Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до Державного вищого навчального закладу „Київський університет управління та підприємництва" (далі - ДВНЗ „Київський університет управління та підприємництва"), просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за період затримки розрахунку з 01.12.2014 року по 30.04.2015 року в сумі 24667,35 грн., а також моральну шкоду в сумі 29121,00 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що з 10.01.2005 року по 07.07.2008 року позивач працювала на посаді завідувача кафедри іноземних мов у ДВНЗ „Українська академія бізнесу та підприємництва". Наказом в.о. ректора академії від 04.07.2008 року № 68-к позивача було звільнено з посади завідувача кафедри іноземних мов за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією кафедри. Під час остаточного розрахунку при звільненні були порушені права позивача, оскільки відповідно до ст. 57 Закону України „Про вищу освіту" позивачу не було виплачено щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу (ставки заробітної плати), починаючи з 10.01.2005 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2015 року позовні вимоги позивачки до ДВНЗ „Українська академія бізнесу та підприємництва" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку задоволено за період з 07.07.2008 року по 30.11.2014 року. На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року № 697-р було проведено реорганізацію ДВНЗ „Українська академія бізнесу та підприємництва" шляхом злиття її з Державною академією житлово-комунального господарства та утворено на їх базі ДВНЗ „Київський університет управління та підприємництва", який є правонаступником всіх прав та обов'язків ДВНЗ „Українська академія бізнесу та підприємництва", у зв'язку з чим на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 07.04.2015 року було замінено сторону боржника у виконавчому провадженні ВП № 46770090 від 04.03.2015 року про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 342380,62 грн. На підставі вищенаведених обставин та факту існування простроченої заборгованості з виплати розрахункових коштів при звільненні позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 24667,35 грн., розрахований позивачем за період з 01.12.2014 року по 30.04.2015 року, тобто за 105 робочих дні, з урахуванням середньоденного заробітку у розмірі 159,31грн., розрахованого на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2015 року. Крім того, позивач вважає, що такими протиправними діями відповідачем завдано їй не тільки матеріальної, а ще й моральної шкоди, оскільки під час роботи на ДВНЗ „Українська академія бізнесу та підприємництва" неодноразово було порушено законні права позивача, підірвано її авторитет та ділову репутацію, шляхом піддавання сумніву її професійних та людських якостей, щомісячного позбавлення премій, створення перешкод у виконанні службових обов'язків, скорочення кафедри і, як наслідок, необґрунтоване звільнення з посади завідувача кафедри, що змусило позивача докласти додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки позивач вимушена була звертатися до суду з позовом про скасування неправомірно накладеного на неї дисциплінарного стягнення, який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.07.2008 року задоволено, та після звільнення було порушено права позивач щодо проведення повного розрахунку в день звільнення, наслідком чого є позбавлення позивача можливості працювати та матеріально забезпечувати свою родину. У зв'язку з чим позивач оцінює завдану їй моральну шкоду в розмірі 29121,00 грн., яку просить стягнути з відповідача. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, однак надав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник відповідача Державного вищого навчального закладу „Київський університет управління та підприємництва" в судове засідання неодноразово не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив. На підставі ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача [PERSON] суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового розгляду авто технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали даної справи, справи № 755/32707/14-ц, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов'язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій. Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, серед іншого, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Судом встановлено, що Наказом № 68-к від 04.07.2008 року [PERSON] звільнено з посади завідувача кафедри іноземних мов ДВНЗ „Українська академія бізнесу та підприємництва" на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджено даними трудової книжки, копію якої долучено до матеріалів справи. (а.с. 7) Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17.07.2008 року визнано недійсним та скасовано дисциплінарне стягнення у виді догани, оголошеної [PERSON] наказом „Про порушення трудової дисципліни" № 80 від 13.12.2007 року, виконуючим обов'язки ректора Державного вищого навчального закладу „Українська академія бізнесу та підприємництва" - Поповим Олександром Івановичем. (а.с. 15-16) Розпорядженням Кабінету Міністрів України „Про деякі питання реорганізації вищих навчальних закладів" від 22.06.2011 року № 697-р, прийнято пропозицію Міністерства освіти і науки, молоді та спорту щодо реорганізації Державної академії житлово-комунального господарства та Української академії бізнесу та підприємництва шляхом злиття з утворенням на їх базі державного вищого навчального закладу „Київський університет управління та підприємництва", державну реєстрацію якого проведено Печерською районною в м. Києві державною адміністрацією 17.11.2011 року. (а.с. 11, 12) Відповідно до ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб'єктивними і об'єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов'язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2015 року стягнуто з Державного вищого навчального закладу „Українська академія бізнесу та підприємництва" на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.07.2008 року по 30.11.2014 року в розмірі 342380,62 грн. (а.с. 8-10) Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2015 року встановлено, що під час остаточного розрахунку бухгалтерією ДВНЗ „Українська академія бізнесу та підприємництва" [PERSON] не виплачено щомісячну надбавку за вислугу років у розмірі 20% посадового окладу, та рішенням Апеляційного суду м. Києва від 07.09.2011 року з відповідача ДВНЗ „Українська академія бізнесу та підприємництва" на користь [PERSON] стягнуто невиплачену щомісячну надбавку за вислугу років за період з 10.01.2005 року по 07.07.2008 року в сумі 13546,00 грн., компенсацію втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням терміну їх виплати обумовлену зростанням споживчих цін (індексу інфляції) за 2005-2008 роки в сумі 10565,70 грн. 04.03.2015 року постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві було відкрито виконавче провадження ВП № 46770090 з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.02.2015 року про стягнення з ДВНЗ „Українська академія бізнесу та підприємництва" на користь [PERSON] середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 342380,62 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07.04.2015 року замінено сторону виконавчого провадження - боржника у виконавчому провадженні ВП № 46770090, а саме: Державний вищий навчальний заклад „Українська академія бізнесу та підприємництва" на Державний вищий навчальний заклад „Київський університет управління та підприємництва", що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Глазунова, 2/4. (а.с. 13) 16.04.2015 року постановою державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві закінчено виконавче провадження ВП № 46770090, з підстав заміни боржника у провадженні та направлення виконавчого листа за належністю до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві. (а.с. 14) 29.05.2015 року на підставі заяви стягувача [PERSON] від 26.05.2015 року виконавчий документ про стягнення з ДВНЗ „Українська академія бізнесу та підприємництва" на користь [PERSON] суми у розмірі 342380,62 грн. повернуто стягувачеві. (а.с. 37) Відповідно до ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Разом з тим, відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України, починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Власник або уповноважений ним орган повинен виплатити у зазначений строк не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Статті 116, 117 Кодексу законів про працю України структурно віднесені до розд. VII „Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Таким чином, аналiз наведених норм матерiального права дає пiдстави для висновку, що передбачений частиною 1 статтi 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звiльненнi настає за умови невиплати з його вини належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такi юридично значимi обставини, як невиплата належних працiвниковi сум при звiльненнi та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно правової позиції Верховного Суду України (у справі 6-144ц13), не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 „Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Згідно з п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial