Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 19953,26 гривень та витрат по сплаті судового збору в сумі 1921,00 гривень. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) від 13.12.2012 року [PERSON] (далі - Відповідач) отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 13922,57 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У порушення Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань, відповідач станом на 19.11.2019 року має заборгованість 19953,26 грн., в тому числі, заборгованість за кредитом 11 025,43 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом 8 927,83 грн. Заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.03.2020 року (суддя Любчик О.В.) позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, задоволено. Вирішено стягнути з [PERSON] , іпн [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, заборгованість за Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 13.12.2012 року у розмірі 19 953 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 26 коп., а саме: заборгованість за кредитом в сумі 11025 (одинадцять тисяч двадцять п`ять) грн. 43 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 8927 (вісім тисяч дев`ятсот двадцять сім) грн. 83 коп. та судовий збір у розмірі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 07.07.2020 року скасовано заочне рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2020 року у цивільній справі № 219/14217/19 (провадження № 2/219/1018/2020) за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Призначено судовий розгляду справи на 28 серпня 2020 року. Наказом голови Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11.11.2020 року, Любчика О.В. , суддю Артемівського міськрайонного суду Донецької області відрядити строком до одного року на роботу на посаді судді Новогродівського міського суду Донецької області. Розпорядженням в.о. заступника керівника № 211 від 24.11.2020 року призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відрядженням судді Любчика О.В. до Новогродівського міського суду Донецької області з 19.11.2020 року до 29.09.2021 року. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2020 року справу розподілено судді Фроловій Н.М. Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27.11.2020 року, справу прийнято до провадження судді Фролової Н.М. та призначено судове засідання з повідомленням (викликом) сторін для розгляду справи по суті. До судового засідання представник позивача Коробська Н.С. не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи позивач повідомлявся належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Руднєва І.С. до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник відповідача надала заяву про розгляд за її відсутності, позовні вимоги не визнають, просить відмовити в їх задоволенні у повному обсязі з підстав зазначених в заяві про перегляд заочного рішення, посилаючись зокрема на те, що відповідач не згодний з розрахунком заборгованості, який долучено до позову; Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У анкеті-заяві позичальника [PERSON] від 01.08.2007 року процентна ставка не зазначена. Крім того,у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені,штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Будь - яких довідок про умови кредитування, зокрема щодо встановлення ставок процентів за користування кредитом, комісії та пені, а також штрафів, та підписання їх з боку відповідача, до позовної заяви не додано. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути зокрема пеню, штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Однак в анкеті-заяві відсутні домовленості про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту. З матеріалів справи зрозуміло що відповідач отримав картку «Універсальна», а не кредитну карту. В заяві (анкеті) відсутні будь-які інші відомості про розмір кредиту, який відповідач бажає отримати, відомості щодо отриманих грошових коштів, наданих у кредит та розмір процентної ставки. Крім того, відсутня позначка [PERSON] і в графі про те, що він отримав та ознайомився з Пам`яткою клієнта, яка містить в тому числі Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування. Тобто, фактично відповідач був не обізнаний про умови надання ПАТ «Приватбанк» банківських послуг. Суду не надано доказів того, що анкета-заява передбачає можливість проведення банком змін тарифів без узгодження з клієнтом. без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 13.12.2012 року, у відповідності до якої [PERSON] отримав кредит у розмірі 13 922, 57 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, укладена [PERSON] на підставі раніше укладеної заяви (анкети) від 01.08.2007 року. [PERSON] вважає, що Генеральна угода від 13.12.2012 року є нікчемною, адже фактично після її підписання він не отримував кредит у розмірі 13 922, 57 гривень. Ця сума трансформувалась за його неіснуючими зобов`язаннями (штрафи, пеня, відсотки, тощо), що були нараховані за наслідками підписання відповідачем заяви (анкети) від 01.08.2007 року відповідача. Крім того, строку дії отриманої картки «Універсальна», закінчився 01/2016 року, що суперечить положенням постанови ВП ВС від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16. ВП ВС доповнив аргументацію постанов від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц щодо припинення нарахування процентів після спливу строку кредитування. На підставі ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, в разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.08.2007 року відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк, у якій зазначив свої персональні дані. У анкеті-заяві, підписаній відповідачем, останній зазначив, що він ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Як вбачається з вказаної заяви банком надано послугу - платіжна картка «Універсальна», з кредитним лімітом - 2500,00 гривень, базова процентна ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору - 3% в місяць з розрахунку 360 днів в рік. Строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки (а.с.7). Відповідно до укладеної 13.12.2012 року Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н [PERSON] отримав кредит у розмірі 13922,57 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця [PERSON] надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. В угоді зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця угода разом із запропонованими АТ КБ "Приватбанк" Умовами та Правилами, Тарифами банку складають між ним та банком кредитний договір. Відповідач був ознайомлений та погодився з умовами та правилами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт. До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 2.1. даної угоди відсоткова ставка за користування кредитом становить 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. Відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди у зв`язку з порушенням позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій генеральній угоді, більше ніж на 31 день, по зобов`язанням строк яких не наступив, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 32-го дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 2288,59 грн. Відповідно до п.п. 2.5 Генеральної угоди позичальник бере на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків та винагороду згідно Генеральної угоди, та Умов і правил. З розрахунку заборгованості (а.с.5), вбачається, що у відповідача станом на 19.11.2019 утворилася заборгованість в розмірі 19953,26, що включає: 11025,43 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8927,83 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував. До договору кредиту згідно ст.1054 ЦК України застосовуються загальні положення про договір позики. Відповідно до ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно ст.526-527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. У відповідності зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Щодо нарахування та стягнення процентів за користування кредитом після спливу строку кредитування, то Великою палатою Верховного Суду 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 було прийнято постанову, в якій визначено, що поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст. Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання. У цій справі сторони строк договору також окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, судом встановлено, що 13.12.2012 сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 60 місяців, тобто до 31.12.2017, кредитні кошти у розмірі 13922,57 грн., які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 1,5% в місць на суму заборгованості по кредиту. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві з 1 по 25 числа кожного місяця кошти у сумі 355,44 грн. упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Відтак, у межах строку кредитування по 31.12.2017 відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 1 по 25 число кожного місяця. Починаючи з 01.01.2018, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Велика Палата Верховного Суду у справі №444/9519/12 вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Верховний Суд констатував, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Встановлення строку кредитування у кредитному договорі, що передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за вказаних умов початок перебігу позовної давності не можна визначати окремо для погашення всієї заборгованості за договором (зі спливом строку кредитування) і для погашення щомісячних платежів (після несплати чергового такого платежу). У даній справі право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, визначеного по 31.12.2017, і з цього часу права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, після визначеного договором строку кредитування позивач не міг такі проценти нараховувати. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Розрахунок заборгованості за Генеральною угодою від 13.12.2012 року, в тому числі за відсотками, проведений позивачем по 19.11.2019 року. За умовами угоди сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 60 місяців - до 31.08.2013 року включно. Відтак, у межах строку кредитування до 31.12.2017 року відповідач мав, зокрема, повернути позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами з 1 по 25 число кожного місяця. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За таких обставин, позивач після спливу строку кредитування, тобто після 31.12.2017 року не мав права нараховувати відсотки за Генеральною угодою. Як видно з розрахунку заборгованості, який проведено вірно, станом на 31.12.2017 року розмір заборгованості за відсотками становив 8221,51 грн.,які і підлягають стягненню з відповідача на користь банку. Таким чином, позов банку є доведений на суму 19246,94 грн., яка складається з 11 025,43 грн. заборгованості за кредитом, 8221,51 грн. заборгованості за відсотками, а тому позов банку необхідно задовольнити частково. Одночасно суд у відповідності до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеної частині позовних вимог у розмірі 1853 грн. Суд не приймає доводи представника відповідача щодо заперечення проти позову, оскільки вони спростовуються вищезазначеними обставинами.

Outcome: partial