Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

21.12.2016 р. позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просив позбавити батьківських прав відповідача, [PERSON], [INFO], у відношенні неповнолітнього сина відповідача - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказував, що [INFO] року у позивача та у відповідача [PERSON] народився син - [PERSON] . Після розірвання шлюбу між сторонами відповідач не цікавиться життям дитини ,не займається його вихованням ,проявляє повну байдужість до нього. Відповідач жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, трудової або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач подав нотаріально засвідчену заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, надав згоду на позбавлення його батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Зважаючи на подану позивачем заяву про визнання позову, враховуючи, що відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав є доцільним. [INFO] року у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON], про що 12.01.2004р. відділом реєстрації актів цивільного стану Павлоградського міського управління юстиції у Дніпропетровській області складено відповідний актовий запис за № 14. (а.с. 9) Згідно із інформацією, наданою Павлоградською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №5, [PERSON], [INFO], до мешкає [PERSON] яка повністю опікується ним, цікавиться навчанням, поведінкою дитини у школі. Батько [PERSON] участі у вихованні сина не приймає. (а.с. 17) Відповідно довідки КЗ ЦПМСД позивач [PERSON] в повному обсязі займається лікуванням, розвитком, утриманням та вихованням дитини - [PERSON]. (а.с. 16) Таким чином, з огляду на вищевикладене судом встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], мешкає разом з позивачем та перебуває у останнього на утриманні. Відповідно до висновку від 21.12.2016 р. № 4118/0/2-16 орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. ст. 150, 151 Сімейного кодексу України, ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно Міжнародної конвенції ООН "Про права дитини" (20 листопада 1989 року), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини, а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання батьками своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклується про дитину та матеріально її не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому, враховуючи характер ставлення відповідача до дитини, суд вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу та позбавити його батьківських прав відносно дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України зазначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Дана норма закріплена і у Законі України «Про охорону дитинства», згідно ч. 4 ст. 12 якого, позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved