Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «МТС Україна» в якому просить зняти арешт накладений на ? частини квартири [ADDRESS], який зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за реєстраційним номером обтяження № 6386230 від 12.01.2008 року державним нотаріальним архівом в Кіровоградській області на майно [PERSON]. В обґрунтування позову зазначено, що постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ Смельняк Д.М. накладено арешт на майно [PERSON] та заборону на його відчуження від 03.12.2007 року на підставі судового наказу 2-н/196 від 07.02.2007 року виданого Ленінським районним судом м. Кіровограда на ім'я ЗАТ «УМЗ». Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, не заперечує проти задоволення позовних вимог, оскільки в відділі державної виконавчої служби не має відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON]. Суд вважає за можливе постановити заочне рішення суду відповідно до ст. 224 ЦПК України, про що представник позивача не заперечив. Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою в судове засідання усіх осіб, які приймають участь в справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір ( ч. 3 ст. 60 ЦПК України). Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності в рівних частках [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24.01.2005 року, актовий запис № 39358. [PERSON] помер [NUMBER] року, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від [NUMBER] року виданого міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 3102. При звернені до нотаріуса з метою оформлення спадкового майна, позивачу було повідомлено, що оформлення права власності на ? частини квартири є неможливим через наявність заборони відчуження. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на вищезазначену квартиру, а саме на ? частки даної квартири накладено арешт на підставі постанови [NUMBER] від 03.12.2007 року Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ, виконавець Смельняк Д.М. Згідно довідки № 1826 від 03.02.2017 року виданої Фортечним відділом державної виконавчої служби міста Кропивницький Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та відповідно до даних АСВП на виконанні відсутні відкритті виконавчі провадження стосовно [PERSON], а також відсутнє виконавче провадження в рамках якого було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.12.2007 року. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - це заборона розпоряджатися або користуватися нерухомим майном, що встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 19 цього ж Закону підставою для державної реєстрації прав та їх обтяжень є наявність документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно. Згідно ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до роз'яснень пункту 2 Постанови Пленуму № 5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року N 2677-VI). Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 2 ст. 114 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник (ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»). У відповідності до п. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов'язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позову повністю. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати суд вирішує залишити по їх фактичному понесенню сторонами. На підставі викладеного та

Outcome: approved