що після закінчення строку дії договорів оренди 04.09.2014 року орендар продовжує належним чином виконувати свої обов'язки так як скористався своїм переважним правом на поновлення договорів оренди на новий строк, а з боку позивача не надходило письмового заперечення проти цього. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до копії державних актів серії ІІІ -ВН №004810 та №004811 (а.с.15-18) [PERSON] є власником земельних ділянок розміром 2,13 та 2,12 га, розташованих на території Джулинської сільської ради призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 16 липня 2007 року між позивачем та відповідачем - ТОВ "Агрофірма "Джулинка" були укладені договори оренди вказаних земельних ділянок (а.с. 9-12, 19-22) строком на п'ять років зі сплатою 1,5 % орендної плати за користування нею. 4 вересня 2009 року в рамках вказаних договорів було укладено додаткові угоди (а.с. 13-14, 23-24 ), за умовами яких було внесено зміни до вищевказаних договорів, якими змінено розмір орендної плати з 1, 5 % на 3% та строк дії договорів оренди визначено на 5 років з моменту підписання Додаткових угод, тощо. Дані угоду було зареєстровано у [PERSON] районному відділі Держкомзему 13.07.2012 року за №052048164008703 та № 052048164008801. Позивач [PERSON] вказує, що 29.09.2014 року подав до ТОВ "Агрофірма "Джулинка" заяву про повернення його земельних ділянок у зв'язку із закінченням договору оренди та бажанням використовувати їх самостійно (а.с.25), на що не отримав відповідь. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються особами, котрі беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, і сторони користуються свободою в укладенні договору, в тому числі у визначенні умов договору, але з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості . Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а абзац другий цієї норми визначає, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також всі ті умови, щодо яких хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У ч. 2 ст. 792 ЦК України вказано, що правовідносини оренди земельних ділянок регулюються законом. В постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 року по справі 6-162 13-ц, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України з питань застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах міститься наступна правова позиція: відповідно до зазначених положень договорів оренди та Закону України "Про оренду землі" в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Судом встановлено, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договорів оренди земельних ділянок, скріпивши 16.07.2007 року ці договори своїми підписами та уклавши 04.09.2009 року додаткові угоди до вказаних договорів, скріпивши ці угоди своїми підписами, що і є моментом укладення угод. Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється, серед іншого, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із вимогами ч. 1-3 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. Відповідач ТОВ "Агрофірма "Джулинка" у своїх запереченнях посилається на те, що вони відповідно до вимог ст. 33 ЗУ "Про оренду землі" на законних підставах продовжують користуватися земельними ділянками, які є предметом позовних вимог, оскільки вони належним чином виконують свої обов'язки та не було подано письмового заперечення орендодавця. Дану позицію вони вважають вірною та такою, що обґрунтована в ухвалі Верховного Суду України по справі №6-219-цс14 від 24.02.2015 року. Однак, дану позицію суд вважає необґрунтованою і такою, що спрямована на бажання уникнути відповідальності, оскільки у Постанові Верховного Суду України по справі №6-219-цс14 від 24.02.2015 року вказано, що для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. При цьому судом критично оцінено заяву [PERSON] від 29.09.2014 року (а.с.25), оскільки суду не надано підтверджень, що даний лист дійсно було передано орендареві. Однак судом враховано також те, що ТОВ "Агрофірма " "Джулинка" не доводить того, що ними спрямовувався позивачеві лист-повідомлення про намір скористатись переважним правом на поновлення строку оренди земельних ділянок. На даний лист відповідач також не посилається у своїх запереченнях, що дає суду підстави вважати, що повідомлення про намір продовжити строк оренди орендодавцеві від відповідача не надсилалось. Тому, суд вважає позов законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. При цьому суд враховує, що дійсно позовні вимоги жодним чином не впливають на права чи обов'язки [PERSON] РДА, а тому незважаючи на зазначення їх позивачем в якості співвідповідачів, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути з ТОВ "Агрофірма "Джулинка", так як повернути земельну ділянку зобов'язано саме їх. Ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах " визначає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата станом на день звернення до суду з позовом складає 1218 грн. Позивачем надано квитанцію про оплату послуг адвоката на суму 1200 грн., однак дану суму суд вважає завищеною, так як адвокат участі в судових засіданнях не приймав, а складність позовної заяви, на думку суду потребує дві години затрати часу, тому суд вважає за необхідне суму судового збору стягнути в повному обсязі, а за послуги адвоката частину в сумі 974,40 грн. (1218 грн. х 40% х 2 год.) На підставі ст. ст. 6, 15, 387, 626, 627, 628, 638, 792 ЦК України, ст. 15, 18, 20, 31,33 Закону України "Про оренду землі",

Outcome: approved