Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

І. Стислий виклад позицій позивача та відповідача Представник позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за довіреністю № 1560 від 04.09.2019 Українець Т.А. звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з останньої на користь позивача суму завданої майнової шкоди в розмірі 49820,56 грн та витрати на оплату судового збору. Свої вимоги обґрунтувала тим, що між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] 16.06.2017 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 4439527, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, державний реєстраційний номер [NUMBER] . 15 лютого 2018 року в м. Вінниця сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля марки Mitsubishi Pajero Wagon, державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням водія [PERSON] та автомобіля Renault Dokker, державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль Renault Dokker, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2018 особою, винною у настанні ДТП, визнано [PERSON] та притягнуто останню до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Відповідно до Звіту № SOS - 180216 - 3358108 від 21.02.2018 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки Renault Dokker, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 49820 гривень 56 коп. ПрАТ «ПЗУ Україна» сплатило на користь потерпілої суму страхового відшкодування в розмірі 49820 гривень 56 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на підставі заяви про настання страхового випадку від 16.02.2018 та страхового акту № UA2018021500006/L01/01 від 12.03.2018. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 13272 від 14.03.2018. Згідно з положеннями підпункту 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Відповідно до п.п.38.1.1(г) п. 38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомить страховика про настання ДТП у строки і за умов, визначених у цьому Законі. Відповідач письмово не повідомила позивача про настання страхової події протягом трьох робочих днів після ДТП. Отже, після виплати страхового відшкодування на користь потерпілої особи у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право регресного позову до [PERSON] про відшкодування завданої шкоди. З метою досудового врегулювання спору ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 23.07.2018 направило відповідачу [PERSON] вимогу про добровільне відшкодування завданої майнової шкоди, яка останньою не виконана. Зазначене вище стало підставою для звернення представника позивача до суду з зазначеним позовом. Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 49820, 56 грн завданої майнової шкоди та 1921 грн. судового збору. У судове засідання представник позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не прибув, але від представників позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» Козацької Т.С, яка діє на підставі довіреності № 1589 від 09.12.2019 та Головенського В.О. , який діє на підставі довіреності №1635 від 18.03.2020 поступили заяви про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 77 - 78, .81 - 82, 90 - 91). Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Хоміч О.О. у судовому засіданні 26.05.2020 позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що вимоги позивача є безпідставними з огляду на те, що після ДТП саме [PERSON] зателефонувала в страхову компанію і повідомила про настання страхового випадку та ДТП, за її викликом на місце ДТП виїхав уповноважений представник СК, між [PERSON] та потерпілим було узгоджено, що останній подає заяву до страхової компанії та надає всі необхідні документи, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна у ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, сама страхова компанія його визнала, узгодила з потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, доводи позивача про те, що неповідомлення в письмовій формі страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову не ґрунтуються на правильному застосування підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту п.п.38.1.1(г) п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів». ІІ. Заяви, клопотання сторін Від представників позивача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» Козацької Т.С, яка діє на підставі довіреності № 1589 від 09.12.2019 та Головенського В.О. , який діє на підставі довіреності №1635 від 18.03.2020 поступили заяви про розгляд справи у відсутності представника позивача (а.с. 77 - 78, .81 - 82, 90 - 91). Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Хоміча О.О. 07.04., 05.05. до суду поступили клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку з загальнодержавним карантином (а.с.79, 86). 24.06.2020 від представника позивача [PERSON] - адвоката Хоміча О.О. до суду поступило клопотання про продовження розгляду справи у відсутності відповідача та його представника (а.с.96). Інших заяв і клопотань, пов`язаних з розглядом справи, учасники справи не заявляли. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 17.01.2020 цивільну справу № 127/34682/19 за позовом ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди передано за підсудністю до Шаргородського районного суду Вінницької області ( а.с.34). Ухвалою судді Шаргородського районного суду Вінницької області від 21.02.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Цією ж ухвалою перше засідання призначено на 09 годину 17.03.2020. Клопотань від сторін про інше не надходило. Вказаною ухвалою суду відповідачеві запропоновано надати в 15-денний строк з дня отримання даної ухвали відзив на позовну заяву та, у разі необхідності подати зустрічний позов (а.с.44 - 45). Ухвалу суду від 21.02.2020 відповідачем отримано 01.03.2020 (а.с.49). 16.03.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 51 - 61). 17.03.2020 постановлено ухвалу про зміну прізвища відповідача (а.с. 67). 24.03.2020 представником позивача ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за довіреністю №1513 від 12.06.2019 Галатенком Є.Є. до суду подано відповідь на відзив (а.с.68 - 74). ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин. У справі, яка розглядається судом, встановлено що між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та [PERSON] 16.06.2017 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК № 4439527, за яким страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме: автомобіля Mitsubishi Pajero Wagon, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.5) . 15 лютого 2018 року в м. Вінниця сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля марки Mitsubishi Pajero Wagon, державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням водія [PERSON] та автомобіля Renault Dokker, державний реєстраційний номер [NUMBER] під управлінням [PERSON] . У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Renault Dokker, державний реєстраційний номер [NUMBER] отримав механічні пошкодження. 16.02.2018 учасником ДТП [PERSON] подано до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» письмову заяву про настання страхового випадку (а.с. 8 - 10). Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2018 особою, винною у настанні ДТП, визнано [PERSON] та притягнуто останню до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.7). За правилами ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до звіту № SOS - 180216 - 3358108 з ремонтною калькуляцією та фото таблицею від 21.02.2018 вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля марки Renault Dokker, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 49820 гривень 56 коп. (а.с.11 - 17). Позивач ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виконуючи договірні зобов`язання за полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на підставі заяви потерпілої особи про настання страхового випадку від 16.02.2018, звіту № SOS - 180216 - 3358108 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 21.02.2018, страхового акту № UA 2018021500006/L01/01 від 12.03.2018 відшкодував потерпілому [PERSON] заподіяний відповідачем збиток в розмірі 49820,56 грн. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжними дорученнями № 13272 від 14.03.2018 (а.с. 8 - 10, 18 - 20). 23.07.2018 позивач направив відповідачу вимогу про відшкодування завданої майнової шкоди (а.с.21 - 24). У зв`язку з невідшкодуванням відповідачем у добровільному порядку завданої шкоди позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди у примусовому порядку. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] відразу після ДТП у телефонному режимі повідомила страхового агента та страхову компанію про настання страхового випадку та в поліцію про ДТП, за її викликом на місце ДТП прибув уповноважений представник СК. Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна у ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, страхова компанія виплатила потерпілому страхове відшкодування. V. Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Фактичним обставинам, встановленим судом відповідають договірні цивільні правовідносини, що регулюються, зокрема Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 № 1961-ІV в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, Законом України "Про страхування". Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру ... Згідно з положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України). За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови ПВС України від 12.06.2009 №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно частини 1 статті 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. У даному випадку таким актом є Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст.6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Згідно з положеннями ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За приписами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до вимог ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положеннями ч. 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У підпункті «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Такий обов`язок встановлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у недоговірних зобов`язаннях. Такий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 208/7291/13-ц (провадження № 61-5596св18) і узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-2011цс16 і враховується судом при розгляді даного цивільно - правового спору відповідно до вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України. У справі, що розглядається судом встановлено, що відповідач [PERSON] у телефонному режимі повідомила страхового агента та страхову компанію про настання страхового випадку та в поліцію про ДТП, за її викликом на місце ДТП виїхав уповноважений представник СК. Факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія визнала факт настання страхового випадку, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, отже посилання позивача на те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не ґрунтуються на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Крім того судом не встановлено та позивачем ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» не доведено, що відсутність письмового повідомлення [PERSON] про настання страхового випадку призвело до необґрунтованих виплат. VІ. Висновки суду Аналіз перевірених і оцінених у судовому засіданні доказів у підтвердження позовних вимог переконує суд, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження порушення відповідачем його права, яке ґрунтується на загальних положеннях про відшкодування шкоди та наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, таких як неправомірні дії відповідача, безпосередній причинний зв`язок між діями та шкодою та вина відповідача. Зазначене вказує на підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до [PERSON] про відшкодування завданої майнової шкоди. Такий висновок суду ґрунтується не лише на законодавстві України, а й на практиці Європейського Суду з прав людини, викладеній, зокрема, у рішенні в справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), де ЄСПЛ вказав, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. За приписами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати слід віднести на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed