Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на нерухоме майно та зобовязання вчинити певні дії, посилаючись на те, що 14 травня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений Кредитний договір № КФ (03) 86-08, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 110\~000 грн. на задоволення споживчих потреб позичальника строком до 11 травня 2018 року, а позичальник зобовязався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі передбаченому кредитним договором, згідно графіку. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між [PERSON] та [PERSON] та Банком 14 травня 2008 року був укладений Договір іпотеки №ЗФ (03) 86-08, згідно умов якого відповідачі надали Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 47,3 кв.м, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 85, що належить відповідачам на на підставі договору дарування від 17.03.2004 року. Однак, станом на 20 травня 2014 року у відповідачів виникла заборгованість в загальній сумі 445 847 грн. 21 коп., яка до цього часу не сплачена та складається з: заборгованості за кредитом в сумі 106\~332 грн. 00 коп., заборгованості за відсотками 104\~565 грн. 92 коп., пені за один рік 234\~949 грн. 03 коп.. Тому позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 445 847 грн. 21 коп. звернути стягнення на будинок, загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 47,3 кв.м, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 85, шляхом проведення прилюдних торгів та встановити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна під час проведення виконавчих дій; зобовязати [PERSON], [PERSON] протягом 5 місяців з дня набрання чинності судового рішення оформити право власності на земельну ділянку розташовану за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 85 та стягнути з відповідачів судові витрати. В судове засідання зявились представник позивача [PERSON], відповідачка [PERSON], представник відповідачки [PERSON] адвокат [PERSON] та представник третьої особи Органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області [PERSON]. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. Представник позивача в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] та її представник заперечували проти задоволення позову, пояснивши, що в будинку вона мешкає разом з двома неповнолітніми дітьми 2008 та 2010 років народження, які мають право на користування даним житлом. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради Запорізької області [PERSON] пояснила, що в будинку мешкають неповнолітні діти, а отже задовільне рішення по справі може вплинути на їх права та обовязки, у звязку з чим просить відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухав думку сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14 травня 2008 року між Банком та [PERSON] був укладений Кредитний договір № КФ (03) 86-08, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 110\~000 грн. на задоволення споживчих потреб позичальника строком до 11 травня 2018 року, а позичальник зобовязався погашати кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі передбаченому кредитним договором, згідно графіку. \\а.с.4-8\\ Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між [PERSON] та [PERSON] та Банком 14 травня 2008 року був укладений Договір іпотеки №ЗФ (03) 86-08, згідно умов якого відповідачі надали Банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 47,3 кв.м, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 85, що належить відповідачам на підставі договору дарування від 17.03.2004 року. \\а.с.10-16\\ У порушення вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов кредитного договору відповідачі по справі зобовязання за вказаним Кредитним договором належним чином не виконали. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за Кредитним договором станом на 20 травня 2014 року у відповідачів виникла заборгованість в загальній сумі 445 847 грн. 21 коп., яка до цього часу не сплачена та складається з: заборгованості за кредитом в сумі 106\~332 грн. 00 коп., заборгованості за відсотками 104\~565 грн. 92 коп., пені за один рік 234\~949 грн. 03 коп./а.с. 9/ Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення. Згідно до ч. 2 ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета застави шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись на підставі рішення суду. Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права та обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов'язанням) та іпотекодавцем. Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права. Відповідно до ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 25 липня 2006 р. № 19- 50-556 "Щодо отримання згоди органів опіки та піклування" для встановлення факту користування нерухомим майном нотаріуси витребовують довідку про реєстрацію місця проживання або місця перебування дитини за адресою майна, що відчужується або заставляється, видану житлово-експлуатаційною організацією або іншим відповідним уповноваженим органом з питань реєстрації. Коли з поданих документів нотаріусом встановлено, що така дитина проживає за іншою адресою, ніж адреса майна, що відчужується, а також те, що така дитина не має права власності на це майно (його частину) нотаріус має право не витребувати згоду органу опіки та піклування на посвідчення такого правочину. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-82цс12. Як вбачається з договору іпотеки від 14.05.2008 року, який підписаний власноручно відповідачкою [PERSON] на момент нотаріального посвідчення договору іпотеки в житловому будинку неповнолітні діти не проживали та не були зареєстровані. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] народилася 02 жовтня 2008 року, тобто після укладення іпотечного договору. Доказів, які б свідчили про те, що малолітня особа на момент розгляду справи мешкала або була зареєстрована в іпотечній квартирі - матеріали справи також не містять. Оскільки на момент укладання іпотечного договору від 14.05.2008 року малолітні діти [PERSON] та [PERSON] у зазначеному заставному житловому будинку не мешкали і не були зареєстровані, т.я. народилися після укладення іпотечного договору, а саме 02.10.2008 року та 17.12.2010 року, у зв'язку з чим ані майнового права, ані права користування квартирою, що є предметом іпотеки, не мали. Таким чином пояснення відповідачки та її представника щодо незаконного позбавлення відповідачки права на користування вищезазначеним будинком, оскільки у ньому проживають її неповнолітні діти - не заслуговують на увагу. Крім того, відповідно до п.3.1.8 Іпотечного договору №3Ф(03)86-08 від 14.05.2008 року, іпотекодавець зобовязаний у строк до 14.11.2008 року оформити право власності на земельну ділянку розташовану за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Лібкнехта Карла, 85 на якій знаходиться предмет іпотеки. Відповідно до ч.1, 3 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] порушили зобов'язання за Кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість в загальному розмірі 445 847 грн. 21 коп., а тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі, а саме: в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № КФ (03) 86-08 від 14 травня 2008 року в загальному розмірі 445 847 грн. 21 коп. звернути стягнення на будинок, що належить [PERSON], [PERSON] на підставі договору дарування від 17.03.2004 року, загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 47,3 кв.м, який розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 85, шляхом проведення прилюдних торгів та встановити початкову ціну предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки майна під час проведення виконавчих дій; зобовязати [PERSON] та [PERSON] протягом 5 місяців з дня набрання чинності судового рішення оформити право власності на земельну ділянку розташовану за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Карла Лібкнехта, буд. 85 та стягнути з відповідачів судові витрати. Вирішуючи спір, суд, відповідно до ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати, які складаються з суми сплаченого судового збору за подачу позову у розмірі 3 654 грн. 00 коп. \\а.с. 1\\. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved