Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на квартиру. Посилався на те, що 26.03.2018 року між ним та [PERSON] був укладений Договір позики грошових коштів, посвідчений 26.03.2018 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В., зареєстрований в реєстрі за №418. Згідно даного Договору він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 338 000 гривень готівкою, що еквівалентно 13 000 доларам США 00 центів, виходячи з встановленого Сторонами курсу гривні до долара США (1 USD =26,00 гривень), а [PERSON] зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів до 26 квітня 2018 року. Позичальник [PERSON] не виконав умови Договору щодо повернення позивачу грошових коштів, не повернув їх навіть частково незважаючи на його неодноразові нагадування. У зв`язку з цим для захисту своїх прав та інтересів позивач вимушений був звернутись до Києво-Святошинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 338000,00 грн., проценти за користування позикою в період з 27.03.2018р. по 24.08.2018р. - 23966,49 грн., три проценти річних за період з 27.04.2018р. по 24.08.2018р. - 3325,20 грн. та судовий збір у розмірі 3652,20 грн. Позивач також зазначив, що 15.05.2018 року між ним та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів, посвідчений 15.05.2018 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В., зареєстрований в реєстрі за №756. Згідно п. 1 даного договору він передав [PERSON] грошові кошти в сумі 338 000 гривень, що еквівалентно 13 000 доларам США 00 центів, виходячи з встановленого Сторонами курсу гривні до долара США (1 USD =26,00 гривень) і який зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів до 15 травня 2019 року, але [INFO] [PERSON] помер. Позивач зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. В даному випадку мова йде про кредитні правовідносини, а отже зобов`язання не є нерозривно пов`язаними з особою боржника і після його смерті не припинилися. Позивач послався на те, що на день відкриття спадщини, тобто смерті [PERSON] , до складу спадщини увійшли зобов`язання спадкодавця за за двома договорами позики на суму 706943,89 грн. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно - на квартиру [ADDRESS] , власником якої спадкодавець був на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.09.2017р., видане виконкомом Вишневої міської ради в порядку приватизації. Позивач вказує, що 20.09.2019 року він звернувся з письмовою Вимогою кредитора до спадкоємців боржника [PERSON] , відповідно до ст. 1281 ЦК України опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а саме до приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Леденьова Івана Сергійовича, яким заведена спадкова справа №141/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . В даній Вимозі кредитора він повідомив спадкоємців померлого [PERSON] про їх обов`язок погасити заборгованість спадкодавця. Незважаючи на його вимогу кредитора спадкоємець померлого [PERSON] - [PERSON] не погасив заборгованість спадкодавця за рахунок спадкового майна - квартири [ADDRESS] . Згідно звіту про оцінку майна від 24.02.2020р., ринкова вартість спадкового майна - квартири [ADDRESS] , складає 601 139,04 грн. Позивач також зазначив, що він є кредитором спадкодавця [PERSON] і його права підлягають захисту в порядку, визначеному статтями 1281, 1282 ЦК України. Позивач пояснив, що так як вартість спірної квартири - 601 139,04 грн. є меншою загальної суми кредитної заборгованості спадкодавця - 706 943,89 грн., то він вибрав спосіб захисту своїх прав шляхом вимоги про визнання за ним права власності на дану квартиру. Позивач на підставі викладеного просить суд визнати за ним, [PERSON] , право власності на квартиру [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій просить суд слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій просить суд слухати справу без його участі, позов [PERSON] визнає та подає відповідну письмову заяву. В поданій до суду заяві від 27.08.2020 відповідач [PERSON] зазначив, що визнає позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] . Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є кредитором [PERSON] на підставі Договорів позики грошових коштів від 26.03.2018р. та від 15.05.2018р., в зв`язку з чим виникла заборгованість [PERSON] перед [PERSON] на загальну суму 706943,89 грн. [PERSON] [INFO] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.04.2019р. Судом встановлено, що на день відкриття спадщини, тобто смерті [PERSON] , до складу спадщини увійшли зобов`язання спадкодавця перед [PERSON] на суму 706943,89 грн. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , власником якої спадкодавець був на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18.09.2017р., видане виконкомом Вишневої міської ради в порядку приватизації. Вищезазначена квартира складається з трьох жилих кімнат. Загальна площа квартири складає - 67,2 кв.м., житлова площа - 39,6 кв.м. Державна реєстрація права власності [PERSON] на дану квартиру від 22.12.2017 підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за №195444329 від 01.01.2020. Згідно звіту про оцінку майна від 24.02.2020р., ринкова вартість спадкового майна - квартири [ADDRESS] , складає 601 139,04 грн. Згідно спадкової справи №141/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , який прийняв спадщину, є відповідач [PERSON] . В даній спадковій справі знаходиться Вимога кредитора - [PERSON] від 17.09.2019 року до спадкоємців боржника [PERSON] , в якій спадкоємці померлого [PERSON] повідомляються про їх обов`язок погасити заборгованість спадкодавця у розмірі 338 000,00 гривень, що еквівалентно 13 000,00 доларів США, який виник у [PERSON] на підставі договору позики грошових коштів від 15.05.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Нікітенко В.В., зареєстрований в реєстрі за №756, а також у розмірі 365944,61 грн., зобов`язання по якому необхідно здійснити на виконання рішення Києво-Святошинського районного суду від 31.01.2019 року по справі №369/10535/18. До даної вимоги кредитора додано копії договору позики грошових коштів від 15.05.2018 року та рішення Києво-Святошинського районного суду від 31.01.2019 року по справі №369/10535/18. Справжність підпису позивача на даній Вимозі кредитора засвідчена 17.09.2019 року Гончаром Т.В., приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області, про що зареєстровано в реєстрі за №1907. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до матеріалів спадкової справи №141/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] спадкоємець [PERSON] - [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом на себе не оформив та письмову вимогу кредитора [PERSON] від 17.09.2019 року про погашення заборгованості перед ним спадкодавця [PERSON] в порядку ст. 1282 ЦК України не задовольнив. Відповідно до ч. 1 ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов`язання є нерозривно пов`язаним з особою, якщо мова йде про особисті немайнові права та інші нематеріальні блага, оскільки вони тісно пов`язані з фізичною особою і вона не може відмовитись від цих прав, або бути позбавлена цих прав. В даному випадку мова йде про кредитні правовідносини, а отже зобов`язання не є нерозривно пов`язаними з особою боржника і після його смерті не припинилися. А відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Судом встановлено, що на день відкриття спадщини, тобто смерті [PERSON] , до складу спадщини увійшли зобов`язання спадкодавця за договором позики від 15.05.2018 року що до повернення позивачу грошових коштів в сумі 338 000,00 гривень, а також зобов`язання по сплаті йому грошових коштів на виконання Рішення Києво-Святошинського районного суду від 31.01.2019 року у цивільній справі №369/10535/18 на загальну суму 368943,89 грн., за договором позики від 26.03.2018 року, а всього за двома договорами позики на суму 706943,89 грн. Отже, ринкова вартість спірної квартири - 601 139,04 грн. є меншою загальної суми кредитної заборгованості спадкодавця, яка становить 706 943,89 грн. Відповідно до пунктів 1 та 5 ч.2 ст.16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права та примусове виконання обов`язку в натурі. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно частини 1 статті 4 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 5 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У частині 2 даної статті ЦПК визначено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Що стосується обрання позивачем способу захисту його прав як кредитора спадкодавця, то у постанові Першої судової палати КЦС ВС від 25 квітня 2018 року у справі № 645/3265/13-ц (провадження №61-5552свп18) визначена правова позиція з цього питання. Зокрема у даній постанові зазначено, що "Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 1282 ЦК України в разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. У наведеній нормі права передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимоги. Верховний Суд зробив висновок, що застосування правила статті 1282 ЦК України не виключає можливості застосування альтернативного способу захисту, зокрема пункту 5 частини другої статті 16 ЦК України про примусове виконання обов`язку в натурі. Тлумачення ж статті 1282 ЦК України окремо від інших норм ЦК України позбавить кредитора права на захист своїх цивільних прав та інтересів у тому випадку, якщо на час його звернення до суду з відповідною позовною вимогою майно яке було передано спадкоємцю у натурі, не збереглося. Відповідно до структури ЦК України кредитор має право обирати один із усіх способів захисту, які надаються йому законом, якщо інакше правило в імперативному порядку не визначено у цивільному законі. При цьому вибір способу захисту кредитор здійснює на власний розсуд. Відповідно до статті 5 ЦПК України застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушеної майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи. Таке розуміння права кредитора на обрання ефективного способу захисту не порушуватиме прав та інтересів спадкоємців, оскільки завжди в основі вирішення питання про прийняття спадщини лежить вольовий акт, пов`язаний із наміром спадкоємця прийняти спадщину. Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом. У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору. Саме таке розуміння особливостей захисту прав кредиторів у спадкових відносинах відповідає основній меті цивільного права, якою є забезпечення стабільності цивільного обороту." Чинний на сьогодні ЦПК України передба\-чає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд вра\-ховує висновки щодо застосування від\-повідних норм права, викладені в поста\-новах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). На підставі викладеного, суд вважає, що вибраний позивачем спосіб захисту своїх прав щодо вимоги про визнання права власності на спірну квартиру є законним та обґрунтованим. Відповідно до 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В даному випадку суд прийшов до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши усі обставини справи та врахувавши заяву відповідача [PERSON] про визнання позову, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] .

Outcome: approved