Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, який згодом уточнила, в якому просить суд поділити спільне майно подружжя між нею та відповідачем, наступним шляхом: визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1591га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS]; визнати за відповідачем право власності на 1/2 частку земельної ділянки загальною площею 0,1591га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/2 частку домоволодіння, площею 97,5 кв.м., (57,1 кв.м. житлової площі та 38,6 кв.м. - підсобної), що розташоване за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частки домоволодіння, площею 97,5 кв.м. (57,1 кв.м. житлової площі та 38,6 кв.м. - підсобної), що розташоване за адресою: [ADDRESS]; виділити в натурі належні їй 1/2 частку домоволодіння та 1/2 частку земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] визнавши за нею право власності на відокремлені частини житлового будинку, та господарські споруди, що відповідають розміру її частки у спільному майні, що передається їй в результаті його поділу в натурі; зобов'язати відповідача по справі [PERSON] припинити чинити дії які перешкоджають їй реалізовувати своє право щодо користування жилим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS]; вселити її до житлового будинку за адресою: [ADDRESS]; стягнути з відповідача, на її користь , грошову суму за проведення судової будівельно - технічної експертизи в розмірі 4000 гривень. Також, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору в розмірі 2244,62 гривень. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 30.06.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Оскільки спільне життя подружжя не склалося, на сьогоднішній день [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, між ними не досягнуто. 19.10.2009 року на ім'я відповідача видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,1591 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану в [ADDRESS], кадастровий [NUMBER]. В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства ними було сумісно збудовано домоволодіння на належній подружжю земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], загальною площею 97,5 кв.м. (57,1 кв.м., житлової площі та 38,6 кв.м. - підсобної) що розташоване за адресою: [ADDRESS], право власності на яке зареєстроване за відповідачем. В судовому засіданні позивачка на уточнених позовних вимогах наполягала посилаючись на докази, надані до позовної заяви. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні визнали позов частково в частині визнання за позивачкою право власності на 1/2 частку домоволодіння площею 97,5 кв.м., (57,1 кв.м. житлової площі та 38,6 кв.м. - підсобної), що розташоване за адресою: [ADDRESS]; та виділення позивачці в натурі належні їй 1/2 частки домоволодіння та 1/2 частки земельної ділянки, необхідної для обслуговування частини житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS], визнавши за нею право власності на відокремлені частини житлового будинку, та господарські споруди, що відповідають розміру її частки у спільному майні, що передається їй в результаті його поділу в натурі. Іншу частину позовних вимог представник відповідача та відповідач не визнали, посилаючись на те, що позивачкою не надано до суду доказів в обґрунтування цих вимог. Вивчивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 30.06.2006 року між сторонами по справі, було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], видане другим відділом РАЦС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 263 (а.с.12). Також судом встановлено, що як вбачається із уточненої позовної заяви, в провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться позовна заява про розірвання шлюбу між сторонами. В судовому засіданні встановлено, що земельна ділянка площею 0,1591 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим 19.10.2009 року відділом держкомзему у Біляївському районі Одеської області (а.с.62). Також судом встановлено, що за час спільного життя сторони по справі збудували будинок площею 97,5 кв.м. (57,1 кв.м. житлової площі та 38,6 кв.м. - підсобної), що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданого 09.03.2011 року виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с.65). З урахуванням зазначених обставин суд приходить до висновку, що вказане домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, у розумінні ст.61 Сімейного кодексу України, в редакції яка діяла станом на 09.03.2011 року, в зв'язку з чим позовні вимоги щодо визнання за [PERSON] права власності на ? частину вищезазначеного домоволодіння підлягають задоволенню. Судом було досліджено висновок експерта №1-89/14 від 02.12.2014 року, яким було запропоновано єдиний варіант поділу житлового будинку, площею 97,5 кв.м. (57,1 кв.м. житлової площі та 38,6 кв.м. - підсобної), що розташований за адресою: [ADDRESS], таким чином: Квартира №1 у складі: житловий будинок літ. "А" 1-1 - коридор, 1-2 - житлова, 1-5-кухня, прибудова літ. "а" у складі: 1-6-тамбур, прибудова літ "а1" у складі: 1-7-санвузел, 1-8- котельна, загальна площа - 54,2 кв.м, у т.ч. житлова - 15,6кв.м. Квартира №2 у складі: житловий будинок літ. "А" 1-3 житлова, 1-4-житлова, загальна площа-41,5 кв.м, у т.ч. житлова-41,5 кв.м (а.с.111). 23.02.2015 року Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області по справі було призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу про визначення наступних питань: визначити порядок користування присадибною земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS], із зазначенням площі та конфігурації земельної ділянки, необхідної для утримання та обслуговування кожним із співвласників частини будинку, розташованого на ній; при визначенні порядку користування вищезазначеною земельною ділянкою враховувати варіант розподілу розташованого на ній житлового будинку, визначеного висновком судової будівельно-технічної експертизи від 30 листопада 2014 року № 1-89/14. 31.03.2015 року експертом було запропоновано співвласникові 1 з долею 1/2: виділити в особисте користування прибудинкову земельну ділянку площею 245,3 м.кв., що складається з площі забудови 72,8 м.кв., і площею вільної від забудови -172,5 м.кв., вхід на прибудинкову ділянку пропонується зберегти, що існує з вул. Садова через ворота з хвірткою. Співвласникові ІІ з долею 1/2 виділити в особисте користування прибудинкову земельну ділянку площ. 245,3 м.кв., що складається з площі забудови 56,9 м.кв., і площею вільної від забудови - 188,4 м.кв. Вхід на прибудинкову ділянку пропонується зберегти, що існує з вул. Садова через ворота з хвірткою №3. Кордон розділу земельної ділянки проходить по лінії - а, б, в. г. д, ж, з. и і описується таким чином: від лівобічної межі ділянки №1 на відстані 12,9м у подовж забору до т.«а», поворот наліво завдовжки 3,7м до т. »б», далі по осях міжквартирних перегородок, що відділяють його частину житлового будинку до пересічення із зовнішньою стіною до т. »в», далі по прямій завдовжки 4,3м до т. «г», поворот наліво на відстані 8,1м від зовнішньої гаражу літ. «Б» до т. «д», далі по зовнішньої стіни гаражу літ. «Б» до пересічення з межею суміжних землекористувачів, до т. «ж»., від лівобічної межі т. «а» на відстані 12,9м до т. «и», поворот наліво завдовжки 19,3м до т. «з». Відповідно до ст.57 Сімейного кодексу України у редакції на 19.10.2009 року особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями(ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статті 61 Сімейного кодексу України у редакції на 19.10.2009 року, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 68 Сімейного кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Статтею 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Статтею 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Судом встановлено, що земельна ділянка була отримана [PERSON] в результаті безоплатної приватизації згідно рішення Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області від 29.03.2008 року №384. У відповідності до норм сімейного законодавства, які діяли на момент приватизації [PERSON] спірної земельної ділянки, вона не підпадала під поняття об'єкту права спільної сумісної власності подружжя у розумінні статті 61 Сімейного кодексу України. У зв'язку із цим зазначена земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] Із урахуванням цієї обставини, позовні вимоги [PERSON], щодо визнання за нею право власності на 1/2 частки земельної ділянки загальною площею 0,1591 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] та виділ в натурі 1/2 частки зазначеної зімельної ділянки задоволенню не підлягають. Статтею 325 Цивільного кодексу України встановлено, що суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи. Статтею 358 Цивільного кодексу України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Статтею 364 Цивільного кодексу України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. З урахуванням вищезазначених обставин та норм права, суд вважає вимогу позивачки щодо виділу їй в натурі 1/2 частки домоволодіння, площею 97,5 кв.м., (57,1 кв.м. житлової площі та 38,6 кв.м. - підсобної), що розташоване за адресою: [ADDRESS], такою, що підлягає задоволенню. При вирішенні питання щодо виділу позивачці в натурі ? частин вищезазначеного домоволодіння, суд враховує місце проживання позивача та відповідача, а саме те що, як було встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] постійно проживає за адресою: [ADDRESS], та працює водієм, та йому потрібен гараж для зберігання автомобіля, а позивачка проживає у [ADDRESS]. В зв'язку з цим суд приходить до висновку про виділ в натурі ? частки домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], позивачці [PERSON], згідно варіанту поділу будинку, зазначеному у додатку № 4 Висновку № 1-89/14 судової будівельно-технічної експертизи від 30.11.2014 року на схемі зазначену зеленим кольором, квартира №2 у складі: житловий будинок літ. "А" 1-3 житлова, 1-4 житлова, загальна площа - 41,5 кв.м, у т.ч. житлова - 41,5 кв.м. Співвласникові [PERSON] необхідно сплатити [PERSON] суму грошової компенсації у розмірі дійсної вартості необхідних переобладнань - 15438 гривень. Стосовно вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача витрат за проведення експертизи, суд дослідивши матеріали справи, врахувавши, що 21.10.2014 року судом було призначено судову будівельно-технічну експертизу за ініціативи позивачки, та 23.02.2015 року судом було призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу за ініціативою відповідача, суд приходить до висновку, що сторони по справі понесли однакові витрати для вирішення спірних питань, щодо розділу спільного майна та вважає зазначену вимогу позивачки такою, що не підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення судом вимог позивачки щодо визнання за нею права власності на 1/2 частку домоволодіння, площею 97,5 кв.м. (57,1 кв.м. житлової площі та 38,6 кв.м. - підсобної), що розташоване за адресою: [ADDRESS] та виділу їй в натурі ? частини зазначеного домоволодіння, суд вважає вимоги позивачки щодо зобов'язання відповідача [PERSON] припинити чинити дії, які перешкоджають [PERSON] реалізовувати своє право щодо користування жилим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] та вселення позивачки до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення судових витрат, суд, у відповідності з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість частини вимог позивачки і можливості їх задоволення.

Outcome: partial