Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

позивач звернулась до суду з позовом в якому вказано, що 26/07/2007 сторони уклали договір банківського вкладу №SAMDN10000015152441 «Копілка дітям» + «Карта Універсальна» на суму 1000 гривень на 12 місяців+1 день до 27/07/2008 під 13.25% річних, позивачем передано спірні грошові кошти. Відповідно до п. 1 договору відповідачем видано позивачу електронну ощадну книжку (картку) № [NUMBER] та відкрито розрахунковий рахунок № [NUMBER] ; проценти на вклад нараховуються щоденно і виплачуються в кінці строку вкладу, після 15.00 години наступного дня. Нараховані проценти додаються до суми вкладу. Договір пролонгується на аналогічний період, якщо до його завершення вкладником не подано заяву про завершення договору. 30/05/2018 позивачка подала відповідачу заяву про розірвання договору. Листом від 21/06/2018 відповідач відмовився у поверненні вкладу з підстав окупації Кримського півострову. Відповідно до розрахунку позивача на 02/01/2017 заборгованість відповідача становить 3948,74 гривень, з яких 3484,91 гривень вклад з 26/07/2007 по 14/08/2017 та додані до вкладу проценти, 261,06 гривень процентів за період з 15/08/2017 по 02/01/2019, 0,13 гривень пені за прострочення вкладу, 2,90 гривень пені за прострочення процентів, 161,08 гривень інфляційних нарахувань. 03/04/2019 судом винесено заочне рішення, яким позов задоволено в повному обсязі. 24/07/2019 ухвалою суду скасовано заочне рішення, за заявою відповідача, справу призначено до розгляду в порядку загального провадження. 23/10/2019 представником позивача подано заяву про уточнення вимог позовної заяви, вказано, що здійснено уточнений розрахунок заборгованості по договору вкладу, загальна сума заборгованості становить не 3948,74 гривень, а 3642,65 гривень, з яких 3484,91 гривень вклад з 26/07/2007 по 14/08/2017 та додані до вкладу проценти, 2,64 гривень нарахованих процентів за період з 15/08/2017 по 02/01/2019, 5,12 гривень пені за прострочення фінансової послуги за період з 20/08/2018 по 02/01/2019, 149,97 гривень інфляційних нарахувань. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення про те, що проживала на Кримському півострові, нею було укладено договір банківського вкладу, в зв`язку з окупацією переїхала до Івано-Франківська. Представник відповідача подала суду пояснення на позовну заяву, не заперечувала щодо закриття підготовчого провадження, в судове засідання на стадію судового розгляду не з`явилась, клопотань щодо реалізації прав суду не подано. Представником відповідача подано письмові пояснення, за змістом яких після подання відповідачем у даній справі першої заяви по суті, банк виявив наявність факту переведення боргу за депозитним договором, якій є предметом спору у даній справі, з первісного боржника за зобов`язанням - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на нового боржника - ТОВ "Фінансова компанія "ФІНІЛОН" (ЄДРПОУ 38920700) на підставі Договору про переведення боргу б/н від 17.11.2014р (з урахуванням додаткової угоди до Договору від 18.11.2014р), укладеними між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного Додатку №1 (перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування) до Договору про переведення боргу від 17.11.2014 р. Відповідно до п. 1.1.7.58 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 року), які розміщені на офіційному сайті Банку https://privatbarnk.ua, було передбачено, що у зв`язку з анексією АР Крим та припинення діяльності Банку на цій території, Клієнт зобов`язується з`явитися в структурний підрозділ Банку, розташований на материковій частині України, для здійснення Банком дій щодо уточнення інформації, ідентифікації та вивчення Клієнта та надати в Банк від Агентства по страхуванню вкладів, розташованому за адресою: 109240, РФ, Москва, Верхній Таганський глухий кут, д. 4, далі Агентство, довідку про відсутність виплат грошових коштів клієнту - фізичної особі. При цьому, Клієнт зобов`язаний вчинити дії, передбачені в цьому пункті, в термін до 31.12.2014 р. Відповідно до п. 1.1.7.59 Умов та правил надання банківських послуг (в редакції від 01.06.2014 року) було передбачено, що у разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п.1.1.7.58 цих Умов, подальша взаємодія за договором клієнта з банком може бути змінена шляхом повідомлення, в тому числі на сайті Банку у відповідному розділі Умов та Правил. При необхідності отримання Банком згоди від Клієнта на здійснення таких дій, сторони керуються вимогами ст. 205 Цивільного кодексу України (мовчазна згода). На підставі вищевикладених пунктів Умов та правил надання банківських послуг, на офіційному сайті Банку 30.01.2015 року за наведеним посиланням https://conditions-and- rulcs.privatbank.ua/news/74/71ang-ru було розміщене Банком повідомлення з наступним змістом: «… у зв 'язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності Банка на цій території в розділ "1.1.7. Додаткові положення " Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами клієнта з банком. У разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п.1.1.7.59 цих Умов та Правил, подальша взаємодія по договору клієнта з банком буде здійснюватись з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ФІНІЛОН", що розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 32. У разі незгоди Клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення клієнт направляє банку в строк до 15.02.2015 р. Неподання клієнтом заперечень у вказаний в цьому пункті строк, підтверджує здійснення банком переводу боргу по договорам клієнта на товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ''ФІНІЛОН'' зі згоди Клієнта». З огляду на те, що будь-яких письмових заперечень від Позивача у даній справі відносно переведення Банком на ТОВ ФК «ФІНІЛОН» боргу за договором банківського вкладу , якій є предметом спору у даній справі, на адресу банку не надходило, то вважається, що переведення боргу Банком було здійснено зі згоди позивача. Отже, внаслідок укладання 17.11.2014 року між ПАТ КБ ПРИВАТБАНК та ТОВ ФК "ФІНІЛОН" Договору переведення боргу за зобов`язаннями Банку щодо виплати коштів за договором банківського вкладу, якій є предметом у даній справі, АТ КБ ПРИВАТБАНК на цей час не несе жодних зобов`язань за таким договором, а ТОВ "ФК "ФІНІЛОН" є новим боржником за договором, якій є предметом спору, у відповідності до умов Договору про переведення боргу від 17.11.2014 р. Просила залучити ТОВ "ФК "ФІНІЛОН" у якості третьої особи, для розгляду справи. Представник позивача надав письмові заперечення щодо залучення ТОВ "ФК "ФІНІЛОН" до участі в справі. В судовому засіданні підтримав вимоги уточненої позовної заяви, заперечував щодо залучення ТОВ «ФК «Фінілон», оскільки товариство не володіє достатньою правоздатністю у розумінні ч.3 ст.91, ст.1058 ЦК України на набуття прав і обов`язків боржника за договором банківського вкладу. Договір про переведення боргу від 17.11.2014 року із додатковою угодою від 18.11.2014 року було вчинено ТОВ ФК «Фінілон» поза межами своєї правоздатності, оскільки ТОВ ФК «Фінілон» не має ліцензії на здійснення банківської діяльності. Відтак при його укладання не було дотримано вимог ч.1,2 ст.203 ЦК України. Належним доказом сплати коштів за договором є первинний бухгалтерський документ, зокрема, передбачений п.3.1. глави 3 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затверджені Постановою №22 від 21.01.204 року, який у справі не міститься. А наявна у матеріалах справи довідка від 29.05.2020 року не є належним доказом сплати коштів у розумінні ст.77 ЦПК України. Зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази, які у своїй сукупності дали б змогу дійти висновку про те, що сторонами договору про переведення боргу від 17.11.2014 року було спрямовано на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Вказав, що товариство не звернулось з відповідною заявою до суду про вступ в справу. Так в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та «Трух проти України» (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Оскільки сторін повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за не виконання ними обов`язків щодо доказування фактичних обставин справи та правових підстав їх правової позиції в спорі процесуальним законом повністю покладено на відповідну сторону. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій. Процесуальним законом встановлено обов`язок обгрунтування правових підстав звернення до суду з відповідними клопотаннями. Відповідачем не доведено правових підстав в обґрунтування фактичної обставини зміни боржника в зобов`язанні, ТОВ «ФК «Фінілон» не подано суду заяву про його залучення до участі в справі, що є його дискреційним правом та не може бути реалізовано відповідачем, не обгрунтовано належними правовими підставами, що результат розгляду спору вплине на права та обов`язки зазначеної юридичної особи, протокольною ухвалою суду оголошеною в судовому засіданні в задоволенні заяви відмовлено. Судом встановлено наступні обставини. 26/07/2007 сторони уклали договір банківського вкладу №SAMDN10000015152441 «Копілка дітям» + «Карта Універсальна» на суму 1000 гривень на 12 місяців+1 день до 27/07/2008 включно під 13.25% річних. Відповідно до п. 4 договору вкладу проценти на вклад нараховуються з першого робочого дня, після дня вкладу, здійснюються за кожен день. Проценти нараховуються в кінці строку вкладу. Відповідно до п. 7 договору вкладу у разі закінчення строк вкладу і не витребування позивачем вкладу договір вважається укладеним на новий строк, який визначений договором вкладу. Відповідно до п. 8 договору вкладу у разі дострокового розірвання договору проценти за неповний строк нараховуються: при поверненні до трьох місяців процентна ставка помножується на коефіцієнт 0,3, від трьох до шести місяців, на коефіцієнт 0.5, від шести до дванадцяти місяців, на коефіцієнт 0,67. Відповідно до змісту позову строк спірного договору неодноразово поновлювався у період з 27/07/2008 до 30/05/2018. При цьому 30/05/2018, до закінчення 11 строку вкладу в період більше 6, але менше 12 місяців чергового строку вкладу позивачка, з підстави, що вказана в п. 7 договору вкладу звернулась до відповідача із заявою про дострокове повернення вкладу та процентів за ним. Одинадцятий строк користування вкладом закінчився на третій банківський день з дати отримання банком заяви позивача і з 15.00 години 20/06/2018 у відповідача виник обов`язок із повернення вкладу та процентів. Листом від 21/06/2018 відповідач відмовив позивачу у виконанні умов договору. Відповідно до платіжного документа від 26/07/2007 позивач передав відповідачу 1000 гривень за спірним договором вкладу. 30/05/2018 позивачка склала вимогу до відповідача про повернення спірного вкладу і процентів за ним; будь-яких прохань до відповідача про повідомлення інформації щодо дотримання ним нормативних актів НБУ на даний час і намірів про здійснення цього в майбутньому позивачка в заяві про повернення вкладу не розмістила. 29/09/2017 відповідач повідомив позивача про припинення своєї діяльності на території Автономної Республіки Кримі м. Севастополь. В зверненні відповідача до позивача не вказано на відмову у вимозі позивача про повернення вкладу, не вказано на задоволення вимоги. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства проголошено неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність. Отже відповідач, надаючи відповідь на звернення позивача у поверненні позики і процентів за нею зобов`язаний був повідомити інформацію щодо суті прохання позивача, а не зазначати абстрактну інформацію про іншу свою діяльність. Таким чином дії відповідача щодо не надання відповіді на заяву позивача про повернення вкладу є порушенням справедливості, добросовісності та розумності, що виявляє умисне ухилення від власного обов`язку. В ст. 1058 ЦК України вказано, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Отже із переданням позивачем грошових коштів відповідачу та підписанням договору банківського вкладу, прийняттям відповідачем грошових коштів на укладення відповідного договору та погодження змісту відповідного правочину в частині прав і обов`язків сторін сторони уклали спірний договір, який є обов`язковим для їх виконання. У постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, зроблено висновок, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. В п. 1 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В п. 1 ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. В п. 1 ст. 612 ЦК України вказано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Представник позивача подав суду розрахунок виплат, що належні позивачці за умовами договору. Відповідач не подав суду будь-якого розрахунку на спростування розрахунку позивача. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже процесуальним законом на відповідача покладено обов`язок спростування правових підстав позову. Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Певні інші права та інтереси, що складають активи, наприклад, борги, можуть також вважатися «майновими правами» і, відповідно, «майном» у розумінні цього положення (SUK v. UKRAINE, № 10972/05, § 22, ЄСПЛ, від 10 березня 2011 року). Стосовно банківських вкладів Європейський суд з прав людини вважає, що вони беззаперечно становлять «майно», яке належить заявникам згідно зі статтею 1 Протоколу №1 і не заперечується, що заявники можуть забрати ці кошти разом з відповідними процентами, якщо забажають (GAYDUK AND OTHERS v. UKRAINE, № 45526/99, 46099/99, 47088/99, 47176/99, 47177/99, 48018/99, 48043/99, 48071/99, 48580/99, 48624/99, 49426/99, 50354/99, 51934/99, 51938/99, 53423/99, 53424/99, 54120/00, 54124/00, 54136/00, 55542/00, 56019/00, ЄСПЛ, від 2 липня 2002 року). Згідно правової позиції викладеної в Постанові Верховного Суду від 19/09/2019 у справі №201/4285/15-ц тлумачення частини третьої статті 1060 Цивільного кодексу України свідчить, що банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за вкладом із спливом строку, який встановлений у договорі банківського строкового вкладу. Відповідно до уточненого розрахунку позивача заборгованість відповідача становить 3642,65 гривень, з яких 3484,91 гривень вклад з 26/07/2007 по 14/08/2017 та додані до вкладу проценти, 2,64 гривень нарахованих процентів за період з 15/08/2017 по 02/01/2019, 5,12 гривень пені за прострочення фінансової послуги за період з 20/08/2018 по 02/01/2019, 149,97 гривень інфляційних нарахувань. Доводи представника АТ КБ «ПриватБанк» з приводу того, що банк був зобов`язаний припинити діяльність свої відокремлених підрозділів на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, оскільки на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя поза волею відповідача виплати вкладникам АТ КБ «ПриватБанк» здійснює інша юридична особа необґрунтовано належними правовими підставами оскільки договір банківського вкладу був укладений не з філією банку, а з АТ КБ «ПриватБанк», яке є юридичною особою, і згідно зі статтею 527 ЦК повинно виконувати свої зобов`язання за договором банківського вкладу. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 гривень на користь держави. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved