Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після померлої 04 травня 1997 року [PERSON], зазначивши, що після її смерті відкрилася спадщина на території Топилівської сільської ради Чигиринського району у виді земельної частки (паю) розміром 2,07 га в умовних кадастрових гектарах, в адмінмежах Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 007035, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 153. Позивач являється спадкоємцем майна померлої згідно заповіту від 01.04.1991 року, посвідченого секретарем виконкому Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області. Позивач, після смерті [PERSON], фактично прийняв спадщину, шляхом вступу у володіння та користування спадковим майном. Але нотаріус відмовив йому в оформленні спадкового майна через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на вказану земельну частку (пай). Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, надіславши до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з"явився, надіславши пояснення, в якому позов визнав повністю, згідний на задоволення позовних вимог, де прохав провести розгляд справи без участі представника Топилівської сільської ради Чигиринського району. Суд, враховуючи листи представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 04 травня 1997 року, відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-СР № 041893 від 05.05.1997 року, померла [PERSON], після смерті якої на території Топилівської сільської ради Чигиринського району відкрилася спадщина (а.с.5). [PERSON] являлася власницею земельної частки (паю) розміром 2,07 га в умовних кадастрових гектарах, в адмінмежах Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, відповідно до Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЧР № 007035, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 153, що підтверджується архівною довідкою архівного сектору Чигиринської районної державної адміністрації від 25.05.2017 року № 92/04-02 (а.с.7). Відповідно до заповіту від 01 квітня 1991 року, нотаріально посвідченого секретарем виконавчого комітету Топилівської сільської ради Чигиринського району, зареєстрованого за № ІІ, який на день смерті заповідача не змінено і не скасовано, спадкоємцями майна померлої, в порядку ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, крім позивача є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном [PERSON], яка померла 04 травня 1997 року, так як на день її смерті проживав разом з нею, а протягом шести місяців після її смерті користувався житловим будинком та присадибною земельною ділянкою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 28.08.2017 року № 651 (а.с.9). Як встановлено судом, та вбачається з даних державного нотаріуса Чигиринської державної нотаріальної контори [PERSON] від 23.02.2018 року № 141/01-16, після смерті 04 травня 1997 року [PERSON], із заявами про прийняття спадщини звертався [PERSON], а із заявою про відмову від прийняття спадщини зверталась [PERSON] (а.с.19). Як вбачається з постанови про нотаріальну відмову від 01.11.2017 року № 946/02-31, гр. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме на право на земельну частку (пай) розміром 2,07 га в умовних кадастрових гектарах в адмінмежах Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області, та земельну ділянку площею 0,2498 га, яка розташована за адресою: вул. Соборності, 37, с. Топилівка Чигиринського району Черкаської області, що залишилася після смерті [PERSON], яка померла 04 травня 1997 року (а.с.11). Так, з огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. За змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно зст.524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Заповіт повинен бути укладений письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. (ст. 541 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Європейський суд з прав людини в своїх рішенням вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). На підставі вищевикладеного, враховуючи те, що оскільки інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлої [PERSON] не має, тому суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved