Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів в якій просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №HEH3GI0000002281 від 12.12.2007 року в розмірі 61143,25 грн., звернути стягнення на квартиру загальною площею 50,20 кв.м., житловою площею 28,00 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №HEH3GI0000002281 від 12.12.2007 року) ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованій за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідачів судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про слухання справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутності суду не надали. Згідно ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось (ч. 2 ст. 197 ЦПК). Дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним позов задовольнити, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 12.12.2007 року між ПАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] було укладено кредитний договір № HEH3GI0000002281 відповідно до якого, ПАТ КБ "Приват Банк" надав останньому кредит в сумі 55550 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.12.2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачами у справі 12.12.2007 року було укладено договір іпотеки № HEH3GI0000002281, відповідно до якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Відповідно до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Однак у відповідача перед ПАТ КБ «Приватбанк» станом на 22.04.2014 року утворилась заборгованість 61143,25 грн., що складається з: заборгованості за кредитом - 42255,37 грн., по процентам за користування кредитом - 12104,16 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 1225,24 грн., штраф (процентна складова) - 5558,48 грн., яку відповідач у добровільному порядку не сплачує. Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з ухваленням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ "Про іпотеку" та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Разом із тим суд вважає, що відповідно до ст. 39 ЗУ "Про іпотеку" та

Outcome: approved