Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що відповідач є його батьком. Він є інвалідом 2-ої групи за загальним захворюванням, у зв"язку з чим позбавлений можливості працювати і самостійно заробляти гроші на існування. Відповідач має можливість надавати йому допомогу, оскільки є працездатним, але такої допомоги йому не надає. Тому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, починаючи зі дня звернення до суду. Позивач у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, за участю його представників. Заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі. Представники позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали і просили задовольнити у повному обсязі. Також пояснили, що позивач отримує пенсію, якої вистачає лише на ліки. Відповідач працевлаштований, отримує заробітну плату, а тому має можливість утримувати його. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав і просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на те, що позивачу не протипоказана домашня праця і він має можливість самостійно забезпечувати себе. Крім того, у нього на утримання знаходиться неповнолітня донька, яка є студенткою музичного вчилища. Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. У відповідності з вимогами ст.198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Як встановлено у судовому засіданні батьками позивача, згідно свідоцтва про його народження, зазначені [PERSON] - відповідач по справі та [PERSON] (а.с.2). Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ №639582 позивач є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням і йому не протипоказа домашня праця (а.с.7). Як вбачається з довідки №3644, виданої УПСЗ у Харківському районі Харківської області 02 лютого 2016 року, позивач отримує пенсію по інвалідності, розмір якої становить 1074 грн. (а.с.8). Суд не приймає до уваги доводи представників позивача стосовно того, що за рекомендаціями МСЕК позивач здатен займатися лише працею по дому, оскільки, статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що інвалідам, які не мають змоги працювати на підприємствах, в установах, організаціях, державна служба зайнятості сприяє у працевлаштуванні з умовою про виконання роботи вдома. Крім того, як роз"яснено у Положенні про умови праці надомників, затверджене постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 29.09.81 р. № 275/17-99 переважне право на укладання трудового договору про роботу вдома надається жінкам, що мають дітей віком до 15 років, інвалідам та пенсіонерам, особам з пониженою працездатністю тощо. Як вбачається з довідки про доходи відповідача за період з серпня 2015 року по січень 2016 року, він працює у КП "Харківводоканал" і його заробітна плата за півроку становить 27152 грн.46 коп. Середньомісячний дохід відповідача становить 4525 грн.41 коп. (27152 грн.41 коп.) (а.с.30) Крім того, як встановлено у судовому засіданні, на утриманні відповідача перебуває неповнолітня донька - [PERSON], яка є студенткою 3 курсу денної форми навчання в Харківському музичному училищі ім.Б.М.Лятошинського і отримує середню стипендію у розмірі 675 грн.99 коп. (6759 грн.91 коп. : 10) (а.с.31). Як встановлено у судовому засіданні позивач мешкає разом з матір"ю, яка працює у КП "Харківводоканал" і її середньомісячний дохід становить 2938 грн.66 коп. (35263 грн.88 коп. :12) (а.с.52). Судом не приймаються до уваги доводи позивача стосовно того, що [PERSON], не мешкає разом з відповідачем, оскільки на підтвердження цього факту ані позивачем ані його представниками не надано у судовому засіданні переконливих доказів. Також судом не приймаються до уваги доводи позивача стосовно того, що він зі своє пенсії сплачує комунальні послуги, купує собі харчі, ліки та одяг, оскільки у судовому засіданні цьому не надано переконливих доказів. Таким чином, оголошена та досліджена у судовому засіданні сукупність доказів призводить суд до висновку про те, що позов не є обгрунтованим та задоволенню не підлягає. На підставі викладеного, ст.198 СК України,

Outcome: dismissed