Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] . В 1990 році в зазначену квартиру була прописана його племінниця - [PERSON] , [INFO] . Відповідач зареєстрований в належній позивачу квартирі, але фактично не проживає за місцем реєстрації протягом тривалого часу, фактичне місце проживання йому невідоме. Позивачем не чинились перешкоди у користуванні вищевказаною квартирою. Позивач також вказує, що він не бажає, щоб у квартирі, власником якої він є, були зареєстровані особи, які не користуються нею, не сплачують комунальних послуг, а також він бажає відчужити дану квартиру, а реєстрація відповідача може значно утруднити цей процес, відтак просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користуванняжитловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Сторони в судове засідання не з`явились, належно повідомлялись про дату, час та місце проведення такого. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. Відповідно до реєстраційного посвідчення Львівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 08.07.1994 року, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування, посвідченого П`ятою Львівською державною нотаріальною конторою 06.07.1994 року за №2-2101 (а.с. 8). Як вбачається з будинкової книги для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] , а також з довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку №64 від 23.09.2020 року в даній квартирі зареєстровано, зокрема, відповідача [PERSON] (а.с. 9-13). З актів, виданих Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Юність" №69 від 29.11.2018, №85 від 24.12.2019, №40 від 08.07.2020 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрована, але фактично не проживає [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Юність" [PERSON] , такий не чинив перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] своїй племінниці [PERSON] , [INFO] . Згідно з відповіддю Франківського ВП ГУНП у Львівській області №П-899/41/01/11-20 від 05.08.2020 року, відповідно до Інформаційно-телекомунікаційної системи Інформаційний портал Національної поліції у Франківському відділі поліції ГУНП у Львівській області відсутні відомості щодо заяв чи повідомлень громадян про чинення перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] . Як вбачається з доданих позивачем квитанцій до матеріалів справи, [PERSON] дійсно оплачує комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] впродовж тривалого часу. Згідно з ст. 47 Конституції України гарантовано кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Статтею 319 ЦК України передбачено права власника майна, зокрема права володіння, користування та розпорядження таким майном. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Частиною першою ст. 319 ЦК України, передбачено, що власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а в частині першій ст. 221 ЦК України, зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до змісту норм ст. ст.1,6,9,61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності. Згідно з ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. В разі відсутності особи понад встановлений строк, жиле приміщення не зберігається і особи можуть бути визнанні такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Згідно п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Також, судом не здобуто доказів того, що існують обставини для збереження за відповідачем права користування спірною житловою площею. Згідно із ст.6 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства,визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права,викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] відсутня за місцем своєї реєстрації, не проживає понад встановлені строки в житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві приватної власності, судом не встановлено домовленості між нею і власником житла щодо порядку користування квартирою і залишаючись зареєстрованому у спірному домоволодінні, перешкоджає позивачу у здійсненні його законних прав, а тому відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved