Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором № 3373203240-013545 від 25.06.2018 року про надання позики в сумі 13482,40 грн. В обґрунтування вимог посилається на те що між ТОВ "Фінансова Компанія Є Гроші" та відповідачем було укладено договір № 3373203240-013545 від 25.06.2018 р. про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті https://e-groshi.com. та виконання дій, що свідчать про укладення договору. У порушення умов вказаного договору відповідач не виконав належним чином свої зобов'язання за договором, у зв'язку з чим, станом на 01.10.2018 року за ним утворилась заборгованість в розмірі 13482,40 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 3880,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5199,20 грн., заборгованість за пенею в розмірі 4403,20 грн. На підставі договору факторингу № 0110/01 від 01.10.2018 р. право вимоги за вказаним договором перейшло до ТОВ "Фінансова компанія "Преміум Актив". Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.12.2018 року по справі відкрито спрощене позовне провадження, без виклику сторін. Згідно зі ст. 274 ЦПК України дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення відповідача проти розгляду справи в поряду спрощеного позовного провадження не надходили, відзив на позовну заяву судом не отримано. Відповідно до наявної в матеріалах справи заяви позивача, не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Між ТОВ "Фінансова Компанія Є Гроші" та [PERSON] 25.06.2018 року було укладено договір №3373203240-013545 надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Відповідно до п. 2.1. договору позикодавець (Товариство) на умовах цього договору надає позичальнику (клієнту) коштів у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього договору, а позичальник зобов'язується отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою в порядку і в строк визначений цим договором. Приписами п. 2.2. договору встановлено, що тип позики (кредиту) - споживчий. Відповідно до п. 3.1. договору розмір позики складає 4000,00 грн. Згідно платіжного доручення № 3284 від 25.06.2018 року та повідомлення системи прийому платежів "Platon", грошові кошти в сумі 4000,00 грн. перераховані ТОВ "Фінансова Компанія Є Гроші" на картковий рахунок [PERSON] - [NUMBER]. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. [PERSON] підтвердив своїм особистим підписом, що ознайомився і згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ч. 1 ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" встановлено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частиною 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Приписами п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб'єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв'язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Як вбачається зі змісту вищевказаного договору, свої зобов'язання ТОВ "Фінансова Компанія Є Гроші" перед відповідачем виконало. Відповідно до договору про надання фінансових послуг факторингу № 0110/1 від 01.10.2018 р., укладеного між ТОВ "ФК "Преміум Актив" та ТОВ "Фінансова Компанія Є Гроші", права вимоги за кредитним договором № 3373203240-013545 від 25.06.2018 р. перейшли до ТОВ "ФК "Преміум Актив". Приписами п. 3.2. договору встановлено, що сума процентів за користування позикою становить 1416,00 грн. за 31 день. Пунктом 3.2.1. договору встановлено, що проценти за користування позикою становлять 2% за кожен день користування позикою. Відповідно до п.п. 5.1., 5.2., 5.3., 5.4. встановлено, що строк надання послуг за цим договором розпочинається з моменту отримання позичальником коштів, відповідно до умов договору. Строк, на який надається позика за цим договором становить 31 день. Дата надання позики 25.06.2018 р. Дата повернення позики - не пізніше 23-00 25.07.2018 р. Відповідно до п. 6.2. договору проценти за користування позикою нараховуються з дати надання позики позичальнику до дня повного погашення заборгованості за цим договором включно. Судом встановлено, що відповідачем не в повному обсязі сплачувалась сума кредиту та проценти за користування кредитом, у зв'язку з чим станом на 01.10.2018 року за ним утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 3880,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 5199,20 грн. Таким чином, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Пунктом 7.1. договору встановлено, що у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Пеня підлягає сплаті шляхом внесення готівкових коштів у касу позикодавця або перерахування таких коштів на поточний рахунок позикодавця. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості за вищевказаним кредитним договором, здійсненого позивачем, за відповідачем станом на 01.10.2018 року також утворилася заборгованість за пенею в розмірі 4403,20 грн. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором від 25.06.2018 р. № 3373203240-013545, яка підлягає стягненню з відповідача складає 13482,40 гривень. Згідно платіжного доручення №216 від 06.11.2018 року позивачем при пред'явленні позову до суду були понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 1762 гривень. Крім того, позивач просить вирішити питання про стягнення судових витрат на підставі договору про надання юридичних послуг № 15/10-1 від 15.10.2018 року. На підтвердження чого також надано копію акту приймання-передачі наданих послуг № 86 до договору про надання юридичних послуг № 15/10-1 від 15.10.2018 року, копію платіжного доручення № 262 на суму 1500,00 грн., та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору. З приводу розподілу судових витрат на юридичні послуги, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Приписами ст.ст. 133, 137 ЦПК України до судових витрат віднесені виключно витрати пов'язані з правничою допомогою адвоката. З доданих суду копій документів, на підтвердження понесення позивачем витрат на оплату юридичних послуг, вбачається, що вони не є витратами по оплаті правничої допомоги адвоката, у зв'язку з тим, що суду не надано доказів на підтвердження того, що особа, яка надавала відповідні послуги, є адвокатом. Таким чином, у зв'язку з тим, що законом передбачено можливість розподілу судових витрат виключно на правову допомогу адвоката, понесені позивачем витрати на оплату юридичних послуг не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved