Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

07.06.2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Шаргородської міської ради Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] року померла її бабка [PERSON], яка по день смерті постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. Після смерті бабки відкрилась спадщина на майно, яке складається в тому числі із одної другої частини житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] спадкоємцем по закону першої черги якого є вона - [PERSON], оскільки син спадкодавця [PERSON], який є батьком позивача [PERSON] помер [INFO] Спадщину після смерті бабки вона прийняла, оскільки проживала разом з спадкодавцем у спадковому будинку. В ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини на частину житлового будинку з господарськими будівлями з'ясувалось, що правовстановлюючий документ на вказане нерухоме майно відсутній. Міська рада відмовляється видати свідоцтво про право власності на ім'я бабки, у зв'язку з її смертю, а приватний нотаріус Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюк І.М. 12.04.2016 року виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухоме майно спадкодавця і роз'яснив право звернення до суду. Позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно [PERSON], яке складається із одної другої частини житлового будинку під літерою "А", загальною площею 72,2 м.кв., у тому числі житловою площею 45,1 м. кв., веранди під літерою "а", літньої кухні під літерою "Б", хліва під літерою "В", хліва під літерою "Г", бані під літерою "Д", прибудови під літерою "а1"загальною вартістю 79723 гривень, які знаходяться по [ADDRESS] У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги посилаючись на ті ж обставини, що і в позовній заяві. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно [PERSON], яке складається із одної другої частини житлового будинку під літерою "А", загальною площею 88,4 м.кв., у тому числі житловою площею 45,1 м. кв., веранди під літерою "а", літньої кухні під літерою "Б", хліва під літерою "В", хліва під літерою "Г", бані під літерою "Д", прибудови під літерою "а1"загальною вартістю 79723 гривень, які знаходяться по [ADDRESS] Представник відповідача Шаргородської міської ради Вінницької області за довіреністю від 12.02.2016 року [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суду пояснив, що спадкодавець [PERSON] проживала і була зареєстрований в [ADDRESS]. На підставі рішення виконкому Шаргородської міської ради народних депутатів Вінницької області від 11.02.1987 року № 25 їй належить одна друга частина житлового будинку з господарськими будівлями за вказаною адресою. [PERSON] помер [INFO] року і при житті з невідомих причин свідоцтво про право власності на нерухоме майно в міській раді не отримала, що є перешкодою для позивача [PERSON] в оформленні спадщини після смерті бабки [PERSON] За вказаних обставин Шаргородська міська рада Вінницької області не має заперечень щодо задоволення позовних вимог [PERSON] Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року в м. Шаргороді Вінницької області померла [PERSON]. Факт смерті [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим ВЗАГС м. Шаргород Вінницької області 16 серпня 1993 року (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке складається із одної другої частини житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] по день смерті, що сталася [INFO] року, постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Шаргородської міської ради №1640 від 14.04.2016 року (а.с.14). Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її онука [PERSON], [INFO] оскільки на час відкриття спадщини не було в живих її батька [PERSON], який був би спадкоємцем; вона успадковує майно , яке б належало при спадкоємстві за законом її померлому [INFO] року батькові [PERSON]. Право на спадщину позивача [PERSON] підтверджується свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] виданим ВДРАЦС Шаргородського РУЮ Вінницької області 31.03.2016 року (а.с.11); свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] виданим Шостаківською сільською радою Шаргородського району Вінницької області (а.с.8 ); свідоцтвом про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] виданим Бродецькою селищною радою Козятинського району Вінницької області, свідоцтвом про укладення шлюбу [PERSON] з [PERSON] серії [NUMBER] виданим Шостаківської сільською радою Шаргородського району Вінницької області 04.10.1986 року (а.с.19). Позивач [PERSON] прийняла спадщину, оскільки проживала у спадковому будинку на час смерті спадкодавця [PERSON] (а.с.14). В ході підготовки матеріалів для оформлення спадщини з'ясувалося, що спадкодавцем при житті не були отримані правовстановлюючі документи на належну йому частину житлового будинку з господарськими будівлями, у зв'язку з чим позивач [PERSON] не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно довідки виконкому Шаргородської міської ради Вінницької області № 1901 від 16.05.2016 року власниками будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON], згідно рішення виконавчого комітету Шаргородської міської ради народних депутатів № 25 від 11.02.1987 року (а.с.13). Із оглянутого в судовому засіданні технічного паспорта на домоволодіння по [ADDRESS] в м. Шаргороді Вінницької області вбачається, що свідоцтво про право власності на вказане домоволодіння чи належним чином засвідчений дублікат вказаного правовстановлюючого документу в матеріалах технічного паспорту відсутні (а.с.18 - 21). Як вбачається із довідки КП "Могилів - Подільське МБТІ" від 15.09.2016 року за № 164, право власності на домоволодіння [ADDRESS] не реєструвалося (а.с.15). Згідно довідки ТОВ "АРТ - Шаргород" "Шаргородське бюро технічної інвентаризації від 27.04.2016 року про технічний стан та оцінку будинку за [ADDRESS] домоволодіння складається з житлового будинку дерев"яновалькованого, 1917 року забудови загальною площею 88,4 м.кв, в тому числі житловою площею - 45,1 м.кв. з надвірними будівлями та спорудами. Загальний стан будівлі задовільний, має 65 % зносу. Загальна вартість вказаного нерухомого майна становить 79723 грн. (а.с. 16). Згідно довідки виконавчого комітету Шаргородської міської ради № 2799 від 24.06.2016 року [PERSON] та [PERSON] була передана в користування земельна ділянка по [ADDRESS] загальною площею 0,40 га (а.с.36). На зазначеній земельній ділянці знаходиться спадковий будинок. Шаргородська міська рада Вінницької області відмовила спадкоємцеві [PERSON] у видачі свідоцтва про право власності на одну другу частину домоволодіння [ADDRESS] на ім'я [PERSON], у зв'язку зі смертю останньої. Крім того, до 1987 року [ADDRESS] перебувала за межами м. Шаргорода і відносилася до Шостаківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області. Приватним нотаріусом Шаргородського районного нотаріального округу Вінницької області Цимбалюком І.М. 12.04.2016 року винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на одну другу частину житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючого документу на вказане спадкове майно (а.с.32). При вирішенні даного спору суд враховує норми цивільного законодавства, які діяли на час виникнення права у [PERSON] на нерухоме майно, зокрема зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК України та інших норм цивільного законодавства, положення ЦК України 1963 року, Законом У країни " Про власність", ЗУ від 07.12.1990 року " Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування" ЗУ від 25.12.1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 " Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5 - 24. За змістом зазначених нормативних актів питання узаконення будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги відносилось до компетенції місцевих рад, а виникнення права власності на житлові будинки не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом МЮ Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, і записи в них визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності на нерухому та рухоме майно. Згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, погодженої з заступником Голови Верховного Суду УРСР 15.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року за № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу. Будинки та домоволодіння в селах державній реєстрації не підлягали. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03. 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Рішенням виконавчого комітету Шаргородської міської ради народних депутатів Вінницької області від 11.02.1987 року № 25 "Про визнання права особистої власності на домоволодіння приєднані до м. Шаргорода" визнано право особистої власності на домоволодіння громадян, які раніше знаходилися на території Шостаківської сільської ради народних депутатів і включені до складу Шаргородської міської ради народних депутатів та зобов'язано секретаря виконкому видати свідоцтва на право особистої згідно цього рішення відповідно до запису в погосподарських книгах Шостаківської сільської ради народних депутатів (а.с.21). На час проведення інвентаризації житлового фонду в селах Шаргородського району Вінницької області [PERSON] була головою двору (особовий рахунок № [NUMBER]), що знаходиться за адресою[ADDRESS] і до складу якого входить одна друга частина житлового будинку, 1917 року забудови з господарськими прибудовами, що підтверджується даними погосподарських книг за 1983 -1993 рр (а.с. 21 - 28). Отже, на день смерті [PERSON] право власності на одну другу частину житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] в м. Шаргороді Вінницької області було набуто та посвідчено у порядку, передбаченому діючим на той час законодавством, а тому зазначене нерухоме майно входить до складу спадщини після смерті [PERSON] Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК УРСР, ЦК України та ЦПК України. Так, згідно з ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом… Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З огляду на те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася та була прийнята до 01 січня 2004 року, то правовідносини, що виникли, регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Зазначене відповідає пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, роз'ясненням, що містяться в абз.3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", а також позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленій у п.1 Інформаційного листа "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. Відповідно до зазначених нормативних актів та роз'яснень, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Так, відповідно до ч.1 ст.6 ЦК УРСР встановлено перелік способів захисту цивільних прав шляхом: визнання цих прав; відновлення становища, яке існувало до порушення права, і припинення дій, які порушують право; присудження до виконання обов'язку в натурі; компенсації моральної шкоди; припинення або зміни правовідношення; стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках, передбачених законом або договором, - неустойки (штрафу, пені), а також іншими засобами, передбаченими законом. Тобто, за змістом ст.6 ЦК УРСР кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права. За загальними положеннями про спадкування за ЦК УРСР 1963 року, зокрема згідно з ч.ч.1,2 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Частиною першою статті 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, аналіз перевірених і оцінених в судовому засіданні доказів переконують суд, що право [PERSON] на набуття права власності на спадкове майно порушено і підлягає судовому захисту шляхом задоволення позовних вимог.

Outcome: approved