Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою посилаючись на те, що [INFO] помер її батько - [PERSON]. За життя батько працював в радгоспі ім. Покришева, який знаходився на території Таврійської сільської ради. Після роздержавлення та паювання земель вказаного радгоспу [PERSON] було виділено у власність земельну ділянку загальною площею 6,6223 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Маючи на меті виділити свою земельну ділянку в натурі (на місцевості) спадкодавець почав процедуру приватизації. Однак, отримати правовстановлюючий документ на вказану нерухомість не встиг в зв'язку з власною смертю. Таким чином, зазначена земельна ділянка ввійшла до складу спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] У визначений законом строк [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, через відсутність правовстановлюючого документу, позивач позбавлена можливості оформити спадкові права в нотаріуса. В зв'язку з цим, просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, яка належала її батьку - [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги на підставах, що вказані в позовній заяві та просив суд їх задовольнити в повному обсязі, оскільки позивач не має змоги захистити свої спадкові права в інший спосіб. Представник відповідача до суду не з'явився проте надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їхнього задоволення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER]. Після його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до довідки Таврійської сільської ради від 29.09.2016 року [PERSON] в результаті роздержавлення та паювання радгоспу ім.. Покришева було передано у власність земельну ділянку загальною площею 6,62 га., для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На теперішній час вказаною земельною ділянкою користується [PERSON], як спадкоємиця даного майна після смерті батька. Згідно викопіювання земельна ділянка, яка передана у власність [PERSON] знаходиться в контурі №56 на території Таврійської сільської ради Голопристанського району Херсонської області. Суміжними землекористувачами з північної сторони є [PERSON] з південної - [PERSON] Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 27.04.2004 року було встановлено факт родинних відносин як батька та доньки між [PERSON] та [PERSON]. Згідно листа завідуючого Голопристанською державною нотаріальною конторою Негра О.А., 27.02.2004 року від [PERSON] надійшла заява про прийняття спадщини після смерті її батька - [PERSON] В зв'язку з цим було заведено спадкову справу за №93/2004. Крім цього, своєю заявою [PERSON] (співмешканка [PERSON].) відмовилася від прийняття спадщини після смерті останнього на користь їхньої спільної доньки - позивача по справі. Інші спадкоємці відсутні. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року за №7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України (2004 р.), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовуються чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України 1963 року. Таким чином, враховуючи, що спадщина відкрилася після смерті спадкодавця в 2003 році (ст. 525 ЦК УРСР), суд вважає необхідним до вказаних правовідносин застосувати положення норм Цивільного кодексу України 1963 року, що діяв на час відкриття та прийняття спадщини. Враховуючи, що померлий [PERSON] не залишив після своєї смерті заповіту, то спадкування повинно відбуватися за законом. Згідно ч.1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом і у встановлений законом строк прийняла спадщину. Інших спадкоємців першої черги немає. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто більше не звертався, що підтверджується довідкою завідуючого Голопристанською ДНК. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту її відкриття. Тобто, право позивача претендувати на майно спадкодавця в порядку спадкування є правомірним, оскільки випливає з підстав, що встановлені законом. Меж тим, згідно роз'яснень, які містяться в п. 3.5 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В частині 1 ст. 79 ЗК України зазначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Відповідно до п. "г" ч.1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ч.1, 4, 9 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. В ході розгляду справи судом також встановлено, що в квітні 2003 року розпорядженням голови районної державної адміністрації №122 громадянам-власникам земельних часток (паїв) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель колишнього ВАТ ім. Покришева на території Таврійської сільської ради Голопристанського району Херсонської області було надано дозвіл на розробку технічних документацій із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки. 16.02.2006 року (тобто вже після смерті [PERSON].) розпорядженням голови Голопристанської РДА № 71 було затверджено технічну документацію та передано у власність [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (п. 4 додатку 1 до розпорядження). З вищевикладених обставин справи вбачається, що причиною не закінчення приватизаційного процесу земельної ділянки та не отримання відповідного правовстановлюючого документу (Державного акту) на вказане майно стала смерть спадкодавця. Таким чином формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав не відбулося, а отже позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею право власності на земельну ділянку не підлягають задоволенню. В пункті 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7 передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. З аналізу наданих до суду письмових доказів вбачається, що [PERSON] на підставі відповідного сертифікату був власником земельної частки (паю) площею 6,62га. на території Таврійької сільської ради. На теперішній час оригінал зазначеного правовстановлюючого документу відсутній, що перешкоджає оформлення спадщини позивачем в нотаріальній конторі. Таким чином, враховуючи викладені обставини справи, суд вважає за необхідне визнати за позивачем в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 6,62 га., розташовану на території Таврійської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, яка належала [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: partial