Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-16 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати на її користь з [PERSON] аліменти на їхнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн., щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що з 20 листопада 1999 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON], рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2011 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. З часу розірвання шлюбу їхній син проживає з матір'ю та перебуває на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у житті сина, його вихованні та розвитку участі він не приймає. Усі витрати на розвиток, харчування, лікування сина здійснює лише мати. Оскільки їй відомо, що відповідач не працює, проте має періодичний заробіток, вважає доцільним визначити розмір аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просить суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], повторно у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином за зареєстрованим місцем його проживання, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що з 20 листопада 1999 року позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2011 року шлюб між ними розірвано. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] позивачу не надає, є працездатною особою. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, сторонами не досягнуто. У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок по утриманню батьками дитини до досягнення нею повноліття законом покладається на обох батьків у рівній мірі. Згідно із ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ст. 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно із ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років у 2018 році становить: з 1 січня - 1860 грн., з 1 липня - 1944 грн., з 1 грудня - 2027 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги неповнолітньому синові [PERSON] не надає, домовленості щодо утримання дитини батьком сторонами не досягнуто, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на сина в розмірі 1000 грн. ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved