Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою, в якій прохали встановити факт народження дитини\~[PERSON], 21.01.2016 року у м. Луганськ, Луганської області, Україна у [PERSON], [INFO], яка на момент народження дитини перебувала в шлюбі з [PERSON]. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що 8 серпня 2008 року між ними був укладений шлюб, який зареєстрований Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №635. Від цього шлюбу 21.01.2016 року в Луганській міській багатопрофільній лікарні №3 м. Луганськ [PERSON] народила дитину чоловічої статі, що підтверджується медичним свідоцтвом, яке було видане Луганською міською багатопрофільною лікарнею №3. Оскільки батьком народженої дитини є [PERSON], тому дитину вона назвала [PERSON]. Після прибуття до смт. Краснокутськ, заявники стали проживати за адресою [INFO]. смт. Краснокутськ, відповідно до довідки УСЗН Краснокутської районної адміністрації від15.02.2016 року, та з метою зареєструвати народження дитини та отримання свідоцтва про народження, заявники звернулися з відповідною заявою до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Краснокутського РУЮ, однак їм було відмовлено у звязку з тим, що зазначене медичне свідоцтво про народження № 48 від 21.01.2016 року видане Луганською міською багатопрофільною лікарнею №3 ЛНР не є підставою для державної реєстрації народження та видачі свідоцтва українського зразку відповідно до законодавства України. Враховуючи вищевикладене заявники були вимушені звернутися з заявою про встановлення факту народження дитини до суду. Заявник [PERSON] в судовому засіданні заяву про встановлення факту народження дитини підтримав та прохав її задовольнити. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилася, однак надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та про слухання справи у її відсутність. Представник заінтересованої особи - відділу державної реєстрації актів цивільного Краснокутського районного управління юстиції у Харківській області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст.174 ЦПК України, згідно якої у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши пояснення заявника [PERSON] та представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги заявників обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 8 серпня 2008 року між заявниками [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Романіна) [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД №079949, виданим 08.08.2008 року Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції. [PERSON], [INFO], громадянка України, зареєстрована за адресою: квартар Ольховський, 10, кв. 167, м. Луганськ, Україна. Згідно копії медичного свідоцтва про народження № 49, виданого Луганською міською багатопрофільною лікарнею №3 (форма № 103/у) від 21.01.2016 року [PERSON] 21.01.2016 року народила хлопчика. Заявник [PERSON] Є.В.11.02.2016 року звернувсь до відділу державної реєстрації актів цивільного стану Краснокутського РУЮ з заявою про державну реєстрацію народження дитини. Однак, листом відділу державної реєстрації актів цивільного стану Краснокутського РУЮ № 251/09.5-03-08 від 11.02.2016 року [PERSON] було відмовлено у реєстрації народження дитини, оскільки заявником подано медичне свідоцтво про народження неналежної форми. У відповідності до вимог ст. ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч. 1 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Згідно ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. У відповідності до приписів Інструкції щодо заповнення та видачі медичного свідоцтва про народження, затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 N 545,зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 р. за N 1150/13024, для забезпечення реєстрації народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану заклад охорони здоров'я видає "Медичне свідоцтво про народження", форма N 103/о. Медичне свідоцтво про народження видається будь-кому з батьків або іншим особам, які провадитимуть реєстрацію народження дитини, усіма закладами охорони здоров'я, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я при державній реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану факт народження дитини підтверджується медичною довідкою про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о) або рішенням суду. Відповідно до ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що заява [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved