Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 26 лютого 2014 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» суму заборгованості у розмірі 10554,99 доларів США. Стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» та судовий збір в сумі 228,61 грн., 845,95 грн. З вказаним рішенням суду не погодилась [PERSON] та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, вважає його незаконним та необґрунтованим. Зокрема вказує, що позивач у судовому процесі ніяким чином не обґрунтував суму, на яку він посилається, як на підвищення курсу долара США, та не надав доказів, згідно до яких відповідач повинен нести майнову відповідальність в разі зростання курсу валют. Позивач не надав документів, які б свідчили, про встановлення НБУ курсу валют на 20.04.2009 року, та відмінності цього курсу від дати отримання відповідачем кредитних коштів. Позивач не обґрунтував належним чином розрахунку заборгованості, та підстави виникнення заборгованості. Позивач своєчасно, в момент дії Кредитного договору у зазначений термін - 10 днів, жодним чином не повідомив відповідача про зміну курсу НБУ, не погодив дані зміни з відповідачем, а в односторонньому порядку змінив і збільшив суму грошових зобов'язань, вже після повного погашення тіла кредиту, що підтверджує незаконність вимог Банку. Строк виконання грошового зобов'язання сплив ще 22 червня 2004 року (дата закінчення Кредитного договору), що становить на момент надання позову до суду позивачем: 01.10.2013 року - більш ніж три роки, тому строк позовної давності вже сплинув ще у червні 2007 року, і сторони не домовлялись письмово про продовження строку. Зарахування грошових коштів за реалізацію предмету іпотеки відбулося примусово 22 квітня 2009 року у сумі 46 097,80 грн., відповідач не вчиняв будь яких юридичних дій щодо визнання суми боргу, та вважає, що позивач не має права на стягнення курсової різниці, оскільки це не було передбачено умовами Кредитного договору, та навпаки наполягає на тому, що позивач ще у 2009 році отримав борг у повному обсязі та на протязі наступних трьох років не звертався до суду з вимогою про стягнення грошових коштів. В засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити. Представник банку просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом першої інстанції встановлено, що 21.05.2003 року між АБ «Донеччина», правонаступником якого по всім правам та обов'язкам, згідно з п. 1.2. Статуту є ПАТ «Український бізнес банк» та [PERSON]І був укладений кредитний договір № 6/ф, за умовами якого Банк надав [PERSON] кредит в сумі 7000 доларів США 00 центів зі сплатою 18% річних строком на 1 рік з 21.05.2003 року до 20.05.2004 року. 21 травня 2004 року між банком та відповідачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 6/ф від 21.05.2003 року, згідно якої дію договору кредиту було продовжено до 22.06.2004 року та збільшено, встановлено відсоткову ставку за користування кредитом у розмірі 20% річних. 20 грудня 2005 року Артемівським міськрайонний судом Донецької області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь АБ «Український Бізнес Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 45721,99 гривень та судові витрати. Згідно ухвали Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 01.03.2013 року заява [PERSON] про скасування судового наказу від 20.12.2005 року залишена без задоволення. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 09 липня 2013 року ухвала Артемівського міськрайонного суду від 01.03.2013 року скасована, справу передано на новий розгляд. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28.08.2013 року судовий наказ від 20.12.2005 року було скасовано. Відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу від 23.05.2006 року звернено стягнення на майно, яке складається з житлового будинку, розташованого за адресою: Україна, Донецьку область, Слов'янський район, с. Пришиб, вулиця Річна, будинок 8. Житловий будинок належить [PERSON]. Зазначений житловий будинок переданим, як майновим поручителем у заставу для забезпечення зобов'язань, що виникають з кредитного договору № 6/Ф від 21.05.2003 року, укладеного між [PERSON] та АБ "Донеччиною", правонаступником якого є АБ "Український Бізнес Банк". За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного житлового будинку, задоволені вимоги АБ "Український Бізнес Банк" у розмірі 46097.80 грн., що еквівалентно 5986.72 долара США. Відповідно до довідки № 37.901/12011 від 25.11.2013 року про заборгованість по кредитному договору № 6/ф від 21.05.2003 року, [PERSON] станом на 25.11.2013 року перед позивачем має заборгованість: сума заборгованості за кредитом 3009,60 доларів США; сума заборгованості по відсоткам 7545,39 доларів США, загальна сума 10554,99 доларів США. Згідно рішення Ворошиловського районного суду міста Донецька від 13 квітня 2012 року у задоволені позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Український Бізнес Банк» про визнання в повному обсязі виконаним грошового обов'язку по кредитному договору 6/ф від 21.05.2003 року шляхом реалізації предмету застави відмовлено. Вказане судове рішення набуло законної сили 19.04.2012 року У зв'язку з вищевикладеним, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, які підлягають задоволенню. Відповідач отримала у позивача кредит, відповідно до умов договору, що сторонами не оскаржується. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач своє зобов'язання за кредитним договором щодо сплати процентів та суми кредиту не виконує, в наслідок чого по кредитному договору, станом на 25.11.2013 року, утворилася заборгованість у сумі 10554,99 доларів США, з яких: сума заборгованості за кредитом 3009,60 доларів США; сума заборгованості по відсоткам 7545,39 доларів США Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з вищевказаним висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають матеріалам справи та діючому законодавству. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 ст. 1054 ЦК України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлений договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник повинен сплачувати відсотки. Згідно ст. 530 ЦК України, зобов'язання підлягає виконанню у встановлений строк. Договором оговорено строки погашення кредиту, однак відповідач не виконав ці умови договору. Суд,розглядаючи справу, встановив, що за рахунок реалізації іпотечного майна лише частина кредитних зобов'язань відповідача була виконана, невиконаною є сума в 10554,99 доларів США. Вказаний висновок суду першої інстанції підтверджується наданими сторонами доказами, та розрахунку банку, що є в матеріалах справи. І відповідач вказані розрахунки не спростувала. Тому у суду першої інстанції не було підстав для відмови позивачу у задоволені його позовних вимог. Доводи скарги про те, що банк не повідомив відповідача про зміну курсу долару, про суму заборгованості не є підставою для відмови позивачу у задоволені позовних вимог через те, що не впливає на висновки суду про необхідність погашення кредиту в повному обсязі. Встановивши, що кредитні зобов'язання відповідачем не виконані, суд правильно стягнув суму боргу в примусовому порядку. Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності закінчився і у позивача відсутнє право на стягнення будь якої суми - безпідставні. Судом встановлено, що ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2013 року судовий наказ про стягнення з відповідача на користь банку суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 45721.99 грн. скасований. Позов про стягнення суми боргу банком заявлений в суді 2 жовтня 2013 року, тобто в межах строку позовної давності, встановленої правилами статті 257 ЦК України. Усі доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Отже, розглядаючи справу, суд повно, всебічно і об"єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну правову оцінку наданим сторонами доказам, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, правильно вирішив спір в наведеній частині. Рішення суду в наведеній частині відповідає вимогам закону і підстав для його скасування не має. Разом з тим, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача на користь банку, суд не застосував правила частини 1 статті 192 ЦК України про те, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Тому з врахуванням положень цього Закону мав визначити суму боргу в еквіваленті до національної валюти. Тому відповідно до статті 309 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду.

Outcome: partial