Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

У липні 2020 року до провадження Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшов зазначений позов, за яким позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» просив стягнути з відповідача - [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 18.11.2013 року у розмірі 279280,90 грн., яка складається з наступного: 36757,60 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12843,88 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України та 87604,66 грн. - нарахована пеня за період з 18.11.2013 року по 31.10.2018 року та судові витрати у розмірі 2102.00 грн. судовий збір. Відповідно до статуту Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.05.2018 № 519, змінено найменування Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк». В обґрунтування своїх вимог послався на те, що 18 листопада 2013 року відповідач звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг у зв`язку з чим підписав Заяву б/н. Відповідач при підписанні 18.11.2013 року анкети-заяви № б/н, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до Договору про надання банківських послуг відповідачу відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі 7800,00 грн., для користування кредитним картковим рахунком Відповідач отримав кредитну картку № [NUMBER] строк дії якої останнього дня липня 2017 року, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000,00 гривень, зобов`язавшись повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Посилаючись на те, що відповідач не виконав свої договірні зобов`язання, у Відповідача перед позивачем станом на 17.05.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 279280,90 грн., яка складається з наступного: 36757,60 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12843,88 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 ЦК України та 87604,66 грн. - нарахована пеня за період з 18.11.2013 року по 31.10.2018 року позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь зазначену суму заборгованості, а також покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.08.2020 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін та надано відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Крім того, відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Представником Відповідачем, адвокатом Малюк О.П. подано до суду відзив на позов, в якому вона зазначила, що Відповідач частково визнає позовні вимоги щодо розміру заборгованості за тілом кредиту, процентами та повністю не визнає щодо розміру заборгованості за пенею, вважає її нарахування безпідставним. Відповідач заперечує проти того, що Позивач в якості доказів надав до суду копію укладеного кредитного договору, і зазначає, що 18.11.2013 року він тільки підписав Анкету-заяву позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Ніяких інших документів Відповідач не підписував. Дійсно, в матеріалах справи міститься єдиний документ, підписаний Відповідачем - це Анкета-заява, яка, як зазначено в її тексті, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами складає Договір про надання банківських послуг. Однак Відповідач звертає увагу суду на те, що через свою правову необізнаність і через те, що Умови та правила надання банківських послуг є значним за обсягом документом, він не ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами. Крім того, в Анкеті-заяві взагалі не зазначено, яку саме картку з зазначених в Витязі з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» він бажав отримати: картку «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», картку «Універсальна Contract» або картку «Gold». Відповідач вважає необхідним встановлення цього факту на тій підставі, що ці різновиди кредитних карток мають різні умови і правила користування, і зазначає, що письмової згоди на оформлення кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» або «Gold» він не надавав. Крім того, з наданих Позивачем доказів неможливо встановити, яку саме картку і коли саме було видано Відповідачу, її номер, з яким кредитним лімітом, за якою процентною ставкою, розмір пені та штрафів, умови щодо відповідальності за прострочення платежів, тобто докази укладання між сторонами саме кредитного договору в матеріалах справи відсутні. Також Позивач не надав жодного доказу, який би містив підпис Відповідача про його ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, тому ці документи не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а в якості однієї із складових частин кредитного договору № б/н від 18.11.2013 року взагалі надав Умови та правила надання банківських послуг в редакції від 01.03.2019 року, зазначивши про це в позовній заяві. Таким чином, в справі відсутні докази того, що Позивачем був наданий кредит в розмірі та на умовах, передбачених кредитним договором № б/н від 18.11.2013 року, Позивачем до суду взагалі не надані Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи, які діяли на момент укладання між сторонами кредитного договору № б/н від 18.11.2013 року, а також Позивачем не доведено, чи брав на себе зобов`язання Відповідач з повернення кредиту, зі сплати процентів та пені. Крім того, абзацом 1 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 02.12.2012 року, діючій на момент укладання кредитного договору № б/н від 18.11.2013 року, передбачено, що договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Відповідач стверджує, що він не отримував оригінал кредитного договору від Позивача при його укладанні, а Позивач, на якого Законом України «Про захист прав споживачів» покладено обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, не надав до суду ці докази. Відповідач частково заперечує проти заборгованості за тілом кредиту у розмірі 36757,60 грн., зазначеному Позивачем в позовній заяві і Розрахунках заборгованості №№ 2, 3, і стверджує, що він не отримував грошові кошти від Позивача більше встановленого на картку кредитного ліміту у розмірі 15000,00 грн. та згідно сервісу «Оплата частинами», вважає нарахований розмір заборгованості за тілом кредиту перебільшеним, який не відповідає дійсності. Той факт, що кредитний ліміт, встановлений на картку, за період з 18.11.2013 року по 19.07.2018 року не перевищував 15000,00 грн., підтверджується наданою Позивачем до суду Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] . Так, з аналізу розрахунків заборгованості № 2, 3 наданих Позивачем до суду, вбачається, що щомісячно Позивач, порушуючи умови кредитного договору, погашав проценти за рахунок тіла кредиту, що зазначено в графі № 4 розрахунків №№ 2, 3 «Відсотки, погашені за рахунок кредиту». Таким чином, Позивач, в порушення вимог умов договору та цивільного законодавства, зараховував проценти в тіло кредиту, на яке знову нараховував проценти, тобто Позивач нараховував проценти на проценти. Про це Відповідач дізнався після подання Позивачем позовної заяви до суду, проаналізувавши надані Банком розрахунки № № 2, 3 та Виписку по рахунку, ніяких додаткових угод про зміну умов кредитного договору він не підписував. Згідно графи «Списання відсотків за використання кредитного ліміту» Виписки по рахунку, наданої Позивачем до суду, Відповідач розрахував суму процентів, яка була нарахована Позивачем і приєднана до заборгованості за тілом кредиту за період з 01.03.2016 року по 17.05.2020 року, за який були складені Розрахунки заборгованості № 2 і № 3 на загальну суму 14273,76 грн. Крім того, з Виписки по рахунку стало відомо, що з 06.07.2016 року по 05.01.2019 року Позивач з власної ініціативи зараховував в заборгованість за тілом кредиту грошові кошти, назвавши це «Страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту», чим незаконно збільшував заборгованість за тілом кредиту, хоча ніяких договорів страхування Відповідач з Позивачем не укладав на загальну суму 8064,19 грн. Крім того, Позивач не надав до суду в якості доказу договір страхування, який нібито був укладений з Відповідачем, згідно якого він нарахував вищезазначену суму коштів. Також в період з 13.03.2016 року по 13.01.2017 року 13-го числа кожного місяця в рахунок заборгованості за тілом кредиту додавався щомісячний платіж в розмірі 1203,46 грн. за сервісом «Оплата частинами» за покупку Відповідачем товару на суму 13886,00 грн. в магазині « Мойо », розташованому за адресою: м. Кам`янське, вул. Сировця, буд.9, на загальну суму 13238,06 грн., яку Відповідач визнає. Таким чином, Позивач незаконно, з власної ініціативи, в порушення умов кредитного договору № б/н від 18.11.2013 року та чинного законодавства України, нарахував Відповідачу заборгованість за тілом кредиту на загальну суму 22337,95 грн., включаючи заборгованість за процентами в розмірі 14273,76 грн. та заборгованість за страховими платежами в розмірі 8064,19 грн. за договором «Страхування кредитного ліміту», який Відповідач не укладав з Позивачем. Крім того, за період з 01.03.2016 року по 17.05.2020 року, за який були складені розрахунки заборгованості №№ 2, 3, Відповідач сплатив заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.11.2013 року у наступному розмірі на загальну суму 13786,94 грн. У зв`язку з вищенаведеним, Відповідач робить наступні висновки, Позивач вважає, що розмір заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 18.11.2013 року становить 36757,60 грн., однак ця сума складається з незаконно нарахованої Позивачем заборгованості у розмірі 22337,95 грн. та 14419,65 грн., яку Відповідач визнає, а також він визнає 13238,06 грн. як заборгованість за сервісом «Оплата частинами» за покупку товару в магазині «Мойо», таким чином: Відповідач визнає заборгованість за тілом кредиту на загальну суму 27657,71 грн. (14419,65+13238,06); з урахуванням того, що в період з 01.03.2016 року по 17.05.2020 року, за який були складені розрахунки заборгованості №№ 2, 3, Відповідач сплатив заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.11.2013 року в розмірі 13786,94 грн., тому розмір заборгованості за тілом кредиту становить 13870,77 грн. (27657,71-13786,94), що не перевищує кредитний ліміт в розмірі 15000,00 грн., зазначений Позивачем в Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] . Таким чином, Відповідач визнає заборгованість за тілом кредиту у розмірі 13870,77 грн. Відповідач частково заперечує проти заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит в порядку статті 625 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) у розмірі 12843,88 грн., про що зазначає, що відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При розрахунку розміру нарахованих відсотків в порядку вищезазначеної статті Позивач посилається на п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, в якому зазначено, що в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна Голд». Умови та правила надання банківських послуг Відповідач не підписував і з ними не ознайомлювався при укладанні кредитного договору. В порушення вимог ст.652 ЦК України та умов договору, Банк в односторонньому порядку змінив умови договору, а саме: в редакції Умов та правил надання банківських послуг, які почали діяти з 01.03.2019 року, збільшив процентну ставку за кредитним договором від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна», не повідомивши про це Відповідача, не надав до суду докази про вручення йому листа про зміну умов кредитного договору, про отримання від нього згоди, з позовною заявою щодо зміни умов договору до суду не звертався. Про збільшення процентів за порушення зобов`язань за кредитним договором Відповідач дізнався тільки після подання Позивачем позовної заяви до суду. Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення». Згідно аналізу Розрахунку заборгованості № 2 постійна прострочена заборгованість за кредитним договором утворилась 01.01.2017 року у розмірі 1043,63 грн. У зв`язку з тим, що Відповідач не ознайомлювався і не підписував Умови та правила надання банківських послуг, які існували на момент укладання кредитного договору № б/н від 18.11.2013 року, так і ті, які Позивач надав до суду в редакції від 01.03.2019 року, тому Відповідач розрахував розмір відсотків за останні 3 роки прострочення за ставкою 3% річних, передбаченою статтею 625 ЦК України, відповідно до загальновідомої формули, якою користуються всі банки України, в тому числі ПриватБанк. Формула розрахунку відсотків є наступна: «Тіло кредиту* Процентна ставка / 100 / Кількість днів у році * Кількість днів, за які здійснюється нарахування». Так, за період з 17.05.2017 року по 17.05.2020 року розмір нарахованих процентів за користування кредитними коштами з розрахунку 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України складає: за період з 17.05.2017 року по 31.12.2019 року: 13870,77*3/100/365*959=1093,32 грн.; за період з 01.01.2020 року по 17.05.2020 року: 13870,77*3/100/366*138=156,90 грн.; на загальну суму 1250,22 грн. Таким чином, Позивач незаконно нарахував 12843,88 грн. процентів в перебільшеному в 10 разів розмірі замість 1250,22 грн., які мали бути нараховані за користування кредитними коштами з розрахунку 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. Відповідач не погоджується з заборгованістю за пенею у розмірі 87604,66 грн., на тій підставі, що Анкетою-заявою, яку він підписав, не передбачений розмір і порядок нарахування пені, що є істотною умовою кредитного договору. З іншими документами Відповідач не ознайомлювався і не підписував їх. Крім того, Позивач просить суд стягнути пеню у розмірі 87604,66 грн. за період з 18.11.2013 року по 31.10.2018 року, тобто за 5-ти річний період, а відповідно до пункту 1 частини 2 статті 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку часткового задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 15120,99 грн., з Відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог має бути стягнуто судовий збір: якщо за позовні вимоги у розмірі 137206,14 грн. було сплачено 2102,00 грн. судового збору, то за 15120,99 грн. задоволених позовних вимог має бути сплачено: 15120,99*2102,00/137206,14 = 231,65 грн. На підставі викладеного просить позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково та стягнути з Відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 18.11.2013 року станом на 17.05.2020 року у розмірі 15120,99 грн., яка складається з наступного: 13870,77 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 1250,22 грн. - заборгованості за відсотками, нарахованими за прострочений кредит в порядку ст.625 ЦК України, в іншій частині позовних вимог просила відмовити, а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 231,65 грн. Представником позивача подано до суду відповідь на відзив де позивач зазначив, що при підписанні заяви-анкети відповідач засвідчила своїм підписом про те, що вона ознайомлена та згідна з умовами та правилами кредитування. Даний договір ніким не оспорений. Після отримання кредиту відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, отримавши кредитну картку «Універсальна». З розрахунку заборгованості та виписки по руху коштів вбачається, що відповідач частково сплачувала заборгованість за договором. Вважає, що належним та допустимим доказом є виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, які надані до суду. Зазначає, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований належними та допустимими доказами. Посилаючись на норми чинного законодавства та правові позиції Верхового Суду зазначає, що правовідносини між сторонами у даній справі тривають, а зобов`язання належним чином не виконане. Вважає, що сторони уклали договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання, а посилання відповідача на правові позиції суду касаційної інстанції вважає необґрунтованими та таким, що не відповідають обставинам справи. Вказує, що надані до суду позивачем документи підтверджують чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, а також укладання саме кредитного договору та його подальше виконання. Звертає увагу, що відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку. Відповідні операції підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання відповідачем та сплату відсотків за його користування. Вважає, оскільки відповідач на даний час не зверталася до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціювала розірвання договору та активно користується карткою, то це свідчить про прийняття відповідачем умов договору та її заперечення є необґрунтованими. Також до матеріалів позовної заяви долучено "Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна Gold" з якого чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3% (27,60% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Банком надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та - допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Підпис Позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що Позичальнику добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови цього Договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Пунктом 1.1.3.2.3. Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. При цьому у сторін Договору виникають обов`язки: у Кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Договору; у Позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3. Договору). На підставі п. 1.1.5.2 Договору, неотримання або несвоєчасне отримання Клієнтом виписок про стан рахунків не звільняє Клієнта від виконання його зобов`язань за даним Договором. Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 Договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв`язку, серед яких: офіційний сайт банку www.privatbank.ua, SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.5.4. Договору. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд". Як бачимо, умови про порядок внесення змін до Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг були закладені з самого початку, тобто Позичальник перед підписанням договору мав можливість ознайомитися з його умовами (умовами договору) і в разі незгоди із запропонованими умовами відмовитися від укладання такої угоди, під час підписання договору Позичальника влаштовували умови вищевказаного договору, про що свідчить його підпис. Можливість зміни умов договору також передбачено розділом II Постанови НБУ № 705 від 05.11.2014 року, а саме Банк має право вносити зміни до правил користування електронним платіжним засобом або тарифів на обслуговування електронного платіжного засобу, повідомивши про відповідні зміни користувача у спосіб, передбачений договором. Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 № 2346-ІП встановлено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Клієнт на сьогоднішній день не звертався до Банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами та не ініціював розірвання договору, більше того активно користувався картою, що говорить про прийняття Клієнтом діючих умов банківського обслуговування, а тому заперечення Відповідача являются необгрунтованими. Зауважуємо, що розрахунок, який здійснив Відповідач не є належним доказом, тому що останній немає спеціальних знань для здійснення такого розрахунку. Представник позивача вважає, що оскільки зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконала, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Представник позивача надав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з Відповідача на їх користь заборгованість за Договором № б/н від 18.11.2013 p., в розмірі 49601,48 грн., яка складається з наступного : 36757,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 12843,88 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, а також понесені Позивачем судові витрати у розмірі 2102,00 грн., сплачені у якості судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву у якій просив розглядати справу у його відсутності та у відсутності відповідача, у задоволенні позову просив відмовити з підстав вказаних у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до Заяви № б/н від 18.11.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредитний ліміт в сумі 7800,00 грн., на картку № [NUMBER] з датою відкриття 18.11.2013 рік та терміном дії до останнього дня липня 2017 року, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с.30,31,32). До позовної заяви банком доданий Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с.33, 34-67). Відповідно до довідки АТ КБ ПриватБанк» відповідачу [PERSON] згідно кредитного договору № б/н (дата в довідці не вказана), надано кредитну картку № [NUMBER] з датою відкриття 19.02.2011 року та терміном дії до останнього дня вересня 2014 року № [NUMBER] з датою відкриття 23.09.2013 року та терміном до останнього дня липня 2017 року, тобто ці картки було видано Відповідачу, ще до підписання ним Анкети - заяви 18.11.2013 року та після підписання Анкети -заяви про приєднання надано кредитну карту № [NUMBER] з датою відкриття 18.11.2013 рік та терміном дії до останнього дня липня 2017 року (а.с.31). Згідно виписки з карткового рахунку № [NUMBER] , яка починається з 22.02.2011 року, Відповідач [PERSON] користувався цією карткою для власних потреб власними коштами без встановлення будь-якого кредитного ліміту до підписання Анкети-заяви 18.11.2013 року (а.с.29), в подальшому 31.07.2011 року у виписці зазначено що по кредитній карті № [NUMBER] видавались кошти, ще до підписання Анкети - заяви 18.11.2013 року (а.с.28 зворот), хоча в довідці (а.с.31) вказано, що датою відкриття цієї картки є 18.11.2013 рік та саме 18.11.2013 по цій картці був встановлений кредитний ліміт у сумі 7800,00 грн., про що вказано у примітці (а.с.27 зворот). В Анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» становлять між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився із таким Договором надання банківських послуг. До кредитного договору у вигляді Анкети - заяви, банк додав копії непідписаних відповідачем виписки по рахунку, довідку про видачу карток, копію з Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», копію з Витягу із Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, копію наказу Банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції що діяла на момент підписання заяви, що розміщені на сайті https://privatbank.ua. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, останньому 18.11.2013 року було оформлено картковий рахунок № [NUMBER] , на якому встановлено кредитний ліміт у розмірі 7800,00 грн., в подальшому 12.02.2016 року збільшено кредитний ліміт до 8000,00 грн., 13.02.2016 року було зменшено кредитний ліміт до 8000,00 грн. (але у виписці з карткового рахунку це не вказано), 15.08.2016 року було збільшено кредитний ліміт до 15000,00 грн., який в подальшому 19.07.2018 року було зменшено до 0 гривень (але у виписці з карткового рахунку про це не вказано) (а.с.30). Також судом встановлено, що на виконання укладеного між сторонами договору б/н (дата укладання в довідці не вказано) про надання банківських послуг відповідачу були видані позивачем кредитні картки з терміном дії до вересня 2014 та липня 2017 року (а.с.31). Згідно з наданим позивачем до уточненої заяви про зменшення позовних вимог, розрахунком, заборгованість відповідача за договором № б/н про надання банківських послуг від 18.11.2013 року станом на 14.12.2020 року нарахована позивачем в загальному розмірі 49601,48 грн., яка складається з наступного: 36757,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 12843,88 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України. Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність». Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що відповідач отримала кредитні кошти та користувалася ними, що підтверджується наданими розрахунками заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що надана копія Анкети-заяви не містить відомостей про строк дії кредитного договору, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, порядку здійснення оплати кредиту та процентів по договору (строки сплати, розміри періодичних платежів тощо), відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені, штрафів, сплати комісії. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів і Умови та правила розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів у визначеному в позові розмірі та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування, розміру відсоткової ставки, періодичності платежів, розміру щомісячних платежів, надані банком витяг з Тарифів та Умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, правила надання банківських послуг АТ «ПРИВАТБАНК», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі Закон). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Суд встановив, що відповідач користувався кредитними коштами, не заперечив факту укладення кредитного договору. Згідно наданого розрахунку, який надав позивач виникла заборгованість станом на 14.12.2020 рік у розмірі 49601,48 грн., яка складається з наступного: 36757,60 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 12843,88 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України (а.с.124-129). Згідно з частиною третьою статті 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Суд зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України. Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення. Однак, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку. Як зазначено в правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Такої ж позиції притримується Верховний Суд: Постанова від 28 березня 2018 року у справі № 389/3409/16-ц. Таким чином, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом, нарахованих за підвищеною процентною ставкою. Банк не надав до суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст. 1056-1 ЦК України. Проте, з матеріалів справи вбачається зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем, оскільки згідно наданого Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна Gold", який Відповідачем не підписаний, вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3% (27,60% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо, а з 01.03.2019 згідно до п. 2.1.1.2.12 Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки "Універсальна"; 84,0% - для картки "Універсальна голд", яка також є нікчемною, оскільки відсутні докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем. В Постанові від 03.07.2019 р. по справі № 342/180/17 (провадження N 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду України прийшла до висновку, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, крім того пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, таким чином, суд вважає, що заявлена позовна вимога щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у сумі 36 757 (тридцять шість тисяч сімсот п`ятдесят сім) гривень 60 копійок підлягає задоволенню. Вказаний висновок відповідає висновку щодо застосування норм права, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 336/887/18 (провадження № 61-11747св19). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Також суд зазначає, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 1 557 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят сім) гривень 59 копійок сплаченого судового збору, який у зв`язку з частковим задоволенням позову є пропорційним розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial