Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

19 квітня 2016 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача матеріальний збиток у розмірі 11 392,05 грн., вартість проведення експертного дослідження - 1 000,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн., а всього 15 392,05 грн., а також судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 30 липня 2015 року о 09.30 год. в Красногвардщійському районі м. Дніпропетровська з вини відповідача сталась ДТП внаслідок якої належний позивачу транспортний засіб «Деу Матіз», д/н [NUMBER], зазнав механічних пошкоджень, а позивач відповідно матеріального збитку. Постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29.10.2015 року встановлена вина відповідача. Як свідчить висновок експертного дослідження № 0601/16/16 від 11.01.2016 року, який був проведений на замовлення позивача експертом [PERSON], вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, як власнику пошкодженого транспортного засобу складає 11 392,05 грн. Вартість за проведення експертного дослідження склала 1000,00 грн. Для захисту своїх прав у суді, позивач була вимушена звернутися за правовою допомогою до адвоката (договір №18/02/16-1 від 18.02.2016 року), вартість послуг адвоката 3 000,00 грн. На підставі вищевикладеного Позивач була вимушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа , щодо якої встановлені ці обставини. Судом встановлено, що згідно постанови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року, 30 липня 2015 року о 09 год.30 хв., [PERSON], керуючи автомобілем «Daewoo», державний номер [NUMBER], по пр. С.Нігояна в м. Дніпропетровську, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем «Daewoo Matiz», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], яка рухалася попереду у попутному напрямку, після чого залишив на порушення встановлених правил місце дорожньо-транспортної пригоди, до якої він причетний, та міліцію про ДТП не повідомив. Транспортні засоби пошкоджені, чим спричинена матеріальна шкода. Таким чином, водій [PERSON] порушив п.п.2.10, 10.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачені ст.ст.122-4, 124 КУпАП, а саме залишив місце дорожньо-транспортної пригоди та порушив правила дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с. 5). Вказаною постановою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 29 жовтня 2015 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.122-4, 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серї АНС 148918, виданого ВРЕР м. Краматорська при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області, автомобіль «Daewoo Matiz», державний номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] (а.с.4). Відповідно до висновку експертного дослідження щодо визначення вартості матеріальної шкоди спричиненої власнику КТС № 0601/16/16 від 11 січня 2016 року, вартість відновлювального ремонту, з врахуванням фізичного зносу замінених складових частин, колісного транспортного засобу - автомобіля «Daewoo Matiz», реєстраційний номерний знак [NUMBER], пошкодженого внаслідок ДТП складає 11 392,05 грн. (а.с.8-16). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України жжерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, завдана в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, яка складає 11 392,05 грн. Відповідно до приписів ст. 23 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Оскільки для поновлення свого порушеного права позивач зазнав збитків у вигляді оплати експертних послуг для визначення вартості матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, вказані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 1 000,00 грн., розмір яких підтверджується квитанцією від 11.01.2016 року (а.с.17). Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача судових витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2, 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз. Згідно приписів ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Судом встановлено, що позивач уклав договір про надання правової допомоги з адвокатом Чіп Я.М. (а. с. 18). Згідно умов зазначеного Договору Позивач сплатила за надані послуги 3 000,00 грн., що підтверджується, квитанцією до Договору про надання правової допомоги № 18/02/16-1 від 18 лютого 2016 року (а. с. 20). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Згідно роз'яснень наведених у п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року N 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року N 6-рп/2013). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". У п. 48 вищевказаної Постанови зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч.3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу Позивач посилається на квитанцію до Договору про надання правової допомоги № 18/02/16-1 від 18 лютого 2016 року, відповідно до якої представник Позивача - адвокат Чіп Я.М. отримав від Позивача 3 000,00 грн., та на розрахунок вартості адвокатського гонорару (а.с. 19), згідно якого розмір витрат склав: за усну консультацію 180,00 грн., за підготовку позовної заяви - 1 410,00 грн., та за участь у судових засіданнях (за три години) - 1 410,00 грн. Однак, участі у судових засіданнях адвокат Чіп Я.М, не брав, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, а тому підстав для стягнення 1 410,00 грн. за участь у судових засіданнях не має. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині та стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1 590,00 грн. На підставі ст.ст. 23, 1166, 1187, 1188 ЦК України, та

Outcome: partial