Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

позивач [PERSON] 09 червня 2016 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання батьківства. На обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що [INFO] народилась дівчинка [PERSON]. Батьком дівчинки у свідоцтві про народження записано відповідача - [PERSON], але [PERSON] це дочка його та [PERSON] Просить визнати його батьком дитини [PERSON], [INFO]; зобовязати ВДРАЦС Краматорськго міського управління юстиції внести зміни в актовий запис № 795 та змінити прізвище та по батькові з "[PERSON]" на "[PERSON]". 20 вересня 2016 р. позивачем була надана додаткова позовна заява, згідно якої він також просив виключити з актового запису про народження [PERSON], [INFO] відомості про [PERSON]. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином, про що в справі є розписка. Представник заінтересованої особи ВРАЦС Краматорського міського управління юстиції Донецькій області не з'явилися в судове засідання, надали заяву з клопотанням розглядати справу у їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання з'явилась, позовні вимоги позивача підтримала, не заперечує проти їх задоволення. Пояснила, що батьком дитини є [PERSON] В актовому запису про народження дитини записано батьком [PERSON], з яким вона на час народження дитини знаходилась у зареєстрованому шлюбі, але фактично вже не мешкала одною родиною. Просить визнати батьком дитини [PERSON] Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст.15, ч. 1 ст.3 ЦПК України). Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України. Згідно із ст.ст.10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи та розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 57 ЦПК України, передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Виходячі із приписів статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до статей 213,215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Судом встановлено, що відповідно до актового запису № 795 від 27 травня 2016 року про народження [PERSON], [INFO], батьком дівчинки записано [PERSON] (а.с.9). [PERSON] та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі з 23 квітня 2004 року по 25 травня 2016 року, що підтверджується рішенням Артемівського міськрайоного суду Донецької області від 25 травня 2016 року (а.с.8). Позивач просить визнати його батьком дитини, оскільки з 2014 року він знаходився у близьких відносинах з [PERSON] та біологічним батьком дитини є він. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р.«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», справи про визнання батьківства щодо дитини народженої після 01 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до вимог ч.2 ст. 128 СК України. Частиною 3 ст. 128 СК України, передбачено, що позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст. 129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. В рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" (п. 54) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться у близьких стосунках на протязі двох років. Мешкають одною рординою, ведуть спільне господарство. [INFO] у них народилась дитина - дочка [PERSON], але батьком дитини було записано чоловіка [PERSON] [PERSON], оскільки на час народження дитини наталя ще не розірвала з ним шлюб. Під час розгляду справи судом були створені всі необхідні умови для всебічного та повного дослідження обставин справи, сторонам, під час розгляду справи було роз'яснено їх права та обов'язки, зокрема положення щодо змагальності процесу та необхідності надання доказів на підтвердження своїх доводів, було надано всі можливості для заявлення необхідних клопотань та надання доказів, що підтверджується матеріалами справи та журналами судових засідань. Судом надана оцінка кожному доказу, щодо їх належності, допустимості та достовірності. Таким чином, суд вважає підтвердженим факт батьківства [PERSON] відносно [PERSON], [INFO] та приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання батьківства обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved