Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

В березні 2015 року ПАТ КБ Надра звернулося до суду з вказаним позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 7808,22 дол. США. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 22 лютого 2007 року між ВАТ КБ "Надра" та [PERSON] було укладено кредитний договір №08\\02\\2007\\840-К097, умови якого позивач виконав в повному обсязі: передав відповідачу кредит на придбання транспортного засобу на загальну суму 11850,10 дол. США Позичальник в свою чергу взяті на себе зобовязання не виконав, зокрема порушив умови вказаного кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами внаслідок чого станом на 09.02.2015 року заборгованість по кредитному договору становить 7808,22 дол. США, що згідно розрахунків позивача еквівалентно 194863,47 грн. [PERSON] виступила поручителем за зобовязаннями позичальника. У відповідності до п.3.2.2 того ж договору поручитель та позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим необумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязань за кредитним договором як від позичальника, та поручителя, так і від кожного окремо. За таких обставин позивач просив позов задовольнити та стягнути з відповідачів, в солідарному порядку, на його користь заборгованість за кредитом. Позивач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просив суд розглянути справу за його відсутності та проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили, тому суд ухвалив про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що 22 лютого 2007 року, між позивачем ВАТ Комерційний банк Надра, правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ Комерційний банк Надра та відповідачами [PERSON] та [PERSON] було укладено кредитний договір №08\\02\\2007\\840-К097, строком до 20 лютого 2014 року, за яким позивач прийняв на себе обовязок надати відповідачу, [PERSON], кредит у розмірі 11850,10 дол. США., та останній зобовязався повернути суму кредиту разом з встановленими договором відсотками, за користування кредитом, при цьому [PERSON] виступила поручителем за зобовязаннями [PERSON] що витікають з вказаного договору./а.с.19/ Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного Кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Стаття 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Як слідує із наданого розрахунку заборгованості, Банк виконав свої зобов'язання за Договором, видавши відповідачу кредитну картку, із кредитним лімітом у 11850,10 дол. США., тоді як відповідач систематично порушував умови договору. В зв'язку з чим за ним обліковується заборгованість: станом на 09.02.2015 р. утворилась заборгованість у розмірі 7808,22 дол.США, яка складається з наступного: - 6196,18 дол.США - заборгованість за кредитом, - 279,14 дол.США - заборгованість по сплаті відсотків, - 147,89 дол.США - пеня за несвоєчасне виконання вимог кредитного договору, - 1185,01 дол.США. - штраф за порушення умов кредитного договору. /а.с.15/ На забезпечення належного виконання позичальником його обовязків за вказаним кредитним договором між кредитором та [PERSON] укладено договір поруки від 22 лютого 2007 року згідно умов якого остання виступила поручителем за зобовязаннями [PERSON] та у випадку порушення ним умов кредитного договору зобовязалась відповідати перед позивачем як солідарний боржник. Крім того, п.11 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. "Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зазначено, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт «г» пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України «Про Національний банк України» в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 9 листопада 2004 року № 1429/10028). Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). У звязку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору. Згідно п.12 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. "Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. За викладеного, та враховуючи те, що 20.03.2012 року та 05.02.2015 року /а.с. 17-18/ позивачем на адреси відповідачів було направлено досудову вимогу про дострокове виконання зобовязань, що випливають з вказаного кредитного договору, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Зважаючи, що згідно постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015р. №83 "Про віднесення ПАТ "Комерційний банк "Надра" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015р. №26 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Надра", згідно з яким з 06.02.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Комерційний банк "Надра", при поданні позову позивач відповідно до п.22 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору. Таким чином, із відповідачів відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати на користь держави. Судові витрати становлять : 7808,22 грн. х 21,6502 грн. (встанволений курс НБУ станом на 18.06.2015р.) = 169049,52 грн., 169049,52 х 1% = 1690,50 грн.

Outcome: approved