Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з указаним позовом про визнання недійсним договору іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 21 травня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком ТАС -Комерцбанк" з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру №37, що знаходяться за адресою: місто Житомир, вул. Київська, 27. Позивач зазначає, що договір іпотеки має бути визнаний недійсним, оскільки станом на дату укладання даного договору у квартирі проживала малолітня дитина, а саме сам позивач,[INFO], який мав право користування квартирою. При цьому, позивач посилається на положення ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" та ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", якими передбачено обов'язок отримувати дозвіл органу опіки та піклування при вчиненні будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти. Позивач посилається на те, що мати позивача [PERSON] була прописана в зазначеній вище квартирі разом позивачем, який був малолітньою дитиною, яка проживала в даному помешканні з моменту її придбання, а відтак набула права користування вказаним житлом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував, що його довірителька діяла без урахування інтересів дитини. Представник ТОВ "Факторингова компанія "[PERSON] плюс" в судове засідання не зявився, про день час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. Представник Служби у справах дітей Житомирської міської ради подала заяву про розгляд справи без її участі. Свідок [PERSON] , яка є сусідкою [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що [PERSON] проживає в [INFO] з народження. Свідок [PERSON]. яка є сусідкою [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що її відомо про проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS], проте з якого часу не пам"ятає. Вислухавши пояснення представників позивача та відповідача [PERSON], свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.09.2003 року [PERSON] отримала у власність за договором купівлі-продажу квартиру №37, що знаходяться за адресою: місто Житомир, вул. Київська, 27. 21 травня 2007 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком ТАС -Комерцбанк" з метою забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором був укладений договір іпотеки, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру №37, що знаходяться за адресою: місто Житомир, вул. Київська, 27. Згідно умов п. 4 Договору іпотеки, іпотекодавець (Відповідач 1 ) засвідчив, що укладанням цього договору не порушені права та/або інтереси третіх осіб. При цьому при укладенні іпотечного договору було приховано той факт, що право користування житлом у квартирі має малолітня дитина, й попереднього дозволу на вчинення оспорюваних правочинів орган опіки та піклування не давав.\~ Зі змісту Відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що 01.12.2012 року за договором про відступлення прав за іпотечними договорами, 6970, 28.11.2012 року іпотекодержателем квартири [ADDRESS] є ТОВ "Факторінгова компанія "ВЕКТОР ПЛЮС", іпотекодавець [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу. Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, ч. 6 ст. 203 ЦК України встановлює, що правочин, який вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства", батьки або особи, які їх заміняють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Як зазначено в ч. 2 ст. 177 Сімейного кодексу України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: - укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; - видавати письмові зобов'язання від імені дитини; - відмовлятися від майнових прав дитини. Виходячи з положень ч. 4 ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органу опіки та піклування. Законом України Про іпотеку, зокрема ст. 6 цього Закону також передбачені спеціальні умови передачі нерухомого майна в іпотеку, згідно з якими у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування (в даному випадку органу опіки та піклування) така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку. Кореспондуються з приписами зазначених нормативно-правових актів і положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5 (яка була чинна станом на дату укладання Договору іпотеки), в абз. 3 п. 40 якої зазначено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від її майнових прав. Отже, законодавцем та спеціальною Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено обов'язок отримувати згоду органу опіки та піклування при вчиненні правочину, що підлягає нотаріальному посвідченню, відносно нерухомого майна, право власності на яке, право користування яким має дитина. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку), як і народження дитини після укладення договору іпотеки не є підставою для визнання такого договору недійсним у зв'язку з невиконанням вимог ст. 17 ЗУ Про охорону дитинства та ст. 12 ЗУ Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей про отримання згоди органу опіки та піклування. Такої ж позиції дотримується Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 44 Постанови від 30 березня 2012 року № 5, який зокрема зазначив, що суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування. Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження своїх позовних вимог Позивач надав суду довідку про склад сім'ї та прописку ПП "КВЖРЕП" №8 № 2826 від 20.11.2015 року, з якої випливає факт проживання [PERSON] в квартирі та факт реєстрації даної особи в квартирі проте дата реєстрації не зазначена ( а.с. 10). Зі змісту аналогічної довідки № 1350 від 15.07.2016 року вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою [INFO] з 27.04.2013 року . Суд, оцінюючи докази в їх сукупності та кожен окремо, не приймає зазначені довідки в якості належного доказу по справі в розумінні ст. 58 ЦПК України, оскільки ці довідки були видані не станом на дату укладання договору іпотеки, а вже після цього. Правочин може бути визнаний недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини,\~зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім'ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.\~ В матеріалах справи відсутні докази які вказують на те, що малолітня особа мала право власності на квартиру так само, як і відсутні докази про те, що [PERSON] повідомляла іпотекодержателя про права третіх осіб на користування квартирою За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення позову про визнання недійсним іпотечного договору, оскільки\~його укладення хоч і відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітнього на користування житлом - квартирою. Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі [PERSON] проти України (пункт 32) визначив, що\~Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.\~ Порушення умов кредитного договору та в зв'язку з цим звернення банком стягнення на передану в іпотеку квартиру є імовірними. Проте імовірність виникнення такої ситуації в майбутньому не може слугувати достатньою підставою для висновку про необхідність захисту, шляхом визнання недійсними іпотечного договору, примарного права малолітнього на збереження саме цієї квартири як місця його проживання.\~Крім того, позивач звернувся до суду 03.12.2015 року після досягнення останнім повноліття, в іпотеку передано квартиру, яка була придбана у 2003 році, а не за рахунок отриманих у 2007 році кредитних коштів. Проте, позивач звертаючись до суду з даним позовом після досягнення повноліття, доказів про те, що його право порушене, що на предмет іпотеки звернено стягнення, чи в інший спосіб змінюється право власності, суду не надав, так само як і не надав доказів про те, що був зареєстрований разом з матір"ю за вказаною адресою. Загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.\~ Позивачем не доведено, факту порушенння його цивільного права, на захист якого позивач звернувся до суду. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що оскільки станом на дату укладання Договору іпотеки [PERSON] не мав права власності на квартиру, укладання договору Іпотеки не обмежувало і не обмежує на даний час його право на користування квартрою, то під час укладання Договору іпотеки отримувати згоду Служби у справах дітей Житомирської міськради необхідності не було. Відповідно, укладання договору іпотеки жодним чином не порушувало прав та законних інтересів малолітньої на той час дитини [PERSON] З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд, оцінюючи належність та допустимість доказів, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги Позивача не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed