Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

У жовтні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк" (далі також позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі також відповідач), у якому зазначив, що 16.02.2007р. між ним та відповідачем укладено договір № ZRXRRX06090121 відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 1106,40 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевою датою повернення - 16.02.2009 року. Посилаючись на те, що відповідач умов договору належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 26.09.2013 утворилася заборгованість в сумі 25047,19 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 389,27 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 5801,11 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 969,12 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором - 16218,78 грн., штраф (фіксована частина) - 500грн., штраф (процента складова) 1168,91 грн., яку просив суд стягнути з відповідача. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні пояснила, що дійсно у 2007 році отримала кредит у розмірі 1106,40 грн., який певний час повертала, однак у звязку із погіршенням стану здоровя у 2008 році припинила сплату коштів. Зазначила, що після офіційного працевлаштування банк почав списувати частину отриманих доходів із зарплатної картки. Посилаючись на те, що вона отримує невеликі доходи, наявну заборгованість за комунальні послуги та погіршення стану здоровя, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Представник відповідача у судовому засіданні посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності по вимогам про стягнення кредитної заборгованості та штрафних санкцій, а також на те, що розмір штрафних санкцій значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Розглянувши надані матеріали, заслухавши пояснення відповідача та її представника, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 16.02.2007 року за заявою [PERSON], як позичальника та ПАТ "КБ "ПриватБанк" як позикодавця було укладено договір № ZRXRRX06090121 від 16.02.2007 року, відповідно до умов якого, відповідачем було отримано строковий кредит в розмірі 1106,40 грн. на строк 24 місяців зі сплатою відсотків в розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевою датою повернення - 16.02.2009 р. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обовязок, а кредитор -прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязань чи звичаїв ділового обороту. Як вбачається з вимог ст.1054 ЦК України, за кредитним договором Банк чи інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статтями 610 та 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання, що включає у себе його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Позивачем у відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України належним чином були виконані взяті на себе зобов'язання перед позичальником за кредитним договором. Як вбачається з наявних матеріалів справи розрахунків [PERSON] взяті на себе кредитні зобов'язання виконала частково, не погашала кредит та щомісячні проценти за наданим кредитом, внаслідок чого станом на 26.09.2013 утворилася заборгованість в сумі 25047,19 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 389,27 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 5801,11 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом 969,12 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором - 16218,78 грн., штраф (фіксована частина) - 500грн., штраф (процента складова) 1168,91 грн. Водночас, відповідачем та її представником заявлено про застосування строку позовної давності, як підстави для відмови у позові, з огляду на що, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до вимог ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст.267 ЦК України ). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно зі ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Як вбачається із наявної в матеріалах справи заяви № ZRXRRX06090121 від 16.02.2007р. позичальник ознайомився та згоден з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які були надані йому у письмовій формі та що заява позичальника разом із запропонованими КБ „ПриватБанк" Умовами, Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір, що стверджується особистим підписом [PERSON] (а.с. 5 зворот). Відповідно до пункту 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, пені, штрафу сторонами встановлені тривалістю в п'ять років, що відповідає вимогам ч. 1 ст.259 ЦК України . Таким чином, враховуючи, що ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з даним позовом - 16.10.2013 року, що підтверджується реєстраційним штампом на позовній заяві, а також те, що відповідачем [PERSON] здійснювалося погашення кредитної заборгованості, яка в період з 17.02.2009 р. по 26.09.2013 р. зменшилася з 1106,40 грн. по 389,27 грн, то суд дійшов висновку, що встановлений за погодженням сторін 5-річний строк позовної давності за кредитними зобов'язаннями, не є пропущеним, а тому правові підстави для застосування строку позовної давності відсутні. Щодо доводів представника відповідача про неправомірність вимог позивача про стягнення з відповідача одночасно пені та штрафів за порушення умов договору, слід зазначити наступне. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених заявою та п.3.2.2, 3.2.3 цих Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожний день прострочки платежу. Згідно із п. 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) при порушенні позичальником строків платежів із будь-яких грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Таким чином, штраф та пеня, відповідно до умов кредитного договору, настають при різних обставинах порушення зобов'язання зі сторони боржника, а відтак є видами відповідальності за різні порушення зобов'язань боржником. У зв'язку з цим доводи представника відповідача про те, що банк вимагаючи стягнення з відповідача одночасно пені та штрафу застосовує декілька видів юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення є безпідставними. З огляду на викладене, враховуючи вимоги п. 5.1 та п. 5.3.Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача штрафу (фіксована частина) 500 грн. та штрафу (процентна складова) - 357 грн. 97 коп. ((389,27 грн. + 5801,11 грн. + 969,12 грн.) х 5%). Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як роз'яснено у п.27 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року „Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Судом враховується письмова заява позивача про зменшення розміру неустойки, надану довідку про розмір заробітку позивача у сумі 1200 грн. на місяць (а.с. 94), перебування відповідача на диспансерному обліку у лікарів поліклініки №2 ЦМЛ №1 з приводу гіпертонічної хвороби І ст., ураження суглобів, двобічного гематосальпінгсу, що вимагає постійного медикоментозного лікування (а.с. 96), а також обставини справи, що свідчать про те, що загальний розмір пені, що становить 16 218 грн. 78 коп. значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, що становить 389 грн. 27 коп. З огляду на викладене, враховуючи вимоги ст.551 ЦК України суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені з 16 218 грн. 78 коп. до 400 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню сплачені та документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 84 грн. 17 коп. (8 417,47 грн. / 25 047,19 грн. х 250,47 грн.).

Outcome: partial