Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Затоківської селищної ради, [PERSON] , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності,\~ визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора, просить\~ суд: визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 05.06.2015 року № 3032 «Про передачу гр. [PERSON] у власність земельної ділянки площею 0,0510 га (кадастровий номер [NUMBER] ) для\~ індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] »;\~ визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 13 січня 2016 року щодо земельної ділянки площею 0, 0510 га для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] ); визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 13 січня 2016 року, індексний номер: 27806927, на підставі якого за\~ проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0, 0510 га для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER] ); у разі задоволення позову стягнути з відповідачів на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою виявлено схему земельних оборудок на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського, пов`язаної із виведенням земель комунальної власності територіальної громади Затоківської селищної ради на користь приватних осіб. Встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вояж-Сі» та Затоківською селищною радою 30.06.2011 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,2 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] для будівництва бази відпочинку терміном на 5 років, який в подальшому 08.10.2013 року було розірвано на підставі договору про розірвання договору оренди земельної ділянки. На підставі технічної документації із землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 24.04.2015 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0510 га (кадастровий номер [NUMBER] ) за адресою: [ADDRESS] із земель наданих раніше у користування ТОВ «Вояж-Сі». Рішенням Затоківської селищної ради від 05.06.2015 року № 3032 Відповідачу [PERSON] \~ передано у власність земельну ділянку площею 0,0510 га (кадастровий номер [NUMBER] ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . У подальшому державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, згідно рішення від 13.01.2016 року № 27806927\~ зареєстровано за [PERSON] \~ право власності\~ на земельну ділянку площею\~ 0, 0510 га (кадастровий номер [NUMBER] ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] право власності на вказану земельну ділянку набуто з порушенням вимог діючого законодавства, а саме земельну ділянку у порушення статей 79-1, 118 Земельного кодексу України передано без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Крім того, судом скасовано рішення селищної ради, яким затверджено технічну документацію, на підставі якої сформовано спірну земельну ділянку. Відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва здійснено у порушення положень Генерального плану смт. Затока та за відсутності детального плану території. Вказані порушення і стали підставою для звернення до суду позивачем в інтересах держави з відповідним позовом. Представник Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Одеської області, прокурор Євглевський А.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові. Крім того просив суд урахувати Постанову Верховного суду України від 05 лютого 2019 року, відповідно до якої, як він вважає, встановлені\~ всі законні підстави для звернення прокурора до суду з позовом по вказаній позовній заяви, яка розглядається судом. Представник відповідача - Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у його відсутність, винести рішення відповідно до вимог діючого законодавства. 04 липня 2018 року представником Затоківської селищної ради наданий до суду відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить суд позовну заяву Першого заступника керівника Білгород - Дністровської місцевої прокуратури залишити без задоволення у повному обсязі, вказуючи, що на цілком законних підставах [PERSON] звернувся до Затоківської селищної ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки, яка на той момент була сформованою та була вільною. Передана у власність [PERSON] земельна ділянка була сформована шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки на підставі затвердженої документації, яка містить усі складові передбачені ст. 50 ЗУ «Про землеустрій». Цільове використання земельної ділянки площею 0,0510 га (кадастровий номер [NUMBER] ),\~ яка передана [PERSON] і зареєстрована за ним на праві власності землі рекреаційного призначення (вид використання Е07-03 для індивідуального дачного будівництва). Формування земельної ділянки відбулось без зміни цільового призначення, а саме категорії «Землі рекреаційного призначення», а лише зі зміною виду використання земельної ділянки в межах даної категорії. Тому формування спірної земельної ділянки відбулось на цілком законних підставах. Крім того. у відповідності до п. 6-1 Прикінцевих положень Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" встановлено, що дія частини третьої та четвертої ст. 24 цього Закону до 01 січня 2015 року не поширюється на території, де відповідно до цього закону не затверджені плани зонування або детальні плани територій, як наслідок і на територію смт. Затока, у зв`язку із відсутністю детального плану території та затвердженого плану зонування. Враховуючи той факт, що формування спірної земельної ділянки відбулося в 2014 році, тобто до 01 січня 2015 року, то до процесу формування та передачі вказаної спірної земельної ділянки, положення частини третьої, четвертої ст. 24 цього закону - не застосовуються. Позивачем не надано до суду жодного доказу на підтвердження викладених у позові фактів, не надано доказів, які б свідчили про незаконність передачі у власність [PERSON] спірної земельної ділянки та протиправних дій з боку відповідача під час передачі спірної земельної ділянки у власність. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Каланжов В.І. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог повністю заперечував, про що зазначив\~ у своєму відзиві від 10.08.2018 року, відповідно до якого вказує, що відповідачем не було здійснено жодних протиправних дій направлених на незаконне отримання земельної ділянки, так само як і не представлено жодних належних та допустимих доказів вини відповідачів, не обґрунтовано чиї права порушено оскаржуваним рішенням та в чому саме полягає таке порушення. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номеру. Спірна земельна ділянка на момент ухвалення оскаржуваного прокурором рішення Затоківської селищної ради вже була сформована, їй було присвоєно кадастровий номер, визначено площу, межі,\~ місцезнаходження /адресу/, в тому числі цільове призначення; державну реєстрацію земельної ділянки, як об`єкту цивільного обороту здійснив кадастровий реєстратор, який наділений повноваженнями проводити перевірку відповідності поданих документів вимогам законодавства та\~ не обмежений у можливостях відмовити в державній реєстрації земельних ділянок. Вважає, що сформована земельна ділянка, яка має унікальний кадастровий номер, визначену площу та конфігурацію, та вилучена з земель державної комунальної власності, не може бути об`єктом фактичного вилучення земельної ділянки за допомогою прокурорського втручання. Позивачем не надано до позовної заяви ані копії Генерального плану смт. Затока, ані витягу з нього. Також позивачем не зазначено в позові про не можливість подання такого доказу, наявність вказаного документу у сторони по дійсній цивільній праві та відомостей про вжиття заходів, щодо отримання вказаного доказу. Окрім того, сам позивач визнає, що відповідач є співвласником нерухомого майна б/в "Вояж - СІ", яке знаходиться на спірній земельній ділянці, зазначене право власності існує та не оскаржене. Не зрозумілим є, чиї інтереси захищає Білгород - Дністровська місцева прокуратура, вимагаючи витребування земельної ділянки у громадянина України, яка фактично нею користувалась більше п`яти років та який результат матиме рішення суду для Затоківської селищної громади та окремого громадянина України. Не погоджуючись з наведеним вище відзивом, позивач надав до суду відповідь на відзив від 04.09.2018 року, у якому вказав, що порушення інтересів територіальної громади смт. Затока полягають у незаконному набутті [PERSON] права власності на земельну ділянку комунальної власності площею 0,0510 га. Прийняття рішення про передачу у власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності або користування на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає. Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про передачу земельної ділянки державної власності\~ у приватне користування з метою відновлення прав та законних інтересів територіальної громади землі, яка вибула з її користування і розпорядження незаконно. Таким чином, відновлення становища, яке існувало до незаконного оформлення [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, має відбуватися шляхом усунення відповідних наслідків такого порушення, якими є рішення селищної ради про передачу земельної ділянки у власність, а також рішення про проведення державної реєстрації права власності. Представник відповідача Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судовому засіданні\~ з позовними вимогами першого заступника керівника Білгород - Дністровської місцевої прокуратури не погодився, просить суд в їх задоволенні відмовити. 21.11.2018 року представником Головного територіального управління юстиції в Одеській області надане заперечення на відповідь на відзив позивача, відповідно до якого\~ просить в задоволені позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позов позивача є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", чинного на момент виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів вчинення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачем не вказано, яким саме рішенням, діями чи бездіяльністю Головного територіального управління юстиції в Одеській області було порушено права та законні інтереси Одеської міської ради. Відповідно до норм чинного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, прийняття рішення про державну реєстрацію є дискреційним, тобто виключним повноваженням державного реєстратора. Вважає, що Головне територіальне управління не є належним відповідачем у даній справі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши надані докази, суд приходить до наступного. Як встановлено матеріалами справи між Затоківською селищною радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вояж-Сі» 13.06.2011 року укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 1,2 га терміном на 5 років для будівництва бази відпочинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який було розірвано 08.10.2013 року, що підтверджується договором про розірвання договору оренди земельної ділянки. /л.с.14- 19, 24/. Згідно листа № 02/15/19/4751/2201 від 13.08.2014 року виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради повідомлено, що відповідно до рішення Затоківської селищної ради від 17.04.2014 року № 1966 «Про надання дозволу ТОВ «Вояж-Сі» складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою при поділі земельних ділянок» до управління містобудування та архітектури міської ради була надана технічна документація із землеустрою земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] 1. /л.с.25/ 17.04.2014 року на ХХХХІХ й сесій VІ скликання Затоківської селищної ради було прийнято рішення № 1933 ««Про надання дозволу ТОВ «Вояж-Сі» складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою при поділі земельних ділянок». /л.с.32/. Рішенням Затоківської селищної ради № 1967 від 20.06.2014 року, затверджено технічну документацію з землеустрою щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для будівництва і обслуговування б/в «Вояж-Сі» за адресою: [ADDRESS] . /л.с.33/. Згідно Висновку по технічній документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок ТОВ «ВОЯЖ-Сі» для будівництва бази відпочинку за адресою: [ADDRESS] № 522 від 08.08.2014 року Управління містобудування та архітектури погодило ТОВ «ВОЯЖ Сі» поділ та об`єднання земельних ділянок загальною площею 1,2000 га на окремі земельні ділянки для передачі наступним громадянам:\~ гр. [PERSON] земельну ділянку площею 0, 0510 га за адресою: [ADDRESS] / [ADDRESS] \~ /л.с.26/. Рішенням Затоківської селищної ради від 05.06.2015 року № 3032 відповідачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0510 га (кадастровий номер [NUMBER] ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . /л.с.36/. У подальшому за результатами розгляду документів, поданих Відповідачем [PERSON] для оформлення права власності, згідно рішення від 13.01.2016 року\~ № 27806927 зареєстровано за відповідачем право власності на\~ земельну ділянку площею 0,0510 га (кадастровий номер [NUMBER] ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. /л.с. 37-43/. Позивач, як на підставу задоволення позовних вимог посилається на порушення відповідачем Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, вимог ст.ст. 79-1, 118, 122 ЗК України. Також, позивач, вказуючи на викладені у ст. ст. 118, 122\~ ЗК України вимоги, щодо отримання громадянином земельної ділянки у власність, зазначає на необхідність виготовлення та надання на погодження відповідного проекту землеустрою бажаної земельної ділянки. Як на підставу задоволення позову посилається на порушення порядку розпорядження Затоківською селищною радою спірною земельною ділянкою, вважає, що внаслідок поділу земельної ділянки, належної раніше ТОВ «Вояж-Сі» для будівництва бази відпочинку, Затоківська селищна рада мала б розпорядитись спірною земельною ділянкою до цього ж цільового призначення, а не передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва,\~ вважає, що в даному випадку порушено положення Генерального плану смт. Затока, також посилається на порушення відповідачем Затоківською селищною радою вимог земельного законодавства при відведенні земельної ділянки комунальної власності та як наслідок порушення державних інтересів. Тобто,\~ при зверненні до суду, як на одну з підстав такого звернення позивач посилається на порушення законодавчо визначених норм та приписів земельних відносин, в тому числі, щодо формування, державної реєстрації нової земельної ділянки, її наступної передачі. Крім того, посилається на Постанову ВС України від 05 лютого 2019 року, як на підтвердження звернення до суду за захистом інтересів держави. Як встановлено у вказаній Постанові ВС України від 05 лютого 2019 року, у справі за позовом керівника Київської місцевої прокуратури № 9 в інтересах держави до 1) Київської міської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "ФОК-Сігма" про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсною угоди та відсутнім права користування земельною ділянкою, п. 36. Позов у справі, що розглядається, подано прокурором в інтересах держави, а позовні вимоги із посиланнями на положення статті 33 Закону України "Про оренду землі", статей 203, 215, 216 ЦК України і статей 23, 24 Закону України "Про прокуратуру" аргументовано тим, що приймаючи оскаржуване рішення та укладаючи спірну угоду, Київська міська рада залишила поза увагою, що ТОВ "ФОК-СІГМА" не має переважного права на поновлення договору оренди на підставі положень частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", адже товариство неналежно виконувало обов`язки орендаря, зокрема у частині своєчасної сплати орендної плати, використання земельної ділянки за цільовим призначенням та у частині здійснення забудови. 37. Прокурор зауважує, що у зв`язку із втратою ТОВ "ФОК-СІГМА" переважного права на поновлення договору оренди земельної ділянки спірна земельна ділянка має надаватися у порядку, передбаченому статтями 116, 124, 134 ЗК України, за результатами проведення земельних торгів, а також з урахуванням вимог містобудівного законодавства. 38. При цьому в обґрунтування подання позову прокурором як позивачем останній зазначив, у цьому разі порушено інтереси держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів. Органом, уповноваженим державою організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю є Держгеокадастр, проте його посадові особи не наділені повноваженнями звертатися до суду із вимогами, заявленими у цьому позові, у зв`язку з чим цей позов заявляє в інтересах держави прокурор як позивач. 39. Крім цього, прокурор наголосив, що передача спірної земельної ділянки без проведення торгів порушує й економічні інтереси держави, призводить до втрати можливості отримання територіальною громадою міста максимального розміру орендної плати за використання земельної ділянки. 40. Суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані судові рішення та залишаючи без розгляду позов прокурора у цій справі, зазначили, що прокурор, який звернувся до суду в інтересах держави, в позовній заяві не обґрунтував, у чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, не навів визначених законом підстав для звернення до суду прокурора, отже ця справа не належить до передбачених законом винятків, коли прокурор може звернутися до суду як позивач, а твердження прокурора, що Держгеокадастр не наділено повноваженнями звертатися до суду із позовними вимогами, заявленими у цій справі визнано судом безпідставними, адже Держгеокадастр уповноважений представляти інтереси держави в суді, що прямо передбачено пунктом 5-1 Положення. 41. Водночас стосовно правильності висновків судів попередніх інстанцій про наявність у Держгеокадастру повноважень на подання позову у цій справі колегія суддів зазначає, що відповідно до частин 1-2 статті 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. 42. Згідно з частинами 1-3 статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. 43. Статтею 84 ЗК України передбачено, що у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. 44. Згідно з частинами 1-2 статті 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування." 45. За змістом положень статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 46. Відповідно до частин 1 та 4 статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. 47. Крім того, згідно з абзацом 4 статті 15-2 ЗК України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. 48. Відповідно до Положення Держгеокадастр є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. 49. Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний нагляд (контроль): за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: проведенням землеустрою, виконанням заходів, передбачених проектами землеустрою, зокрема за дотриманням власниками та користувачами земельних ділянок вимог, визначених у проектах землеустрою; дотриманням порядку визначення та відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва. 50. Наведене свідчить, що органи Держгеокадастру можуть виконувати, зокрема, дві абсолютно різних функції, а саме: 1) функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності від імені власника, яким є держава Україна, з усіма повноваженнями власника на захист права власності; 2) функції органу державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності. 51. Як убачається із матеріалів справи, спірна земельна ділянка є комунальною власністю, цільове призначення - для будівництва, експлуатації та обслуговування торговельно - офісного центру із підземним паркінгом. 52. Спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу, тому Держгеокадастр у цьому разі не наділений повноваженнями розпорядника з усіма повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства не наділяють Держгекадастр правом звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.\~ 53. Отже, як убачається із матеріалів цієї справи, зі змісту позовної заяви, аргументації про протиправність дій міськради, зазначеного предмета спору, характеру спірних правовідносин, прокурор навів достатньо суджень і обґрунтувань для звернення до суду за захистом інтересів держави та, відповідно, розгляду його позовних вимог по суті. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки, щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. В ході судового розгляду справи, позивач стверджує про відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції контролю (нагляду) у спірних правовідносинах. Згідно з положеннями ст. 131-1 Конституції України,\~ на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Згідно з положеннями ст. 131-1 Конституції України,\~ на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. З сукупного аналізу вищевказаної норми Конституції України (п.3 ч.1 ст.131-1), що має найвищу юридичну силу, та приписів\~ Закону України «Про прокуратуру» випливає, що підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді повинна бути в сукупності наявність двох обставин: виключного випадку та дотримання порядку, визначеного законом. Відповідно до ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру»,\~ представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Відповідно до ч.1 ст. 126 ЗК України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно зі ст.12 ЗК України, п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розпорядження землями територіальної громади, у тому числі передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, є виключною компетенцією сільських, селищних та міських рад. Відповідно до положень ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка\~ перебуває\~ у\~ його\~ користуванні, подає заяву до відповідного органу\~ виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає\~ земельні\~ ділянки\~ державної\~ чи\~ комунальної власності у власність\~ відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу . Рішення органів\~ виконавчої\~ влади\~ та\~ органів\~ місцевого самоврядування\~ щодо\~ приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів,\~ що підтверджують розмір земельної ділянки. Передача\~\~ земельних\~ ділянок\~ у\~ власність\~ громадянам\~ -\~ працівникам\~\~ державних\~\~ та\~\~ комунальних\~\~ сільськогосподарських підприємств,\~ установ\~ та\~ організацій,\~ а\~ також пенсіонерам з їх числа провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної\~ ділянки\~ із\~ земель державної або комунальної власності для\~ ведення\~\~ фермерського\~\~ господарства,\~\~ ведення\~\~ особистого селянського\~ господарства,\~ ведення\~ садівництва,\~ будівництва\~ та обслуговування жилого будинку,\~ господарських\~ будівель\~ і\~ споруд (присадибної\~\~ ділянки),\~\~ індивідуального\~\~ дачного\~ будівництва, будівництва\~\~ індивідуальних\~ гаражів\~ у\~ межах\~ норм\~ безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади\~ або\~ органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки\~ державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються\~\~ цільове\~\~ призначення\~\~ земельної\~\~ ділянки\~ та\~ її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких\~\~ зазначено\~ бажане\~ місце\~ розташування\~ земельної\~ ділянки, погодження\~ землекористувача\~ (у разі вилучення земельної ділянки, що\~\~ перебуває\~\~ у користуванні\~ інших\~ осіб)\~ та\~ документи,\~ що підтверджують\~\~ досвід\~\~ роботи\~\~ у сільському\~ господарстві\~ або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання\~ земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У\~ разі\~ якщо\~ земельна ділянка державної власності розташована за межами\~ населених\~ пунктів\~ і не входить до складу певного району, заява\~ подається\~ до\~ Ради\~ міністрів\~ Автономної Республіки Крим. Верховній\~\~ Раді\~\~ Автономної\~\~ Республіки\~ Крим,\~ Раді\~ міністрів Автономної\~ Республіки\~ Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи\~ комунальної\~ власності\~ у власність відповідно до повноважень, визначених\~ статтею\~ 122\~ цього\~ Кодексу,\~ забороняється\~ вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний\~ орган\~ виконавчої\~ влади або орган місцевого самоврядування,\~\~ який\~\~ передає\~ земельні\~ ділянки\~ державної\~ чи комунальної\~ власності\~ у\~ власність\~ відповідно\~ до\~ повноважень, визначених\~ статтею\~ 122\~ цього\~ Кодексу,\~ розглядає\~ клопотання у місячний\~ строк\~ і\~ дає\~ дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо\~ відведення\~ земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише\~ невідповідність\~ місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою\~ і\~ техніко-економічних\~ обґрунтувань\~ використання та охорони\~ земель\~ адміністративно-територіальних\~ одиниць, проектів землеустрою\~\~ щодо\~\~ впорядкування\~ територій\~ населених\~ пунктів, затверджених\~ у\~ встановленому\~ законом\~ порядку. Проект землеустрою\~\~ щодо\~\~ відведення\~\~ земельної\~ ділянки розробляється\~ за\~ замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що\~ обумовлюються\~ угодою\~ сторін. У\~ разі\~ якщо\~ у\~ місячний\~ строк з дня реєстрації клопотання Верховна\~\~ Рада\~\~ Автономної\~\~ Республіки\~\~ Крим,\~ Рада\~ міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган\~ місцевого\~ самоврядування,\~ який\~ передає\~ земельні ділянки державної\~ чи\~ комунальної\~ власності\~ у\~ власність\~ відповідно до повноважень,\~ визначених\~ статтею\~ 122\~ цього\~ Кодексу,\~ не\~ надав дозволу\~\~ на\~\~ розроблення\~ проекту\~ землеустрою\~ щодо\~ відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена\~ в\~ одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із\~ земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня\~ закінчення\~ зазначеного строку має право замовити розроблення проекту\~ землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого\~\~ дозволу,\~\~ про\~\~ що\~ письмово\~ повідомляє\~ Верховну\~ Раду Автономної\~ Республіки\~ Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим,\~ відповідний\~ орган\~ виконавчої\~ влади\~ або\~ орган місцевого самоврядування.\~ До\~ письмового\~ повідомлення додається договір на виконання\~ робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.\~ Проект\~ землеустрою\~ щодо відведення\~ земельної\~ ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний\~ орган\~ виконавчої\~ влади або орган місцевого самоврядування,\~\~ який\~ передає\~ земельні\~ ділянки\~ державної\~ чи комунальної\~ власності\~ у\~ власність\~ відповідно до\~ повноважень, визначених\~ статтею\~ 122\~ цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання\~\~ погодженого\~\~ проекту\~\~ землеустрою\~\~ щодо\~ відведення земельної\~ ділянки\~ (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом -\~\~ після\~\~ отримання\~ позитивного\~\~ висновку\~\~ такої\~ експертизи приймає\~ рішення\~ про\~ затвердження\~ проекту землеустрою\~ щодо\~ відведення земельної\~ ділянки\~ та надання її у власність. Відмова\~ органу\~ виконавчої\~ влади\~ чи\~ органу\~ місцевого самоврядування\~ у\~ передачі\~ земельної\~ ділянки\~ у\~ власність\~ або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. В своїх поясненнях під час розгляду справи прокурор зазначив, що відведення земельної ділянки у власність відповідачу здійснено без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що є підставою для задоволення позову. Суд не погоджується з вказаними доводами прокурора, зважаючи на наступне. Відповідно до\~ ст. 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї). Статтею 4 ЗК України встановлено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.\~ Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі,\~ меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у\~ Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр», державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Статтею 5 Закону України «Про державний земельний кадастр», встановлено, що порядок ведення Державного земельного кадастру визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до вимог цього Закону. Державний земельний кадастр є державною власністю. Відповідно до ч. 1, 2\~ ст.\~ 6 Закону України\~ «Про державний земельний кадастр», визначено, що ведення\~ та адміністрування\~ Державного земельного кадастру забезпечуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Держателем Державного земельного кадастру є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про державний земельний кадастр», визначені повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, серед яких окрім іншого: внесення до Державного земельного кадастру та надання відомостей про землі, розташовані у межах державного кордону України, територій Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, районів, сіл, селищ, міст; здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні. Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 14.01.2015 року із наступними змінами затверджено «Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру» (далі Положення). Відповідно до п.1 Положення,\~ державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним\~ органом виконавчої влади,\~ діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою,\~ у сфері\~ Державного земельного кадастру,\~ державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання\~ земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів. Відповідно до п. 4 Положення, ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. Пунктом 5 Положення визначено, що до складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр»\~ та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей. Втручання будь-яких органів, посадових і службових осіб,\~ громадян чи їх об`єднань у діяльність\~ Державного кадастрового\~ реєстратора, пов`язану із\~\~ здійсненням державної реєстрації земельних ділянок, забороняється. Постановою Кабінету Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року, затверджено «Порядок ведення Державного земельного кадастру» (далі Порядок). Порядок визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру. Відповідно до п. 6 Порядку, до повноважень державних кадастрових реєстраторів Держгеокадастру та його територіальних органів окрім іншого належать здійснення державної реєстрації земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; формування поземельних книг на земельні ділянки, внесення записів до них, забезпечення їх зберігання; присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам; проведення перевірки відповідності поданих документів вимогам законодавств. Відповідно до п. 111 Порядку, державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій: здійснює державну реєстрацію земельної ділянки: - за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці; - відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки); приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки. Статтею 12 ЗК України, визначенні повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст. Окрім того повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст визначенні ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування». З огляду на вищевикладені приписи законодавства суд дійшов висновку, що єдиним органом (посадовою особою) наділеним повноваженнями, щодо формування земельної ділянки є державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) та державні кадастрові реєстратори, які в свою чергу здійснюють державну реєстрацію земельних ділянок та надають останнім ознак об`єктів цивільних прав. Таким чином рішення державного кадастрового реєстратора про державну реєстрацію земельної ділянки свідчить про відповідність поданих заявником Затоківською селищною радою документів вимогам чинного законодавства. Згідно ч. ч. 1-3 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в\~ Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до п. 7 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012\~ № 5245-VI, який набрав\~ чинності 01.01.2013 року,\~ землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. Відповідно до п. 3\~ розділу II Прикінцеві та перехідні положення цього Закону з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. Згідно ч. ч. 1, 2 п. п. "а, б, в, г" ч. 3 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Отже, підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку. Виходячи з наведених норм статей 16, 393 ЦК України та статті 152 ЗК України право на оспорювання та оскарження акту органа державної влади, органа місцевого самоврядування, що стосується розпорядження або користування земельною ділянкою належить власнику, землекористувачу такої земельної ділянки або особі, яка доведе, що відповідно до законодавства звертається в інтересах цих осіб за захистом порушеного, невизнаного або оспорюваного права. Окрім того, позивачем у позові зазначено про виявлену схему земельних оборудок на території смт. Затока. Однак, суду не надано доказів на підтвердження цього факту, також як не надано доказів на підтвердження того, щодо порушення вищевказаним оскаржуваним рішенням прав інших власників та (або) користувачів земельних ділянок. Також суду не надано інших належних та допустимих доказів щодо протиправності дій сторін по справі щодо передачі спірної земельної ділянки відповідачу [PERSON] . Таким чином, приймаючи до уваги той факт, що в оскаржуваному рішенні Затоківської селищної ради про передачу ділянки вказаний кадастровий номер спірної земельної ділянки, ця земельна ділянка належить до комунальної власності, а також приймаючи до уваги відсутність доказів на підтвердження протиправності дій сторін по справі, суд приходить до висновку про правомірність дій Затоківської селищної ради в частині розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом її надання у власність відповідача [PERSON] Відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичним і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами. Частина 1 ст. 76 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність перед державою у разі порушення ними Конституції або законів України. Відсутність нормативно-грошової оцінки та (або) експертних висновків спірної земельної ділянки та належних доказів завдання шкоди позбавляє суд можливості обґрунтовано визначити спричиненні державі і територіальній громаді можливі економічні збитки про які наголошує позивач у власному позові. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 4,5 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.1,2 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Порядок засвідчення копій документів визначений пунктом 5.27 Національного стандарту України, затвердженого Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики №55 від 07.04.2003 "ДСТУ 4163-2003", відповідно до якого відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Однак, позивач обґрунтовує позовні вимоги за відсутності в матеріалах справи саме належним чином засвідчених письмових доказів. Також позивачем, всупереч вимогам п.8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, не зазначено наявності оригіналів поданих письмових доказів у позивача або іншої особи. Допустимість доказів означає, що у випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків, щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим кодексом. У своєму позові позивач посилається на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 18.09.2014 року у справі № 815/4904/14/л.с.27-31/, якою визнано протиправною та скасовано рішення Затоківської селищної ради від 17.04.2014 року № 1933 «Про надання дозволу ТОВ «Вояж-Сі» на складання технічної документації із землеустрою, щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою при поділі земельних ділянок» та визнано протиправною та скасовано рішення Затоківської селищної ради від 20.06.2014 року № 1967 «Щодо затвердження технічної документації з землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для будівництва та обслуговування б/в «Вояж-Сі» за адресою: [ADDRESS] », однак як вбачається з витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.01.2018 року наданої позивачем, встановлено, що державна реєстрація спірної земельної ділянки здійснена на підставі технічної документації із землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 18.06.2014 року, ФОП [PERSON] . Таким чином підставою для державної реєстрації спірної земельної ділянки була технічна документація із землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельних ділянок від 18.06.2014 року, ФОП [PERSON] . /л.с. 37-39/ Разом з тим позивачем не надано достатніх доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про те, що скасованим рішенням Затоківської селищної ради від 20.06.2014 року № 1967 «Щодо затвердження технічної документації з землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельної ділянки для будівництва та обслуговування б/в «Вояж-Сі» за адресою: [ADDRESS] » затверджено саме ту технічну документацію, яка стала підставою для державної реєстрації спірної земельної ділянки, переданої відповідачу [PERSON] Відповідач [PERSON] звернулася до Затоківської селищної ради із клопотанням про передачу йому у власність земельної ділянки площею, 0, 0510 га для індивідуального дачного будівництва, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Затоківської селищної ради від 05.06.2015 року № 3032 відповідачу [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0510 га (кадастровий номер [NUMBER] ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: [ADDRESS] . Відповідач на цілком законних підставах звернувся до Затоківської селищної ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки, яка на той момент була сформована та була вільною. Передана у власність відповідачу земельна ділянка була сформована шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки на підставі затвердженої технічної документації, яка містить усі складові передбачені ст. 50 Закону України "Про землеустрій". У відповідності до положень ст. 41 Конституції України, норми\~ якої є нормами прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади. За висновком Суду в зазначеній справі «наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила». Оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції». Отже у даному випадку, суд приходить до висновку, що у разі задоволення позовних вимог прокурора, а отже\~ і позбавлення права власності відповідача\~ на належну йому на праві приватної власності земельну ділянку з огляду на наявність порушень при передачі вказаної земельної ділянки у власність з боку органу місцевого самоврядування, необхідно враховувати те, що самі по собі допущені органом місцевого самоврядування, у даному випадку Затоківською селищною радою, порушення не можуть бути безумовною підставою для визнання незаконними рішення\~ про передачу земельних ділянок та як наслідок скасування свідоцтва про право власності на спірну земельну ділянку в порушення права власності набувача, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки відповідача, якої земельну ділянку було передано у власність. Під час розгляду даної цивільної справи будь-яких порушень відповідачем\~ під час реалізації ним свого права на землю, допущено не було, та доказів вказаного позивачем не надано, а тому суд вважає позовні вимоги першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, [PERSON] , Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності,\~ визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора\~ є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України , судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог також не підлягають задоволеною вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь судових витрат.

Outcome: dismissed