Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

03.08.2021 до суду надійшла позовна заява [PERSON] , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чернишова О.Ю., в якій позивач просить суд визнати за нею, як за колишнім членом АТ "Промінь" право на земельну частку (пай) в розмірі 5,06 в умовних кадастрових гектарах за рахунок нерозподілених земель, невитребуваних часток (паїв) АТ "Промінь", земель резерву та запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Золочівської селищної ради. Судові витрати просила стягнути на користь позивача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [PERSON] з 01.04.1992 по 31.01.2005 працювала та була членом радгоспу ім. Кірова, який 11.09.1992 було реорганізовано у ВАТ «Промінь», при цьому сертифіката на право на земельну частку (пай) позивачці видано не було. Про те, що право позивачки було порушено вона дізналася з листа відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №337/112-21 від 09.07.2021, після звернення до юридичної консультації та роз`яснення позивачці, що право на пай вона має, незалежно від того, чи була вона включена до списку, доданого до державного акту чи ні. Відповідно до зазначеного листа позивачка до списку громадян, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю АТ «Промінь» не була включена, сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не виготовлявся та не видавався. Вважає, що згідно діючого на момент паювання землі законодавства, позивачка повинна була бути включена до списку осіб, що додається до Державного акту на право колективної власності, а також мала право на отримання сертифікату на земельну частку (пай), оскільки відповідно до п. 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають громадяни, які на момент передачі землі у колективну власність були членами КСП. Оскільки на даний момент проект розподілу земельних часток (паїв) розроблений за затверджений, земля, що передавалася підприємству у колективну власність розподілена, інші його члени отримали у власність державні акти, питання виділення в натурі даної земельної частки (паю) позивачці можливе за рахунок земель сільськогосподарського призначення Золочівської селищної ради Харківської області, оскільки всі землі резерву та запасу державної власності сільськогосподарського призначення, в тому числі і які були створені в тому числі, і для пропущених в списках, в вересні 2018 за актом приймання-передачі були передані Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області Золочівській об`єднаній територіальній громаді Харківської області, і розпорядником вказаних земель є саме Золочівська ОТГ Харківської області в особі Золочівської селищної ради Харківської області. 05.08.2021 позовну заяву залишено без руху, надано строк для виправлення недоліків, 17.08.2021 зазначені недоліки усунено. Ухвалою судді від 19.08.2021 провадження по справі відкрито в загальному позовному провадженні та призначено підготовчий розгляд справи за участю сторін. 31.08.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Золочівської селищної ради з підтвердженням направлення його копії позивачу. 09.09.2021 від представника позивача надійшла письмова заява про витребування доказів. 11.10.2021 на виконання ухвали надійшли витребувані докази. Ухвалою суду від 21.10.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник адвокат Чернишова О.Ю. не з`явилися, від представника позивача адвоката Чернишової О.Ю. надійшла заява про проведення судового засідання за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача - Золочівської селищної ради Харківської області, в судове засідання також не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечує. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що наявність сертифіката є обов`язковою умовою для набуття особою права на земельну частку (пай), який у позивачки відсутній, більше того, позивач навіть не була включена до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай). Позивачем не надано жодних доказів перебування в членах ВАТ «Промінь», доказом чого може бути запис в трудовій книжці колгоспника в розділі «відомості про членство» або витяг з протоколу засідання правління сільськогосподарського підприємства про прийняття особи в його члени. У копії трудової книжки, що надана позивачем записи про прийняття/перебування у членах товариства відсутні. Позивачем не надано копії статуту підприємства, яким встановлено порядок набуття членства в КСП, випробувальні (інші) строки, порядок, необхідність затвердження наданого протоколу уповноваженим органом, строки затвердження. Позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай) за рахунок нерозподілених земель, невитребуваних часток (паїв) ВАТ «Промінь», земель резерву або запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Золочівської селищної ради. Задоволення позовних вимог за рахунок невитребуваних чи нерозподілених часток (паїв) ВАТ «Промінь» є неможливим, оскільки це порушить права власників сертифікатів (або їх спадкоємців), а також осіб, які з різних причин таких сертифікатів не отримали, проте були включені до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, які можуть виявити бажання отримати належні їм земельні ділянки та оформити право власності на них до 01.01.2025. Крім цього позовні вимоги в даній справі не можуть бути задоволені через сплив строків позовної давності, адже з моменту паювання земель ВАТ «Промінь» минуло 25 років, позивачем клопотання про поновлення пропущеного строку заявлено не було. В поясненнях по справі щодо строку позовної давності представник позивача адвокат Чернишова О.Ю. пояснила, що позивачка [PERSON] будучи юридично необізнаною, тільки в 2021 році звернувшись до юридичної консультації та отримавши письмову консультацію від 06.07.2021 на складений юристом лист про наявність права, дізналася про існування у неї права на земельну частку (пай), а тому строк позовної давності в даному випадку починається з дня, коли особа вперше звернулася до районної державної адміністрації та відділу держгеокадастру та отримала лист про те, що вона не включена до списку- додатку з невідомих причин. Враховуючи неявку усіх учасників справи, фіксування судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працювала в АТ «Промінь» на момент отримання підприємством Державного акту про право колективної власності на землю, що підтверджується трудовою книжкою серія [NUMBER] де міститься запис від 01.04.1992 про те, що [PERSON] прийнята на роботу в колгосп ім. Кірова дояркою, 31.01.2005 [PERSON] звільнена з роботи за власним бажанням (а.с.8). З листа адвоката Чернишової О.Ю. на ім`я [PERSON] від 05.07.2021 вбачається, що незалежно від того чи була вона включена до списку громадян, що мають право на земель частку (пай), чи ні, вона має право на земельну частку (пай), якщо на момент передачі землі у колективну власність була його членом (а.с.7). З листа начальника відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Трофімова В. від 09.07.2021 року №337/112-21 вбачається, що державний акт на право колективної власності на землю серія ХР №13-49-000262 АТ «Промінь» отримало 11.05.1995 року, гр. [PERSON] не була включена до списку громадян-членів, АТ «Промінь» який додається до державного акту на право колективної власності на землю. Сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не виготовлявся та не видавався, в книзі реєстрації сертифікатів реєстрація відсутня. Відповідно до Книг реєстрації державних актів на право власності на землю, державних актів на право постійного користування землею та договорів оренди землі станом на 01.01.2013 на ім`я [PERSON] державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва не виготовлявся. Розмір земельної частки (паю) на одну особу по АТ «Промінь» становить 5,06 умовних кадастрових гектар її вартість станом на 01.01.2021 становить 164423,82 грн. (а.с.10). Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-49-000262 від 11 травня 1995 року, виданого Золочівською районною радою народних депутатів Золочівського району Харківської області , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1, сільськогосподарському акціонерному товариству «Промінь» передано у колективну власність 4978,9 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с.47-49). У додатку 1 до вказаного державного акту, а саме списку громадян-членів сільськогосподарського акціонерного товариства «Промінь» [PERSON] не значиться (а.с.50-65). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95. Згідно ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить в тому числі: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Згідно ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд). Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Громадянам України із числа депортованих осіб, які поселилися в сільській місцевості, державою забезпечується безкоштовна передача у власність землі сільськогосподарського призначення в розмірі земельного паю, визначеного для цієї місцевості, за рахунок земель запасу та резервного фонду в разі їх наявності. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року №720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Абзацом 7 статті 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. У відповідності до п. "а" частини 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач [PERSON] до розпаювання земель колективної власності була членом АТ «Промінь» на момент передачі землі у колективну власність у 1995 році та видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-49-000262 від 11.05.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1, у зв`язку з чим набула право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 5,06 га з дня видачі цього акта. Однак, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про пропуск позовної давності позивачем. У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповіді на відзив позивач зазначив, що про той факт? що на його ім`я не виготовлявся сертифікат він дізнався лише з листа адвоката та листа відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області у 2021 році, а тому строк позовної давності нею не пропущено. Згідно ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст. 75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Отже, відмова у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності можливо, у разі якщо позовні вимоги обґрунтовані, але позивач, як з`ясовано, без поважних причин пропустив строк звернення до суду. Доводи позивача свідчать, що [PERSON] було відомо про наявність у неї права на звернення до суду ще з 1995 року, працювала позивачка в АТ «Промінь» до 2005 року, а з позовом вона звернулася у 2021 році, тоді як законом встановлений трирічний строк на звернення до суду. (ст. 257 ЦК України). Позивачем не надано доказів на підтвердження наявності поважних причин щодо пропуску строку позовної давності, зокрема, про не включення її до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) позивач знала давно, крім того, не просила про поновлення строку позовної давності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з нормами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. За таких обставин в позові [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) необхідно відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Так, ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed