Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

У травні 2016 року позивач звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" про захист прав споживачів, стягнення збитків та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що 25.07.2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77.2/СЖ - 268.07.2 про надання кредиту на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 90 000 доларів США з процентною ставкою в розмірі 14,5 % річних, строком до 25.07.2009 року. 07.10.2008 року між ТОВ «Мегаполісстрой» та позивачем укладено договір про наміри по укладанню Попереднього договору купівлі-продажу майнових прав та Договору про забезпечення виконання зобов'язання, які мають бути укладені до 14.10.2008 року, відповідно до умов якого, об'єктом договору є [ADDRESS], та у випадку повного та належного виконання позивачем своїх зобов'язань за цим договором та внесеня платежу у строки та на умовах, передбачених п. 2.1 цього договору, вартість о'єкту купівлі-продажу майнових прав знижується на 35 % від повної вартості об'єкту, зазначеної у Попередньому договорі, про що відповідно укладається Додаткова угода. 10.10.2008 року позивач звернулась до відповідача із заявою про отримання в рахунок кредитної лінії грошових коштів в розмірі 2 700 доларів США, однак ПАТ «Родовід Банк» вказані кошти не надав, у зв'язку із чим вона звернулась до суду з даним позовом та просила стягнути з відповідача завдані збитки в розмірі 355 635 грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача в судове засіданні, просив відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з пропущенням позивачем строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України. Вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 25.07.2007 року між ПАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 77.2/СЖ - 268.07.2 про надання кредиту на споживчі цілі у вигляді відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 90 000 доларів США з процентною ставкою в розмірі 14,5 % річних, строком до 25.07.2009 року. 07.10.2008 року між ТОВ «Мегаполісстрой» та позивачем укладено договір про наміри по укладанню Попереднього договору купівлі-продажу майнових прав та Договору про забезпечення виконання зобов'язання, які мають бути укладені до 14.10.2008 року. Відповідно до умов даного договору, об'єктом договору є [ADDRESS], та у випадку повного та належного виконання позивачем своїх зобов'язань за цим договором та внесеня платежу у строки та на умовах, передбачених п. 2.1 цього договору, вартість об'єкту купівлі-продажу майнових прав знижується на 35 % від повної вартості об'єкту, зазначеної у Попередньому договорі, про що відповідно укладається Додаткова угода 10.10.2008 року позивач звернулась до відповідача із заявою про отримання в рахунок кредитної лінії грошових коштів в розмірі 2 700 доларів США, однак ПАТ «Родовід Банк» вказані кошти не надав. Як з пояснень представника позивача, на кошти, які мали бути отримані у відповідача в кредит, [PERSON] мала намір придбати квартиру та отримати 35 % знижки на вартість об'єкту купівлі-продажу майнових прав, однак вказані дії не були вчинені, оскільки ПАТ «Родовід Банк» не надав грошових коштів в розмірі 2 700 доларів США. Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 ЦК України) Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до Рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) до споживчого кредитування застосовуються положення Закону України "Про захист прав споживачів". У вищезазначеному Рішенні Конституційного Суду України зазначається, що у справі про захист прав споживачів кредитних - послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфер іспоживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Умовами кредитного договору сторони не погодили строк видачі грошових коштів на підставі заяви позичальника, тому відповідно до положень ст. 530 ЦК України банк зобов'язаний був видати позивачу грошові кошти у семиденний строк з моменту отримання її заяви. Проте, вказаної дії вчинено не було. Таким чином, виконати заяву позивача від 10.10.2008 року про отримання в рахунок кредитної лінії грошових коштів в розмірі 2 700 доларів США, відповідач був зобов'язаний у семиденний строк, тобто до 18.10.2008 року. Умовами кредитного договору сторони не визначили відповідальність банку за невиконання взятих на себе обов'язків по видачі кредитних коштів, проте, кредит видався на споживчі цілі, тому є споживчим і правовідносини сторін також регулюються нормами Закону України «Про захист прав споживачів». Ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Згідно з положеннями ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. У свої поясненнях представник відповідача наполягав на застосуванні строку позовної давності, що є на його думку підставою для відмови у позові, так як строк позовної давності закінчився, поважність пропуску строків для звернення до суду позивачем не доведено. У відповідності до роз'яснень, викладених у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 18.12.2009 року №14 "Про судове рішення у цивільнійсправі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, судом встановлено, що перебіг строку позовної давності почався з дати закінчення строку виконання обов'язку - 18.10.2008 року, однак позов пред'явлено до суду лише 17.05.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що ним пропущено з поважних причин строк для звернення до суду з позовом. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні позову у зв'язку з пропуском нею строку позовної давності.

Outcome: dismissed