Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про скасування усиновлення. В ході судового розгляду справи відповідач служба у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації звернулась до суду з зустрічним позовом до позивачів про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. В судовому засіданні позивачі за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] вимоги первісного позову зменшили, зменшені вимоги підтримали, просили їх задовольнити, зустрічний позов не визнали, пояснивши, що 20.11.2003 року позивачі [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб. Протягом подружнього життя вони мріяли мати дитину або дітей. Тому в 2015 році вони звернулись до служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з метою усиновити одного або двох дітей до 5 років. Позивачами було пройдено навчання кандидатів у опікуни/піклувальники, прийомні батьки в Київському міському інституті соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. З травня 2016 року вони почали пошук дитини. В жовтні 2016 року [PERSON] та [PERSON] у Комунальному закладі соціального захисту центр соціально-психологічної реабілітації дітей Дніпровської міської ради познайомились з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмові з якими [PERSON] легко пішла на контакт з ними, а [PERSON] плакав і казав, що його забере до себе тітка і не дав згоди на усиновлення. На другій зустрічі [PERSON] дав згоду на усиновлення, але просив усиновителів переїхати до них тільки на один рік. 21.11.2016 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] та [PERSON] були усиновлені [PERSON] [PERSON] та [PERSON]. З перших днів позивачі займались лікуванням дітей, далі [PERSON] був прийнятий до спеціалізованої загальноосвітньої школи №316 з поглибленим вивченням української мови, відвідував заняття з англійської мови, тренування з карате у спортклубі „Корса", відвідував басейн при гімназії №232 Дарницького району м. Києва, гурток з бальних танців, індивідуальні заняття з гри на фортепіано. [PERSON] була прийнята до ДЗН №500 „Абетка", де відвідувала додаткові заняття з логіки, англійської мови, хореографії, відвідувала басейн. Додатково займалась в клубі „Діамант-Еліт" бальними танцями, відвідувала індивідуальні уроки з гри на фортепіано. Позивачі навчили дівчинку читати, рахувати до 50, вирішувати математичні приклади на додавання і віднімання. Діти завжди ходили до шкоди та дошкільного навчального закладу чистими та охайно одягненими. Батьки активно йшли на контакт з учителями, вихователями, контролювали успішність сина і поведінку обох дітей, реагували на зауваження класного керівника, відвідували батьківські збори. [PERSON] завжди йшла на контакт з батьками, а [PERSON] це не вдалось, він слухав зауваження, але робив все навпаки, постійно бажав бачити свою фізіологічну матір, розповідав, що його повинна забрати тітка і він хоче саме з нею жити, потім почав викрадати гроші та речі батьків, за його участю була крадіжка і у школі. Бесіди з психологами позитивного результату не дали. В подальшому він продовжував вести себе неадекватно: умисно смітив у квартирі, ламав різні предмети, перестав ходити до школи, підбурював [PERSON] і говорив сам позивачам, щоб вони відвезли їх до тітки. З цього приводу [PERSON] та [PERSON] звертались до служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації та Київського міського центру дитини, де психолог порадила звернутись до суду з позовом про скасування усиновлення. Таким чином, позивачі зробили все від них залежне для обох дітей, але незалежно від їх волі стосунки між ними та сином [PERSON] не склались як і їх спільне проживання, що унеможливлює виконання усиновлювачами своїх батьківських обов'язків. Тому просять скасувати усиновлення, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, оскільки підстав для його задоволення немає. Представник відповідача служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації Єланцева І.І. вимоги первісного позову не визнала, зустрічний позов підтримала, просила його задовольнити, пояснивши, що батьки [PERSON] та [PERSON] не достатньо приділяли увагу сину [PERSON], не виконували настанови психолога, з боку матері прив'язаність до дитини не була сформована, а навпаки утворилась відторгнення та дистанціювання від хлопця. З приводу ситуації, що склалась, батькам було рекомендовано звернутись до психолога Київського міського центру дитини, але мати [PERSON] заперечувала цьому. Таким чином, батьки не виконували своїх батьківських обов'язків, а тому їх необхідно позбавити батьківських прав на обох дітей і стягнути аліменти на їх утримання. Відповідач Комунальний заклад соціального захисту центр соціально-психологічної реабілітації дітей Дніпровської міської ради в судове засідання не з'явився, однак його представник у наданій до суду заяві просив розглянути справу у відсутність свого представника (а.с.46-47; 84). Відповідач служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради також в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений судом належним чином (а.с.88), але у направленому повідомленні до суду просив у зв'язку із значною завантаженістю розглянути справу у відсутність свого представника (а.с.90-91). Заслухавши позивачів, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши матеріали цивільної справи Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав. Згідно ст.18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом положень ч.3, ст.11 Закону України „Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як встановлено судом, 20.11.2003 року позивачі [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Черкаським міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №2171 (а.с.30; 65). Протягом подружнього життя вони мріяли мати дитину або дітей. Тому в 2015 році вони звернулись до служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації з метою усиновити одного або двох дітей до 5 років. Позивачами було пройдено навчання кандидатів у опікуни/піклувальники, прийомні батьки в Київському міському інституті соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (а.с.66-69). З травня 2016 року вони почали пошук дитини. В жовтні 2016 року [PERSON] та [PERSON] у Комунальному закладі соціального захисту центр соціально-психологічної реабілітації дітей Дніпровської міської ради познайомились з дітьми [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмові з якими [PERSON] легко пішла на контакт з позивачами, а [PERSON] плакав і казав, що його забере до себе тітка і не давав згоди на усиновлення. На другій зустрічі [PERSON] дав згоду на усиновлення, але просив усиновителів переїхати до них тільки на один рік. Як регламентує ч.2, ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За правилами ч.1-2, ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 21.11.2016 року рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська [PERSON] та [PERSON] були усиновлені [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (а.с.15-17; 71-72). З перших днів позивачі займались лікуванням дітей: 28.01.2017 року [PERSON] проходив УЗД щитоподібної залози, 22.02.2017 року був оглянутий та призначено лікування в Інституті отоларингології ім. проф. [PERSON], 25.04.2017 року отримав лікування у клініці „Оксфорд-Медікал" щодо енурезу, в подальшому лікувався у поліклініках №1 та №2 Дарницького району м. Києва, відвідував лікування у стоматолога у спеціалізованому стоматологічному центрі „Влада 2005" (а.с.26-29; 30-31), а [PERSON] також пройшла курс лікування у стоматолога у спеціалізованому стоматологічному центрі „Влада 2005". Далі [PERSON] був прийнятий до спеціалізованої загальноосвітньої школи №316 з поглибленим вивченням української мови, відвідував заняття з англійської мови, тренування з карате у спортклубі „Корса", відвідував басейн при гімназії №232 Дарницького району м. Києва, гурток з бальних танців, індивідуальні заняття з гри на фортепіано (а.с.22-25). [PERSON] була прийнята до ДЗН №500 „Абетка", де відвідувала додаткові заняття з логіки, англійської мови, хореографії, відвідувала басейн. Додатково займалась в клубі „Діамант-Еліт" бальними танцями, відвідувала індивідуальні уроки з гри на фортепіано. Позивачі навчили дівчинку читати, рахувати до 50, вирішувати математичні приклади на додавання і віднімання. Діти завжди ходили до шкоди та дошкільного навчального закладу чистими та охайно одягненими, мали необхідне приладдя. Батьки активно йшли на контакт з учителями, вихователями, контролювали успішність сина і поведінку дітей, реагували на зауваження класного керівника, відвідували батьківські збори. Вказані обставини відображені у характеристиці СЗШ №316 (а.с.22-23). Зазначені вище обставини підтвердили у судовому засіданні і свідки [PERSON] та [PERSON] і вони не були спростовані будь-якими іншими доказами. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Визначено, зокрема, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування. А частиною 1 ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. За змістом ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як регламентовано п.3, ч.1, ст.238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. [PERSON] завжди йшла на контакт з батьками, позивачами по справі, а [PERSON] [PERSON] цього не бажав сам, він слухав зауваження батьків, але робив все навпаки, постійно бажав бачити свою фізіологічну матір, розповідав, що його повинна забрати тітка, і він хоче саме з нею жити, висловлював своє небажання проживати з позивачами, потім почав викрадати гроші та речі батьків, за його участю була крадіжка і у школі №316, де він навчався. Бесіди з психологами позитивного результату не дали. В подальшому він продовжував вести себе неадекватно: умисно смітив у квартирі, ламав різні предмети, перестав ходити до школи, підбурював [PERSON] і говорив сам позивачам, щоб вони відвезли їх до тітки. З цього приводу [PERSON] та [PERSON] звертались до служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації та Київського міського центру дитини, де психолог порадила звернутись до суду з позовом про скасування усиновлення. Таким чином, позивачі зробили все від них залежне для обох дітей, але незалежно від їх волі стосунки між ними та сином [PERSON] не склались як і їх спільне проживання, що унеможливлює виконання усиновлювачами своїх батьківських обов'язків. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивачі як усиновлювачі дітей здійснювали всі необхідні дії для їх всебічного та різноманітного розвитку, утримували та виховували їх належним чином, але незалежно від їх волі стосунки між ними та сином [PERSON] не склались як і їх спільне проживання, що унеможливлює виконання усиновлювачами своїх батьківських обов'язків, тому судові необхідно скасувати усиновлення [PERSON] [PERSON] та [PERSON] позивачами на підставі п.3, ч.1, ст.238 СК України. За змістом ч.1-2, ст.242 СК України якщо усиновлювач був записаний матір'ю, батьком усиновленої ним дитини, він може бути позбавлений батьківських прав за наявності підстав, встановлених у статті 164 цього Кодексу. У разі позбавлення усиновлювача батьківських прав настають наслідки, встановлені статтею 166 цього Кодексу. У відповідності до п.2, ч.1, ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» встановлено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином, обов'язок нести відповідальність за дитину (дітей), її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на обох батьків. Обставини справи свідчать про бажання позивачів здійснювати належним чином свої батьківські обов'язки, про що дано оцінку вище. Згідно висновку служби у справах дітей Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації від 20.02.2019 року №101-1568/03 позивачів [PERSON] та [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав щодо їх малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Однак суд не може покласти в основу рішення даний висновок, оскільки він не ґрунтується на об'єктивних обставинах, описаних вище, які і спростовують зміст даного висновку. Водночас Пленум Верховного Суду України в п.15 зазначеної вище постанови роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні зустрічного позову про позбавлення позивачів батьківських прав і як похідної вимоги від першої про стягнення аліментів з позивачів на утримання їх дітей.

Outcome: approved