Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

08.06.2018 року до суду звернулася позивач з даним позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, право на завершення приватизації та отримання на своє ім'я правовстановлюючого документа на земельну ділянку площею 0,1000 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою по [ADDRESS] Свої вимоги мотивує тим, що її рідний брат [PERSON] 30.12.1998 року одружився із [PERSON] [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом, складеного на користь [PERSON] Позивач отримала свідоцтва від 27.12.2014 року про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Однак, позивачу постановою нотаріуса від 13.10.2017 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку по [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю реєстрації житлового будинку та земельної ділянки належним чином та згідно чинного законодавства. За життя [PERSON] отримав дозвільні документи та виготовив проект відведення земельної ділянки, але не встиг виготовити технічну документацію. Позивач в судове засідання не прибула, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені у позові, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в письмовому клопотанні просить судові засідання проводити без участі представника Охтирської міської ради, позовні вимоги залишають на розсуд суду. Суд, вивчивши надані сторонами докази та інші матеріали справи, дійшов до наступного висновку: 30.12.1998 року [PERSON] одружився із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження. /а.с.10/ [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. /а.с.11/ За життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 20.10.2011 року приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу, яким на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, на що він за законом матиме право, заповів [PERSON] /а.с.13/ 25.04.2012 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]». /а.с.9/ 08.10.2013 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть. /а.с.12/ Згідно свідоцтв про право на спадщину за заповітом посвідчених 27.12.2014 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], а саме 7/8 частини приватної земельної ділянки площею 1,8352 га, 7/8 частини приватної земельної ділянки площею 0,0799 га, 7/8 частини приватної земельної ділянки площею 0,0472 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Пологівської сільської ради Охтирського району Сумської області, є [PERSON] /а.с.14, 17, 20/ Згідно витягу із рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради, [PERSON] надано земельну ділянку у приватну власність для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських приміщень площею 0,1000 га по [ADDRESS]. /а.с.29/ Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради № 439 від 24.09.1999 року [PERSON] надано згоду на розробку проекту відведення земельної ділянки із земель міської ради на земельну ділянку площею 0,1000 га для індивідуального житлового будівництва по [ADDRESS]. /а.с.28, 92/ З постанови державного нотаріуса Охтирської міської державної нотаріальної контори від 30.10.2017 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку, який знаходиться по [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю реєстрації житлового будинку та земельної ділянки згідно чинного законодавства. /а.с. 30/ Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Згідно ст. 118 Земельного Кодексу України початком процедури приватизації земельної ділянки є звернення громадянина з заявою (клопотанням) до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Виходячи з положень ст. 182 ЦК України, до складу спадщини входить лише те нерухоме майно, право на яке зареєстроване в органах, що здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Судом встановлено, що померлому [PERSON] за життя була виділена земельна ділянка площею 0,1000 га, для будівництва житлового будинку і господарських приміщень по вул. Фрунзе, 262-а. м. Охтирка. Суд дійшов висновку, що померлий [PERSON] за життя мав право на приватизацію вказаної вище земельної ділянки, а тому позивачка, як єдиний спадкоємець, та набула право на спадкування усіх прав та обов'язків, що належали померлому, в тому числі, право на завершення приватизації земельної ділянки. Однак за відсутності правовстановлюючих документів, позивачка позбавлена можливості одержати в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, тому захищаючи її охоронювані законом права, таке право власності слід визнати за позивачкою рішенням суду. Враховуючи, що [PERSON] за життя не встиг зареєструвати право власності на земельну ділянку, що позбавляє позивачку реалізувати своє право на спадкування права на приватизацію земельної ділянки, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про отримання на своє ім'я правовстановлюючого документа, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Оскільки до складу спадщини входять виключно ті права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (ст.1218 ЦК України), земельна ділянка була виділена померлій тітці позивачки, однак за життя, вона не посвідчила виникнення у неї права власності на земельну ділянку, суд дійшов висновку, що визнання права на одержання свідоцтва про право власності на земельну ділянку (пай) в поряду спадкування не підлягає задоволенню. Отже, позивачка після реалізації свого права на приватизацію земельної ділянки має за законом отримати на неї правовстановлюючі документи, у відповідності до порядку визначеного ст. 118 ЗК України. Позовні вимоги про отримання на своє ім'я правовстановлюючого документу, на думку суду задоволенню не підлягають, оскільки видача правовстановлюючих документів на земельну ділянку відноситься до виключної компетенції уповноваженого органу. На підставі ст.ст. 316, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 17,18, 76-89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 430 ЦПК України, суд -

Outcome: partial