Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав наступне: 23.05.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір №б/н, відповідно до умов якого, відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Позивач зазначає, що відповідач належним чином не виконує своїх зобов'язань за договором, тому станом на 28.02.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 32 126,46 грн., яка складається з: 1 965,72 грн. - заборгованість за кредитом; 25 846,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3260,54 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи; 500 грн. - штраф, 1553,64 грн. - штраф (процентна складова). Тому позивач просить суд стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 1600,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксування судового процесу, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач та його представник до судового засідання не з'явилися. Представник відповідача надав суду письмову заяву, відповідно до змісту якої просить суд провести розгляд справи у його відсутність, застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У звязку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без здійснення фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 23.05.2011 року між сторонами було підписано Анкету-Заяву про отримання кредиту про надання [PERSON] кредитних коштів у розмірі ліміту картки, а саме 500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Строк дії кредитної картки становить 2 роки, згідно п. 2.1.1.2.11 Правил користування платіжною карткою, а тому позичальник повинен був повернути кредит в строк до травня 2013 р. Як встановлено матеріалами справи, підписуючи Анкету-Заяву на отримання кредиту позичальник погодився з "Умовами та правилами надання банківських послуг", Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами банку". В той же час підписи позичальника на вказаних Умовах та Правилах відсутні. Відповідно до ст. 1055 ЦК України, Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Оскільки позичальником не було особисто підписано "Умови та правила надання банківських послуг", Правила користування платіжною карткою", суд вважає, що відсутнє погодження позичальника з вказаними документами, вони не є частиною укладеного між сторонами правочину, а тому не повинні бути враховані судом при розгляді справи. Вказане підтверджується правовими висновками Верховного суду України по справам №6-240цс14, 6-1926цс15, 6-16цс15, 6-757цс15, 6-698цс15. Також судом береться до уваги той факт, що позивачем не доведено видачу позичальнику суми кредиту в розмірі 2000,00 грн. за кредитним договором, оскільки Анкетою-Заявою на отримання кредиту встановлено ліміт картки в розмірі 500,00 грн., а не 2000,00 грн. Розрахунок заборгованості за кредитним договором не містить інформації про видачу позичальнику суми в розмірі 2000,00 грн. 21.05.2011 р. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно з вимогами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно з ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 257 ЦК України встановлено загальний розмір позовної давності терміном у три роки. Відповідно до ч.1 ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Підписана позичальником Анкета-Заява на отримання кредиту не містить умов щодо збільшення строку позовної давності. Враховуючи той факт, що строк повернення кредиту встановлений дворічним строком дії кредитної картки, кредит повинен був бути повернутий кредитору в травні 2013 р. Таким чином, позивач мав право звернутися до суду в межах строку позовної давності до травня 2016 р. З позовом до суду позивач звернувся лише в березні 2017 р. з пропуском позовної давності, що є підставою для відмови в позові. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. На підставі викладеного, беручи до уваги, що Представником відповідача заявлено про застосування позовної давності, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Outcome: dismissed