Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Вимоги позову обґрунтовані тим, що АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 09 серпня 2007 року уклали кредитний договір KII0AK05661369, згідно якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 16 038,62 доларів США на термін до 09 серпня 2012 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в стоки та в порядку, встановлених кредитним договором. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме видав [PERSON] кредит в розмірі 16 038,62 доларів США. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, заборгованість [PERSON] станом на 27 листопада 2019 року становить 71 027,81 доларів США, з яких: 6 165,40 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 13 254,37 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 374,85 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 51 233,19 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Посилаючись на необов`язковість вимагання від боржника повної заборгованості, банк просить стягнути заборгованість в розмір 19 794,62 доларів США, з яких: 6 165,40 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 13 254,37 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 374,85 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом. В забезпечення виконання зобов`язання за договором KII0AK05661369, між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки. Відповідно до умов договору поруки, банком було направлено на адресу відповідачів письмову вимогу із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором. Оскільки вимога залишена без задоволення, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 19 794,62 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 листопада 2019 року складає 474 674,99 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 січня 2020 року відкрито провадження в даній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 10 лютого 2020 року представником позивача отримано копію ухвали суду про відкриття провадження у справі, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем [PERSON] отримано 29 квітня 2020 року, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Копію вказаної ухвали суду з копією позовної заяви та доданими до неї документами відповідачем, [PERSON] отримано 05 травня 2020 року, що також підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.» Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву на позовну заяву. Таким чином, суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, які на них ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Судом встановлено, що 09 серпня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір №KII0AK05661369, згідно умов якого, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахувати на рахунок, зазначений в п.7.1. цього договору, на строк з 09 серпня 2007 року по 09 серпня 2012 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії, у розмірі 16038,63 доларів США на наступні цілі: 11964,00 доларів США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 6,87 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2.; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ №KII0AK00038471 від 09 серпня 2007 року, договором особистого страхування №KII0AK00038472 від 09 серпня 2007 року на строк до 09 серпня 2008 року в сумі 658,02 доларів США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 119,64 доларів США, та у розмірі 3290,10 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п.2.1.3., 2.2.7. даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.1.1. даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2. даного договору. Кредит надається в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. Періодом сплати вважати з 01 по 07 число кожного місяця, щомісячний платіж становить 302,51 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. (а.с.12-14) Виконання банком своїх зобов`язань за кредитним договором - надання відповідачу обумовлених кредитним договором грошових коштів стороною відповідачів не оспорюється. Згідно зі статтями 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. В забезпечення виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №KII0AK05661369 від 09 серпня 2007 року, між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір поруки №kii0AK05661369/1 від 09 серпня 2007 року, відповідно до п.1. якого предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором №KII0AK05661369 від 09 серпня 2007 року, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 12748,53 доларів США. (а.с.15) Згідно п. 2. та п. 4. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків, у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (п.12 договору поруки). Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Як визначено ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 ЦК України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 ЦК України) Відповідно до частини першої статі 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. В статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Як убачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором №KII0AK05661369 від 09 серпня 2007 року (а.с.5-6) відповідачем [PERSON] порушено умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, у зв`язку з чим, станом на 27 листопада 2019 року сума заборгованості відповідача [PERSON] перед банком позивача становить 71027,81 доларів США, яка складається з: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) - 6165,40 доларів США (прострочена заборгованість); загального залишку заборгованості за процентами - 13254,37 доларів США (прострочені проценти); заборгованість з комісії - 374,85 доларів США (прострочена комісія); загальної суми нарахованої пені - 51233,19 доларів США. Згідно вказаного вище розрахунку, заборгованість по відсоткам та пені нарахована по 27 листопада 2019 року. Позивач звернувся до суду про часткове стягнення заборгованості в сумі 19794,62 доларів США (суми кредиту, процентів та комісії). Згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті. У ст.ст. 47 та 49 цього закону визначені операції банків щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Такі кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Згідно зі ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Загальні положення про виконання грошового зобов`язання закріплені у ст. 533 ЦК України, зокрема в ч.3 цієї статті зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, установлених законом. Таким чином, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові суду від 15 березня 2018 року у справі №638/1841/14-ц. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Пунктом 7.1. кредитного договору встановлені періоди сплати по погашенню заборгованості щомісячними платежами з 01 по 07 числа кожного місяця, з повним поверненням до 09 серпня 2012 року. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18). Таким чином правомірними є вимоги позивача до відповідача [PERSON] щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 6165,40 доларів США та за комісією в сумі 374,85 доларів США, а також в частині стягнення нарахованої банком по 09 серпня 2012 року заборгованості за процентами, а саме - в сумі 2309,29 доларів США. Разом з тим, відповідно до змісту ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і кореспондуючий йому обов`язок перестають існувати. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин - укладення договору поруки), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений, або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Згідно з частиною 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно з частиною 1 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Згідно з частиною 2 статті 252 ЦК України термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Як убачається з п.12. договору поруки №kii0AK05661369/1 від 09 серпня 2007 року, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Отже, в даному випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Згідно умов кредитного договору, боржник [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 09 серпня 2012 року. При цьому, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може. Відповідно, сплив 5 років з дня настання терміну повернення кредиту припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Як убачається з матеріалів справи, позивач з даним позовом звернувся до суду 10 січня 2020 року (а.с.29). З огляду на викладене, не підлягають задоволенню вимоги позову до поручителя [PERSON] внаслідок припинення поруки до звернення до суду з даним позовом. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи строк виконання основного зобов`язання та припинення поруки, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості, - з відповідача [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в загальному розмірі 8849,54 доларів США, з яких: заборгованість за тілом кредиту в сумі 6165,40 доларів США; заборгованість за комісією в сумі 374,85 доларів США, заборгованості за процентами по 09 серпня 2012 року в сумі 2309,29 доларів США. В іншій частині позову до вказаного відповідача, а також до відповідача [PERSON] слід відмовити. В порядку ст. 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3183,54 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: partial