Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

[PERSON] (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Житлово-будівельний кооператив № 350 м. Дніпропетровська, Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Свої позовні вимоги, позивач обґрунтував тим, що на підставі ордеру № 324 від 24.09.1984 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, на підставі списків Житлово-будівельного кооперативу № 350, затвердженого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21.02.1984 року за №113 параграф 2, його матері [PERSON] 24 вересня 1984 року було надано для проживання житлове приміщення, а саме: квартира [ADDRESS], в якій вона постійно проживала, сплачувала всі передбачені платежі за дану квартиру та підтримувала її в належному стані. Також, позивач зазначає, що після смерті матері [INFO] він фактично прийняв вищевказану спадкову квартиру, та по теперішній час зареєстрований та постійно проживає в [ADDRESS], сплачує комунальні послуги. Згідно довідки виданої головою ЖБК № 350 від 11.03.2014 року, вищевказана квартира заборгованості по пайовим внескам не має. Оскільки, реєстрація права власності на квартиру [ADDRESS] за життя його матері [PERSON] не проводилась, у зв'язку з чим, позивачу органом нотаріату було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану квартиру, та запропоновано звернутися до суду. У зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити суд в уточненій позовній заяві визнати за ним, [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS], під літ. А-9, на 4 поверсі, та яка згідно із технічним паспортом складається із: 1- коридору - 3,5 кв.м., 2 - житлової кімнати - 19,3 кв.м., кухні - 9,4 кв.м., 4 - санвузла - 3,6 кв.м., 5 - кладової - 1,1 кв.м., всього загальною площею - 36,9 кв.м., житловою площею - 19,3 кв.м., підсобної площі - 17,6 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері [PERSON], померлої [INFO]. Позивач під час проведення судового засідання уточнений позов підтримав та просив його задовольнити по мотивам, що викладені у такому позові, в судових дебатах участі не приймав, до суду надійшла письмова заява від позивача, в якій уточнені позовні вимоги він підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, а справу завершити розглядом у його відсутність. Представник відповідача - КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином, про причини неявки суду не повідомив, письмових заяв від них не надходило. Представник відповідача - Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить підпис в повідомлені про вручення судової повістки (а.с. 65), причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань до суду від них не надходило. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Житлово-будівельний кооператив № 350 м. Дніпропетровська також у судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву в якій просять розглянути справу без участі їх представника, проти задоволення позову не заперечують. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору -Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], в судове засідання також не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, винести рішення відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить підпис в повідомлені про вручення судової повістки (а.с.60), причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань до суду від них не надходило. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлені наступні обставини і визначенні відповідно до них правовідносини. Судом встановлено, що на підставі ордеру № 324 від 24.09.1984 року, виданого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутатів, на підставі списків Житлово-будівельного кооперативу № 350, затвердженого виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 21.02.1984 року за № 113 параграф 2, [PERSON] було надано для проживання житлове приміщення за адресою: 49000, [ADDRESS] (а.с.14). Як вбачається із матеріалів справи, [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27 серпня 2012 року серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис в Книзі реєстрації смерті № 5756 (а.с.9). Задовольняючи позов, суд виходив з наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (серпень 2012 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З наведеного вбачається, що право власності, що набуте на відповідне нерухоме майно до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень " набувається в порядку, який існував на час його набуття, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про власність " член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. З роз'яснень, що містяться у п.11 Постанови пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами України справ про спадкування " від 24.06.1983 року № 4 із змінами та доповненнями, постановами пленуму Верховного суду України від 25.12.1992 року № 13 та від 25.05.1998 року № 15 вбачається, що у випадках смерті члена кооперативу після 01 липня 1990 року відкривається спадщина, якщо до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, а якщо на цей час спадкодавцем був повністю внесений пайовий внесок - спадщина відкривається відповідно на квартиру, дачу, гараж, садовий будиночок, інші будівлі і насадження. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за своє життя пайові внески за спірну квартиру у розмірі 6361 крб. 00 коп. сплатила в повному обсязі у 1992 році (а.с.46-47). Таким чином, з огляду на наведене, суд доходить висновку, що після смерті [PERSON] ([INFO]) відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS]. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину прийняв вчасно шляхом подачі заяви до нотаріальної контори (а.с. 21), від такої спадщини не відмовлявся. Судом також встановлено, що після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадщини до органів нотаріату, крім позивача, ніхто не звертався. У відповідності до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа має звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки після прийняття спадщини у вигляді пайових внесків та сплати пайового внеску у повному обсязі [PERSON] не зареєструвала речове право на нерухомість в органах державної влади, як було встановлено діючим на той час законодавством, позивач, як її спадкоємець позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі та зареєструвати за собою відповідне речове право, що підтверджується відмовою органів нотаріату у вчиненні вказаної нотаріальної дії (а.с. 21). Таким чином, суд доходить висновку, що в даному випадку у позивача відсутні умови для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. За вказаних обставин та вимог чинного законодавства України суд не вбачає перешкод для визнання за позивачем права власності на такий об'єкт нерухомого майна, а саме: квартири, загальною площею 36,9 кв.м., в порядку спадкування за законом, як за спадкоємцем першої черги, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Також на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, що були ним понесені, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме: судового збору у розмірі 1982 грн. 00 коп. На підставі викладеного, ст.ст. 186, 375, 376, 1268 - 1269 ЦК України, ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

Outcome: approved