Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду із вищезазначеною позовною заявою. В обґрунтування позову зазначило, що 11.09.2007 року, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 270/09-Ф, за яким [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США терміном до 11.09.2022 року з виплатою 11, 5 % річних. Однак, відповідач в порушення умов договору свої договірні зобов'язання належним чином не виконує, не здійснює своєчасне повернення сум отриманого кредиту, сплату сум, нарахованих за користування кредитними коштами процентів та комісії у встановлені договором терміни. У зв'язку з цим, у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість за кредитним договором станом на 07.05.2014 року на загальну суму 2 092 090 (два мільйони дев'яносто дві тисячі дев'яносто) грн. 79 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом у сумі - 16 250 ,00 доларів США ( що станом на 07.05.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 189 333, 63 грн.); строкова заборгованість по кредиту у сумі - 25 246, 33 доларів США (що станом на 07.05.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 294 152, 56 грн.); строкова заборгованість по процентам у сумі - 490, 46 доларів США (що станом на 07.05.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 5 714, 50 грн.); прострочена заборгованість по процентам у сумі - 25 823, 38 доларів США (що станом на 07.05.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 300 875,95 грн.); строкова заборгованість щомісячної комісії - 363, 60 грн.; прострочена заборгованість щомісячної комісії - 21 316, 00 грн., пеня за прострочення погашення кредиту, процентів, комісії у сумі - 1 280 334, 55 гривень. В якості забезпечення виконання відповідачем основного зобов'язання за кредитним договором, між сторонами був укладений іпотечний договір, згідно якого, предметом іпотеки є нежитлова будівля літ. «А-1» площею 56,00 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15731555. На виконання вимог ст. 35, ст. 38 Закону України «Про іпотеку» 03.07.2012 року банк направив на адресу відповідача повідомлення, однак вимоги не були виконані, заборгованість в добровільному порядку не погашена. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, на підставі наданих доказів, в межах заявлених позовних вимог, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 11.09.2007 року, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ», правонаступником якого є АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 270/09-Ф, за яким [PERSON] отримала кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США терміном до 11.09.2022 року з виплатою 11, 5 % річних. Згідно п. 5.1 договору, забезпеченням виконання зобов'язань за цим договором є застава нерухомості (іпотека) нежитлової будівлі літ. «А-1», розташованої по [ADDRESS], загальною площею 56, 00 кв. м. (а. с. 15-19). Також, 11.09.2007 року в якості забезпечення виконання відповідачем основного зобов'язання за кредитним договором між сторонами був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON] за № 3386, відповідно до умов якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно:нежитлову будівлю літ. «А-1» площею 56, 00 кв. м, розташовану за адресою: [ADDRESS] (предмет іпотеки). (а.с.21). Відповідач в порушення умов кредитного договору свої договірні зобов'язання належним чином не виконує, не здійснює своєчасне повернення сум отриманого кредиту, сплату сум, нарахованих за користування кредитними коштами процентів та комісії у встановлені договором терміни. 03.07.2012 року за вих. № 10020/1666 на адресу [PERSON] було направлено повідомлення (вимогу) про виконання порушеного зобов'язання в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та за вих. № 10020/1668 - повідомлення (вимогу) про продаж предмету іпотеки в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку». (а. с. 24, 68). Однак, відповідачем вимоги не були виконані, заборгованість в добровільному порядку не погашена, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість за кредитним договором станом на 07.05.2014 року на загальну суму 2 092 090 (два мільйони дев'яносто дві тисячі дев'яносто) грн. 79 коп., з яких: прострочена заборгованість за кредитом у сумі - 16 250 ,00 доларів США ( що станом на 07.05.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 189 333, 63 грн.); строкова заборгованість по кредиту у сумі - 25 246, 33 доларів США (що станом на 07.05.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 294 152, 56 грн.); строкова заборгованість по процентам у сумі - 490, 46 доларів США (що станом на 07.05.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 5 714, 50 грн.); прострочена заборгованість по процентам у сумі - 25 823, 38 доларів США (що станом на 07.05.2014 року за офіційним курсом НБУ еквівалентно 300 875,95 грн.); строкова заборгованість щомісячної комісії - 363, 60 грн.; прострочена заборгованість щомісячної комісії - 21 316, 00 грн., пеня за прострочення погашення кредиту, процентів, комісії у сумі - 1 280 334, 55 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості. (а. с. 10-14). Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України). Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується з вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Положеннями ст. 612 ЦК України встановлено поняття прострочення боржника, відповідно до даної норми Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. У відповідності до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути по позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Ст. 525 ЦК України вказує, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства. Позовні вимоги в частині звернення стягнення та реалізації предмета іпотеки ґрунтуються на положеннях Закону України "Про іпотеку". Стаття 7 Закону України "Про іпотеку" регламентує, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з п. п. 8.4.3, 8.4.6, 8.4.8 іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання зобов'язань за кредитним договором, забезпечених іпотечним договором, вони не будуть виконані належним чином; іпотеко держатель маж право за рахунок коштів , отриманих від реалізації предмету іпотеки, відповідно до чинного законодавства України, погасити наявну заборгованість відповідача за основним зобов'язанням, а також проценти за користування кредитними ресурсами, комісійну винагороду за основним зобов'язанням, неустойку за іпотечним договором або за кредитним договором, збитки, завдані про строчкою платежів за вищезазначеними договорами, відшкодування витрат по зверненню стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання будь-яких умов кредитного договору, у тому числі, але гне обмежуючись переліченим нижче, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтет них платежів, несвоєчасного повернення сум за кредитним договором, в тому числі, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Право звернення стягнення на предмет іпотеки іпотеко держатель набуває також, якщо іпотеко держатель заявить іпотекодавцю вимогу повернути кредит та сплатити проценти, комісійну винагороду до настання строку, зазначеного в кредитному договору, а іпотекодавець не виконає зазначеного зобов'язання. П. 8.4.15 іпотечного договору встановлено, що позивач має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Порядо реалізації предмета іпотеки визначені положеннями ст. 38 та ст.39 Закону України «Про іпотеку». Так, ст.38 Закону встановлено такий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотеко держателю права на продаж предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі за ціною, яка встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотеко держателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, приорітет та розмір вимог інших кредиторів. Крім того, ст. 34 вказаного Закону передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Прострочення виконання зобов'язань за кредитними договорами завдає позивачу збитки. На підставі викладеного вище, позивач, як іпотекодержатель, набув право звернення стягнення на предмет іпотеки за договорами іпотеки. Таким чином, позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та визначення способу реалізації предмета іпотеки-застосування процедури продажу шляхом надання АТ «Банк «Фінанси та Кредит» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу за початковою ціною 73000, 00 грн. та за рахунок отриманих грошових коштів задоволення вимог АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за кредитним договором № 192/07-Ф, які станом на 07.05.2014 року складають загальну суму 2 092 090 (два мільйони дев'яносто дві тисячі дев'яносто) грн. 79 коп., є доведеними і такими, що підлягають задоволенню. Також, суд вважає за необхідне передати АТ «Банк «Фінанси та Кредит» предмет іпотеки - нежитлову будівлю літ. «А-1» площею 56,00 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 15731555, в управління на період до його реалізації, надавши право АТ «Банк «Фінанси та Кредит» здійснювати дії, пов'язані з управлінням, шляхом укладення договорів оренди предмету іпотеки. У задоволенні іншої частини позовних вимог суд відмовляє. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 197 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial