Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~14.08.2020 представник позивача [PERSON] - адвокат Коновалова Г.О. звернулася до Артемівського міськрайонного суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронна компанія «Преміум Охорона» на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з листопада 2019 року по день звільнення 16.03.2020 в розмірі 24 780 грн 00 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку з 16.03.2020 по 07.08.2020 у розмірі 43 753 грн 00 коп. В обґрунтування позову вказує, що\~ 16.02.2019 наказом № 13-П позивача було прийнято на роботу до ТОВ «Охоронна компанія «Преміум Охорона» на посаду контролера, на якій він працював до 16.03.2020. 16.03.2020 наказом № 34-3 позивач був звільнений на підставі п.1 ст.36 КЗпП України Причиною звільнення позивача стала несвоєчасна виплата заробітної плати, яку в день звільнення також не було виплачено. Сума заборгованості, виходячи із посадового окладу позивача 6250 грн 00 коп. складає: за листопад 2019 року 2 905 грн 00 коп., за грудень 2019 року 6 250 грн 00 коп., за січень 2020 року 6 250 грн 00 коп., за лютий 2020 року - 6250 грн 00 коп., за березень - 3125 грн 00 коп., а всього сума заборгованості по заробітній платі складає 24 780 грн 00 коп. Крім того, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.03.2020 по 07.08.2020 у (по день звернення позивача з позовом до суду) у розмірі 43 753 грн 50 коп. Добровільно сплатити позивачу заборгованість по заробітній платі відповідач відмовляється, тому він вимушений звертатися до суду з вимогами про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку . Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17 серпня 2020 року за вказаною цивільною справою було відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, однак у строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву відповідачем подано не було. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Коновалова Г.О. в судове засідання не з`явилися, представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, вказала, що наполягає на заявлених позовних вимогах та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позові, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронна компанія «Преміум Охорона» в судове засідання не з`явився, у встановленому законом порядку був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (шляхом направлення судових повісток за адресою місцезнаходження, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань). Про причини своєї неявки суд не сповістив, від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Також у строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим проводити заочний розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи позицію сторін щодо спірних правових відносин, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини, за якими вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 16.02.2019 по 16.03.2020 працював на посаді контролера Товариства з обмеженою відповідальністю «Охоронна компанія «Преміум Охорона» відповідно до наказу від 16.02.2019 № 13-п. Звільнений з роботи 16.03.2020 за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України (наказ від 16.03.2020 № 34-з від 16.03.2020), що підтверджується записами в трудовій книжці, виданій на ім`я позивача 01 жовтня 2016 року (а.с.8-9). Позивач зазначив, що на день його звільнення за період з листопада 2019 року по 16 березня 2020 року йому нарахована, але не виплачена заробітна плата у сумі 24 780 грн 00 коп. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, статті 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства. Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці. Згідно частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. З наданої позивачем довідки про розмір заробітної плати № 1/05 від 06.05.2019 вбачається, що посадовий оклад позивача становив 6250, 00 грн (а.с.10). Суду не надано доказів виплати заробітної плати позивачу. Таким чином, позовна вимога про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з листопада 2019 року по день звільнення 16.03.2020 в розмірі 24780 грн 00 коп. підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 « Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому, відповідно до п.5 розділу IV порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз.1 п.8 розділу IV порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна)\~заробітна визначається\~діленням заробітної\~плати за\~фактично відпрацьовані\~протягом двох\~місяців робочі\~(календарні)\~дні на\~число відпрацьованих\~робочих днів\~(годин),\~а у\~випадках,\~передбачених чинним\~законодавством,\~-\~календарних днів\~за цей\~період. З огляду на викладене при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день звернення до суду слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень порядку. Такий розрахунок відповідає змісту зазначених вище норм права та практиці їх застосування, зокрема, Постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі №635/2084/16-ц та Постанові Верховного Суду від 02.08.2019 у справі № 755/17855/16-ц. Отже, середньоденна заробітна плата позивача за 2 місяці, передуючих звільненню (січень-лютий 2020 року) складала: ( 6250,00+ 6250,00) / (15+15) робочих днів = 416,70 грн. Період затримки розрахунку відповідачем з позивачем по заробітній платі за період з 16 березня 2020 року по день ухвалення судового рішення - 19 листопада 2020 року, складає 172 робочих днів. Середній заробіток за 172 робочих дня становить 71672,40 грн. За змістом статті 13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Заявлений позов знайшов своє обґрунтування, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути вказану суму середнього заробітку. При цьому, суми заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку визначені судом без утримання податків й інших обов`язкових платежів, оскільки такі утримання відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України є обов`язком податкового агента, яким є відповідач. Як встановлено п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] в розмірі 840,80 грн (за вимогу про стягнення середнього заробітку) та на користь держави судові витрати 840,80 грн (за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі).

Outcome: approved