Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої загинув її чоловік [PERSON] Зокрема, поставила питання про стягнення з відповідача 33200 грн. майнової шкоди і 100000 грн. моральної шкоди, а також щомісячного утримання в розмірі 474,50 грн., яке втратила у зв'язку зі смертю чоловіка. Заявлені вимоги позивач обгрунтувала тим, що 23квітня 2017 року о 23год. водій [PERSON], який керував транспортним засобом марки «Сітроен Берлінго» р.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. Січових Стрільців в селищі Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON], [INFO] (чоловіка позивачки). [INFO] року [PERSON] помер у лікарні. Під час перебування на лікуванні у Івано-Франківській ОКЛ позивачкою понесено витрати на лікування чоловіка на суму 5563,35 грн. Також, позивачкою понесені витрати на поховання на суму 27636,20 грн. Внаслідок втрати чоловіка, на утриманні якого перебувала, втратила частину джерела засобів до існування у розмірі ? пенсії чоловіка. Також зазнала моральної шкоди, яку оцінила у сумі 100000 грн. Ухвалою суду від 12 вересня 2017 року до участі у справі як співвідповідача залучено ПрАТ "Київський страховий дім". В ході судового розгляду позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] заперечили вимоги, що заявлені безпосередньо до [PERSON] Вказали, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім». Розслідуванням у кримінальному провадженні, яке зареєстроване за даним фактом вини [PERSON] не встановлено. Відповідач виконав усі вимоги, що ставились до нього договором, повідомив про страховий випадок Страховика, а тому вважали, що заподіяну матеріальну шкоду та частину моральної шкоди має відшкодувати безпосередньо Страховик. Представник відповідача - страхової компанії - у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що згідно договору страхування у формі Полісу, що був укладений з [PERSON], страховою компанією дійсно було застраховано відповідальність цього водія. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії особи були неправомірними, винними. Вини [PERSON] кримінальним провадженням не встановлено, а тому підстав для відшкодування шкоди немає. Крім того, [PERSON] до страховика з будь-якими заявами не зверталась, а тому не може стверджувати, що ПрАТ «Київський страховий дім» порушило її цивільні права та обов'язки, а відтак не може звертатись з заявою про їх захист. Вважає також, що у матеріалах справи не міститься належних і допустимих доказів на підтвердження майнової шкоди, понесеної на лікування потерпілого. Відшкодування витрат на поховання не може містити витрат на поминальні обіди чи витрати, які позивачем ще не понесені. З огляду на наведене просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, подані сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 1187, п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Шкода завдана одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Згідно статей 22 ч. 1, 1166 ч. 1, 1188 ч. 1 п. 1 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншим законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Згідно із ст. 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 1.1 ч. 1 ст. 1 Закону страхувальниками в розумінні вказаного закону є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Як встановлено при розгляді справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Citroen Berlingo» р.н.з. [NUMBER] [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ПрАТ "Київський страховий дім", що підтверджується Полісом страхування №АК/5023200, укладеним між Страховою компанією та [PERSON]. Ліміт відповідальності за даним Договором за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 200000 грн., а за шкоду, заподіяну майну, - 100000, 00 грн., розмір франшизи рівний нулю. За умовами полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів вбачається, що договір страхування укладено 21.11.2016 року строком дії до 28.11.2017 року. Положеннями п. 1.8 ч. 1 ст. 1 та п. 17.2 ст. 17 Закону передбачено, що страховим полісом є єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, технічний опис, зразки, порядок замовлення, організації постачання якого затверджуються Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Зразок та технічний опис поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів затверджено Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 29.08.2011 року № 558. Поліс № АК/5023200 відповідає зразку та технічному опису, вказаному у зазначеному Розпорядженні. Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода відповідно до визначення наведеного у законі це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Судом встановлено, що 23 квітня 2017 року о 23 год. [PERSON], який керував транспортним засобом марки «Сітроен Берлінго» р.н.з. [NUMBER], рухаючись по вул. Січових Стрільців в селищі Лисець Тисменицького району Івано-Франківської області, допустив наїзд на пішохода [PERSON], [INFO], який з місця події був доставлений до Обласної клінічної лікарні Департаменту охорони здоров'я Івано-Франківської ОДА де [INFO] року помер. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 24.04.2017 року зареєстровано кримінальне провадження №12017090250000170 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, досудове розслідування по якому проводиться слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області. Досудове розслідування триває, процесуальних рішень про оголошення підозри у межах кримінального провадження не приймалось. Відповідно до висновку СМЕ, проведеної у межах кримінального провадження, смерть [PERSON] настала від закритої черепно-мозкової травми з саднами, синцями в ділянках голови, крововиливами в м'які тканини голови, під оболонки та речовину головного мозку, забою головного мозку з переломами кісток основи та склепіння черепа, які ускладнились набряком та стисненням головного мозку. Тілесні ушкодження, що призвели до смерті утворились від дії тупих твердих предметів, могли утворитись як при ударах тупими твердими предметами у вказані ділянки, так і при ударах цими ділянками до таких. Враховуючи характер та розташування тілесних ушкоджень, пошкодження одягу та пошкодження на автомобілі, експерт вважав, що всі описані тілесні ушкодження утворились у швидкій послідовності незадовго до поступлення у стаціонар, і в даному випадку мало місце зіткнення автомобіля з потерпілим, коли останній перебував у вертикальному чи близькому до нього положенні, і був обернутий до автомобіля передньою поверхнею тіла і в результаті первинного удару виступаючими частинами даного автомобіля у ліву нижню кінцівку, могли утворитись синці та крововиливи у м'які тканини лівої нижньої кінцівки, в подальшому відбулось закидання і ковзання тіла його передньою поверхнею на капот, внаслідок чого могли утворитись синці в ділянці правої нижньої кінцівки, грудної клітки, крововилив в міжреберні м'язи справа та синці на передніх поверхнях обох рук, з наступним ударом до лобового скла, внаслідок чого могла утворитись черепно-мозкова травма, з наступним відкиданням тіла на дорожнє покриття, внаслідок чого могли утворитись садна та синці на поверхнях обох ліктьових суглобів. Таким чином, суд констатує, що мав місце страховий випадок, внаслідок якого настає цивільно-правова відповідальність водія [PERSON], який свою відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого застрахував у ПрАТ "Київський страховий дім". Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] [INFO] року звернувся з письмовим повідомленням реєстраційний номер 883 до Страхової компанії у якому за визначеною формою подав усю інформацію про подію. Вказана обставина не заперечується страховиком. Однак обов'язку сплатити страхове відшкодування позивачу ПрАТ "Київський страховий дім" не визнає. Оцінюючи доводи представника Страховика щодо відсутності підстав для відшкодування заподіяної шкоди, оскільки матеріалами кримінального провадження не доведено вину водія [PERSON], суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Таким чином, відповідними цивільно правовими нормами закону вказується на перерозподіл обов'язку доказування та зобов'язується саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відсутність стосовно водія обвинувального вироку за ст. 286 КК України не звільняє відповідача від обов'язку доказування своєї невинуватості. Жодних доказів, які би вказували на непереборну силу або умисел потерпілого суду не подано. Разом з тим, слід також зазначити, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). Статтею 27 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено умови відшкодування страховиком шкоди, пов'язаної зі смертю потерпілого. Зокрема, п. 27.1. - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди; п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку; п. 27.3. - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами; п. 27.4. - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред'явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років. Згідно ч. 2 ст. 1195 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. У відповідності до ч. 3 ст. 1193 ЦК України вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. З огляду на наведене, а також, виходячи із системного аналізу ст. 36, 37 Закону, суд вважає, що ПрАТ «Київський страховий дім» безпідставно відмовилося виконати обов'язок по виплаті страхового відшкодування. На думку суду позивачем доведено вимоги по відшкодуванню заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 3473,50 грн., тобто на відшкодування понесених витрат на лікування потерпілого у Івано-Франківській ОКЛ, а саме на придбання медикаментів, що підтверджено фіскальними чеками на суму (324,42 + 86,60 + 170,75 + 1652,96 + 1086,04 + 152,73 = 3473,5 грн). Оплачені від імені [PERSON] благодійні внески до Фонду захисту медико-соціальних інтересів на суму 290 грн. та 1800 грн. на думку суду не можуть бути віднесені до понесених витрат, які підлягають відшкодуванню, оскільки за своєю правовою природою не є матеріальною шкодою. Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника. У ст. 2 ЗУ "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Суду позивачем подано на підтвердження понесених витрат на поховання фіскальні чеки за придбання домовини, хреста, супутніх витрат, а також на придбання продуктів харчування, що використані при виконання обряду поховання. Крім того, суду подано квитанцію про сплату позивачкою послуг за виготовлення та встановлення надмогильного пам'ятника. Таким чином, на відшкодування понесених витрат на поховання та встановлення надгробного пам'ятника слід стягнути 24233,2 грн. (3415+55+2963,2+17800). Посилання відповідачів на те, що вартість надмогильного пам'ятника не може бути включена до відшкодування, оскільки на даний час він не встановлений, суд вважає безпідставними, оскільки позивачкою аргументовано неможливість завершення облаштування місця поховання до сповнення річного строку з часу поховання тіла за існуючим звичаєм. Вказані витрати позивачкою понесені фактично, вони не перевищують нормативно встановленого розміру, а тому підлягають стягненню. Водночас, виходячи з наведених норм законодавства, у стягненні 3203 грн. витрат, понесених на організацію поминального обіду на 40 днів слід відмовити. Виходячи з п.2 ч.1, ч.2 ст. 1200 ЦК України, дружині, яка досягла пенсійного віку, встановленого законом шкода, завдана смертю потерпілого відшкодовується довічно у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Оскільки інших утриманців у [PERSON] не було, то визначена позивакою частка у розмірі 474,5 грн. як ? розміру пенсії потерпілого, може бути стягнута на її користь щомісячними платежами. При цьому суд вважає безпідставним посилання представників відповідача на те, що позивачка не може вважатись такою, що перебувала на утриманні чоловіка, оскільки розмір її пенсії є вищим від пенсії чоловіка. Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачка є особою з встановленою безстроково (довічно) інвалідністю 2 групи. Стаття 1200 ЦК України пов'язує право на відшкодування з непрацездатністю особи яка була на його утриманні або мала на день його смерті право на одержання утримання. Суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] мала право на утримання від чоловіка з яким разом проживала, і фактично перебувала на утриманні [PERSON], який своєю працею у домашньому господарстві, доглядом за нею, тощо підтримував та утримував її. Вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково виходячи з таких міркувань. Відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" 27.3. Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення психологічного стану, та інші обставини. Відповідно до п.1 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Водночас, відповідно до ч.2 ст 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди,то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено. Даючи оцінку встановленим обставинам, суд вважає, що [PERSON] дійсно допустив грубу необережність, знехтувавши вимогами п.4.1, 4.4., 4.14 ПДР, рухаючись як пішохід у темну пору доби у стані алкогольного сп'яніння дорогою для автомобілів і, судячи з пояснень водія та свідків, які були допитані в судовому засіданні, протоколу огляду місця події, раптово вийшов на проїжджу частину дороги. Виходячи з наведеного, ступеню спричиненої позивачу шкоди, пов'язаної із смертю [PERSON] внаслідок ДТП за участю [PERSON], і завданих у зв'язку із цим моральних страждань, а також враховуючи той факт, що вина [PERSON] матеріалами кримінального провадження на даний час не доведена, суд вважає, що розмір відшкодування позивачці моральної шкоди слід визначити відповідно до п.27.3 ст.27 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у розмірі 38400 грн. (12 * 3200 грн.), що підлягає стягненню зі страхової компанії. Судові витрати по справі слід розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial