Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 08 серпня 2007 року між ВАТ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26-07-И/05, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 49 000 доларів США, з оплатою по процентній ставці 10,6 % річних, строком до 05.08.2022 року. Відповідач зобовязувався щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у розмірі 551, 50 дол. США, відповідно до Графіку. 18.04.2013 року між сторонами було укладено Додаткову угоду 1 до кредитного договору за умовами якої позичальник зобов'язався щомісяця, в термін з 01 по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу розмір якого становить 604,87 доларів США. В період з 01.05.2013р. по 11.04.2015р. додатково до розміру щомісячного платежу позичальник зобовязався щомісячно, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення нарахованих та неоплачених відсотків за користування кредитними ресурсами рівними частинами по 87,12 доларів США. В якості забезпечення зобовязань за кредитним договором між сторонами був укладений іпотечний договір від 08.08.2007року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2959, за умовами якого відповідач [PERSON] як іпотекодавець, передала в іпотеку банку як іпотекодержателю квартиру [ADDRESS]. Позичальником [PERSON] обовязок по поверненню кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, не виконується, а згідно з п. 3.4 кредитного договору у разі порушення позичальником будь-яких умов кредитного договору, банк має право призупинити видачу кредитних ресурсів, відмовити у продовженні строку дії кредитного договору, а також вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, оплати процентів, неустойки відповідно до умов кредитного договору. Пунктом 8.4.3 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобовязань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. Пунктом 10 іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення за цим договором здійснюється на розсуд іпотекодержателя. Оскільки, всупереч умов кредитного договору відповідач [PERSON] систематично порушує свої зобовязання, має заборгованість, а тому позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами кредитного договору, іпотечного договору та чинним законодавством, виселити з цієї квартири [ADDRESS] ( бувший Комсомольський) у м. Біла Церква [PERSON], [PERSON], стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Матеріали даної справи містять зустрічний позов [PERSON] по даній справі. Ухвалою Білоцеркіського міськрайонного суду від 27.09.2017 року позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом про захист прав споживача шляхом визнання договору недійсним були залишені без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи були повідомлені належно, за зареєстрованою адресою проживання рекомендованим листом, жодних клопотань чи заперечень суду не подали, та відповідно до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається, що відповідачі повідомлені належно про розгляд справи. Крім того, представник відповідача [PERSON] подавав суду клопотання про відкладення розгляду справи і дане клопотання було задоволено. Розгляд справи неодноразово відкладався, сторони були повідомлені про судові засідання належно. [PERSON] обставини свідчать про обізнаність сторони відповідачів про розгляд даної справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. На підставі положень ч. 4 ст. 169,ч.ч.1,2 ст. 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює заочне рішення, проти чого позивач не заперечує. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 08.08.2007 року між ВАТ Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 26-07-И/05, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 49 000 дол. США, з оплатою по процентній ставці 10,6 % річних, строком до 05.08.2022 року (Т.1 а.с.8-11). Відповідно п.3.2 кредитного договору позичальник зобов»язується проводити погашення кредиту шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок щомісячно у строк до 10 числа кожного місяця проводити погашення заборгованості згідно додатку №1. Відповідно до п. 3.4 банк має право припинити видачу кредитних коштів позичальнику, продовженні строку дії цього договору, вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів, неустойки, згідно з умовами кредитного договору у разі : п.б) позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі проводив зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом або процентах, згідно з п.п. 3.2,4.3,4.4. Відповідно до п. 4.3 договору позичальник сплачує проценти щомісячно , в строк до 10 числа кожного місяця згідно з додатком №1 до кредитного договору. Відповідно до п. 6.1 кредитного договору встановлено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. [PERSON] пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів. Судом встановлено, що 18.04.2013 року між сторонами було укладено Додаткову угоду 1 до кредитного договору за умовами якої позичальник зобов'язався щомісяця, в термін з 01 по 10 число кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у складі щомісячного ануїтетного платежу розмір якого становить 604,87 доларів США. В період з 01.05. 2013р. по 11.04.2015р. додаткового до розміру щомісячного платежу позичальник зобовязався щомісячно, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення нарахованих та неоплачених відсотків за користування кредитними ресурсами рівними частинами по 87,12 доларів США (загальна сума щомісячного платежу в період з 01.05. 2013 року по 11.04. 2015 року складає 691,99 доларів США) (Т.1 а.с.12). Встановлено, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем [PERSON] 08.08.2007року було укладено іпотечний договір посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2959, за умовами якого відповідач як іпотекодавець передала в іпотеку банку як іпотекодержателю наступне нерухоме майно: : квартиру [ADDRESS] ( бувший Комсомольський) у м. Біла Церква Київської області, загальною площею 52,4 кв.м., жила площа -25,8 кв.м., яка складається з 2-х жилих кімнат (Т1 а.с.14-15). Відповідно до п.8.4.3 іпотечного договору іпотеко держатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання іпотекодавцем зобов»язань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. Відповідно до п.8.4.7 та 8.4.8 іпотекодержатель може у разі виникнення права звернення на предмет іпотеки реалізувати його відповідно до вимог цього договору, достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору. Відповідно до п. 10 іпотечного договору звернення стягнення на заставлене майно за цим договором здійснюється на розсуд іпотеко держателя : або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або самостійно іпотеко держателем на умовах цього договору. А згідно з п. 11.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов»язання за кредитним договором у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Встановлено, що всупереч умов кредитного договору відповідач [PERSON] систематично порушує виконання умов кредитного договору, має заборгованість зі сплати нарахованих процентів, чим порушує взяті на себе договірні зобовязання. Так, позивач зазначає, що станом на 14.08.2015 року заборгованість відповідача [PERSON] по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 1 630 726,82 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту 36 362,97 дол. США, що еквівалентно 778029,38 грн. + сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 5 241,33 дол. США, що еквівалентно 112 144,54 грн. = 48 006,47 дол. США; сума строкової заборгованості по відсоткам - 551,25 дол. США, що еквівалентно 11 794,66 грн.; сума простроченої заборгованості по відсоткам - 5 850,92 дол. США, що еквівалентно 125 187,45 грн.); сума строкової заборгованості по щомісячній комісії 470,16 грн.; сума простроченої заборгованості по щомісячній комісії - 10 194,32 грн.; пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам та комісії - 592 906, 31 грн. Позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру [ADDRESS] ( бувший Комсомольський) у м. Біла Церква Київської області, загальною площею 52,4 кв.м., жила площа -25,8 кв.м., яка складається з 2-х жилих кімнат, що належить на праві приватної власності [PERSON], шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на зазначене майно, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. За клопотанням сторони відповідача по даній справі була проведена судово-економічна експертиза та визначена сума заборгованості за кредитним договором від 08.08.2007р. №26-07-И/05 станом на 14.08.2015року. Дана сума різниться від суми боргу, що зазначає позивач. Суд приймає до уваги, саме, визначення розміру заборгованості експертним дослідженням. Так, згідно Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 28.04.2017 року № 9842\\16-45 було визначено заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором - 43069 дол. 10 центів США та 28 428 грн. 51 коп., з яких: 40620,30 дол.США заборгованість по кредиту, 2448,80 дол. США заборгованість по сплаті процентів за косритування кредитом, 28 428 грн. 51 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту та процентів (Т.2 ст.233-244). При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов'язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/. За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. За ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Отже, як вказано вище, позичальником були порушені умови кредитного договору щодо своєчасної сплати необхідного платежу згідно з умовами договору. За ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно з ч.2 ст.590 ЦК України, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк /термін/, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За ч.1 ст.33 наведеного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Умовами укладеного між сторонами договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання позичальником будь-яких умов кредитного договору. Згідно ст.35 Закону «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. За ст.33 вказаного вище Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно п.8.4.3 іпотечного договору звернення стягнення за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до законодавства України. Згідно п.11.3.1 Іпотечного договору задоволення вимог іпотеко держателя здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення зобовязання за кредитним договором у порядку встановленому ст.. 37 ЗК «Про іпотеку». Відповідно до ст.37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. \ Частина перша статті 37 в редакції Закону N 800-VI ( 800-17 ) від 25.12.2008 \. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Згідно ч. 39 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року за №5, з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Згідно ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Як встановлено судом, квартира, яка є предметом іпотеки, має загальну площу, загальною площею 52,4 кв.м., в цій квартирі постійно зареєстровані і проживають відповідачі [PERSON], [PERSON] Суду не надано інформації про наявність у відповідачів іншого власного житла. [PERSON] є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме, визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюється на дані правовідносини. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії цього Закону. Щодо вимог позивача про виселення відповідачів, то в цій частині позову суд вважає за необхідне відмовити виходячи з наступного. Так, згідно із ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Ч.1 ст.40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст.109 ЖК України. Так, за змістом частини другої ст.40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої ст.109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Однак, суд звертає увагу на ту обставину, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню протягом дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому вимога щодо виселення відповідачів з їхнього єдиного житла є передчасною вимогою. На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів на користь позивача судові витрати по справі, а саме: судовий збір в сумі 2976,36 грн., по 744,09 грн. з кожного.

Outcome: partial