Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

27 серпня 2015 року представник позивача звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що згідно кредитного договору №543 від 24 червня 2008 року фізична особа [PERSON] отримала у Відкритому акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України» в особі філії Татарбунарського відділення №6790 АТ «Ощадбанк» (надалі за текстом «Банк») кредит у сумі 160 000 грн. 00 коп. під 20,00% річних, з терміном повернення не пізніше 20 червня 2016 року на споживчі цілі. Однак взяті на себе зобовязання з повернення кредитних коштів не виконує, в результаті чого утворилася заборгованість. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено іпотечний договір від 24 червня 2008 року за реєстровим номером Р№3216, посвідченого [PERSON], нотаріусом Татарбунарської державної нотаріальної контори, предметом якого згідно п.1.2. є: 1) житловий будинок, загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с.Дмитрівка, вул.Перемоги, №124, та розташований на земельній ділянці площею 2 247 кв.м.; 2) житловий будинок, загальною площею 126,3 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с.Дмитрівка, вул. Курчатова, №87, та розташований на земельній ділянці площею 1 714 кв.м. Зважаючи на те, що відповідачка не погашає заборгованість за кредитним договором, представник позивача просить суд постановити рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації предметів іпотеки, а саме проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; визнати вищий пріоритет [PERSON] на предмети іпотеки за іпотечним договором як єдиного іпотекодержателя на предмети іпотеки; виселити відповідача [PERSON] та [PERSON] із будинків предметів іпотеки зі зняттям останніх з реєстраційного обліку у Татарбунарському РС ГУДМС України в Одеській області; та стягнути з відповідачів судові витрати на користь позивача. Представник позивача в судове засідання не зявилась, однак надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити (а.с.69). Відповідач, [PERSON] в судове засідання не зявилась у звязку з хворобою, надала до суду медичну довідку та довіреність на імя відповідача [PERSON], якого уповноважила представляти її інтереси в суді по даній справі та подавати і підписувати від її імені всі документи (а.с.а.с.70-71). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності у звязку з сімейними обставинами (а.с.а.с.73-75). З приводу позовних вимог пояснив, що грошові кредитні кошти були надані [PERSON] на споживчі цілі. На протязі восьми місяців позичальник розраховувалася з банком без заборгованостей. Причину припинення виплати коштів банку відповідач пояснює тим, що тяжко захворіла його дружина, відповідач по справі, [PERSON], та на її лікування було витрачено велику кількість грошових коштів. Крім того, відбулось стрімке знецінення національної валюти гривні, що також вплинуло на доходи відповідачів. З самим фактом існування заборгованості відповідач погоджується, крім нарахованих позивачем пені та штрафних санкцій за кредитним договором, вважає їх завеликими. Також вказує, що за даним кредитним договором вони з відповідачкою вже виплатили 182 тисячі гривень. Відповідачі мають намір і надалі погашати заборгованість по кредиту. Додатково відповідач зазначив, що у будинку, предметі іпотеки, за адресою: вул.Курчатова, №87 в с.Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області, зареєстрований внук відповідачів, [PERSON], [INFO]. У звязку з вищевикладеним, [PERSON] просить суд не виносити рішення про виселення, борг за кредитним договором вони з [PERSON] зобовязуються сплачувати. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Татарбунарського районного сектору Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в судове засідання не зявився, заяв до суду про причини неявки не надіслав, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до п.5.1.3 положення про філію - Одеське обласне управління АТ „Ощадбанк", що затверджене постановою правління АТ „Ощадбанк" від 26.04.2013 року №238, управління має право від імені [PERSON] вживати заходів для досудового врегулювання спору, подавати до судів загальної юрисдикції, господарського, адміністративного та третейських судів, позови, відзиви на позовні заяви, інші процесуальні документи, користуватись правами учасника судового розгляду та здійснювати процесуальні дії, передбачені законодавством. Згідно кредитного договору №543 від 24 червня 2008 року (а.с.а.с.45-49) фізична особа [PERSON] отримала в Одеському обласному управлінні ВАТ «Державний ощадний банк України» (в особі філії Татарбунарського відділення №6790 «Ощадбанку») кредит у розмірі 160 000 гривень під 20.00% річних, з терміном повернення не пізніше 20 червня 2016 року на споживчі цілі. На підставі п.п.1.3-1.4 договору, надання кредиту здійснюється одноразово з кредитного рахунку готівкою. Позичальник зобовязується проводити погашення кредиту щомісячно, не пізніше останнього робочого дня місяця, починаючи з 29.08.2008 року. Остаточним терміном повернення кредиту є 20.06.2016 року. Згідно п.п.4.3.2.-4.3.3 позичальник зобовязався повернути Кредит в сумі 160 000 гривень, своєчасно сплачувати проценти за користування Кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, встановлені цим Договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому Договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим Договором. У разі порушення умов цього Договору та/або договору іпотеки достроково повернути Кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій. Відповідно до п.4.3.5. кредитного договору, позичальник зобов'язується відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобов'язаннях, що випливають із договору. У якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, 24.06.2008 року між позивачем та [PERSON], [PERSON] був укладений іпотечний договір (а.с.а.с.20-26), згідно якого [PERSON] було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: 1) житловий будинок, загальною площею 57,1 кв.м., житловою площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с.Дмитрівка, вул.Перемоги, №124, та розташований на земельній ділянці площею 2 247 кв.м.; 2) житловий будинок, загальною площею 126,3 кв.м., житловою площею 51,7 кв.м., що знаходиться за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с.Дмитрівка, вул. Курчатова, №87, та розташований на земельній ділянці площею 1 714 кв.м. Відповідно до п.1.1. Договору іпотеки, іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобовязань за Кредитним договором отримати задоволення за рахунок майна, заставленого на умовах, вказаних в Договорі. Відповідно до п.3.1.4. у випадку невиконання Іпотекодавцем зобовязань за цим та/або Кредитним договором Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до пункту 6 цього Договору за рахунок вирученої від реалізації Предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами, задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи оплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, повязаних із реалізацією Предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків. Згідно п. 4.2.2 Договору іпотеки Іпотекодавець має право достроково виконати зобов'язання, забезпечене предметом іпотеки. Право Іпотеки припиняється: виконанням у повному обсязі Зобов'язання; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України. У випадку пролонгації строку, на який надано кредит, цей Договір зберігає силу до повного виконання умов, передбачених Кредитним договором. Згідно розділу 3 Договору іпотеки Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет Іпотеки у випадку, якщо у момент настання Строку платежу Зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-який час незалежно від настання Строку платежу у випадку невиконання Іпотекодавцем та/або Боржником будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим Договором та/або Кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій або завірень, наданих Іпотекодавцями у відповідності з цим Договором, виявиться (стане) недійсною. Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет Іпотеки будь - яким способом, не забороненим законодавством, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення господарського суду у встановленому чинним законодавством України та цим Договором порядку. У п.6.1. Договору іпотеки передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов цього Договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. В разі невиконання чи неналежного виконання зобовязань, передбачених цим Договором, винна сторона відшкодовує іншій стороні усі завдані у звязку з цим збитки. Розмір такого відшкодування визначатиметься у судовому порядку відповідно до чинного законодавства. (п.7.1). У звязку з тим, що примусове виселення мешканців здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги Іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк, Банк надіслав [PERSON] та [PERSON] [PERSON] лист за №28/01-3/13680 від 09.07.2015 року та [PERSON] лист за №28/01-3/13679 від 09.07.2015 року, з вимогами щодо виселення з іпотечного будинку протягом одного місяця з моменту отримання цих вимог. Вимоги відповідачами не виконані. У звязку із невиконанням Позичальником умов Кредитного договору та Іпотечного договору виникла заборгованість за кредитом, яка на теперішній час не погашається та станом на 24.07.2015 року складає 264 832, 57 грн., з яких: - строковий основний борг по кредиту 21 845, 00 грн.; - прострочений основний борг по кредиту 98 015, 82 грн.; - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.07.2008р. по 30.06.2015р. 50 621, 94 грн.; - прострочений основний борг по кредиту за період з 24.07.2014р. по 24.07.2015р. 36 192, 01 грн. - прострочені проценти за користування кредитом за період з 24.07.2014р. по 24.07.2015р. 18 590, 27 грн.; - інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом 21 924, 76 грн.; - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом 11 871, 19 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту 5 771, 58 грн. Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому позовні вимоги підлягають до задоволення, за винятком про виселення осіб та зняття їх з реєстраційного обліку. Щодо примусового зняття відповідачів з реєстраційного обліку та виселення всіх мешканців з житлового приміщення, що є предметом іпотеки, то суд вважає, що такі позовні вимоги є заявленими передчасно, а тому в їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України, позбавити громадянина житла можна лише на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення, всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Громадянам, відповідно до Житлового кодексу, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканні зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до п. 43 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року, при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Отже, зняття з реєстрації та виселення відповідачів має відбуватися, якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно-диспозитивних приписів, встановлених ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ч. 3 ст. 109 ЖК України щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, то такі позовні вимоги на цій стадії не можуть бути задоволені, оскільки на цей момент відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя або нового власника щодо звільнення вказаних житлових приміщень їх мешканцями, в розумінні вимог ст. 3 ЦПК України щодо права особи для звернення до суду за захистом. Таким чином, розгляд позову іпотекодержателя або нового власника має відбутися після того, як мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги. Крім того, суд враховує наступне. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 березня 2015 року ухвалив постанову у справі № 6-39цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку. Суд зробив правовий висновок про те, що за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що житлові будинки предмети іпотеки не були придбані за рахунок кредиту, наданого відповідачу [PERSON], та оскільки банком не було запропоноване інше постійне житло, про яке суд мав би зазначити в рішенні, то з цих підстав позов не підлягає до задоволення. Отже, в задоволенні решти заявлених позовних вимог слід відмовити. При винесенні рішення суд не враховує посилання відповідача на неправомірне нарахування [PERSON] пені та штрафних санкцій за порушення умов Договору з огляду на те, що сума заборгованості відповідачів значно перевищує вартість предмету іпотеки, крім того, сам факт існування заборгованості є встановленим і правомірність нарахування пені не є предметом розгляду даної цивільної справи. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (зі змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору" від 22.05.2015року №484-VIII (набрав чинності з 01.09.2015 року) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, судовий збір складає 1,5 відсотка від ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та підлягає сплаті в дохід держави. Виходячи з цього, сума судового збору, яка підлягає сплаті за подання позову майнового характеру юридичною особою з ціною позову 264 832, 57 грн. станом на 30.09.2015 року складає 3 972, 48 грн. Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року зі змінами та доповненнями станом на 9 квітня 2015 року, позивачем за подання позовної заяви майнового характеру з ціною позову 264 832,57 грн., сплачено судовий збір у розмірі 2 648,32 грн. Частиною 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з цього, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 2 648, 32 грн. по 1 324, 16 грн. з кожного. Виходячи з цього, сума судового збору, яка підлягає стягненню в дохід держави за розгляд судом позову майнового характеру юридичною особою з ціною позову 264 832, 57 грн. станом на 30.09.2015 року складає 3 972, 48 грн., 2 648, 32 грн. сплачено позивачем при подачі позову до суду, а тому з відповідачів підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 1 324, 16 грн. (3 972, 48 грн. 2 648, 32 грн.), тобто по 662,08 грн. з кожного відповідача.

Outcome: partial