Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

У грудні 2014 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (далі ДОВ Фонду соцстраху) предявило через суд позов про захист права на недоторканність його ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації про державні закупівлі послуг з оздоровлення дітей у газеті «Горожанин. [PERSON]», зобов'язавши журналіста [PERSON] не пізніше наступного дня від набрання рішенням суду законної сили розмістити визначений судом текст спростування. Підстави позову обґрунтовані підривом авторитету позивача, як розпорядника бюджетних коштів, серед контрагентів-виконавців послуг і в суспільстві, в цілому, внаслідок поширення в періодичному виданні друкованих засобів масової інформації (пресі) у саркастичній формі відомостей, які спонукають до висновку про факти марнотратства і можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані належності переможців конкурсних торгів ТОВ «Клеоніка» і ТОВ «Санаторно-курортний центр» до пов'язаних осіб з керівним складом ДОВ Фонду соцстраху, що не відповідає дійсності. Позивач доводив, що в його обов'язки не входить перевірка фактичного місця знаходження учасників торгів, будь-які контакти з ними членів комітету з конкурсних торгів заборонені, а місце знаходження переможців було з'ясоване з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ЄДРПОУ), яким відповідали адреси, зазначені в документах конкурсних пропозицій. Також, за твердженням позивача, не відповідають дійсності відомості про визначення закладів оздоровлення в осінньо-зимовий період 2014 року на Харківщині і в м. Дніпродзержинську ще влітку 2014 року до проведення ДОВ Фонду соцстраху тендера у листопаді, оскільки після вивчення попиту в серпні на суму 779 000 гривень залишків фінансування літнього оздоровлення переможцем закупівель послуг оздоровлення в Івано-Франківській області на зимовий період 2014 року стало Приватне Івано-Франківське обласне акціонерне товариство по туризму та екскурсіях «Івано-Франківськтурист» на базі дитячих закладів санаторного типу лікувально-оздоровчих комплексів «Карпатські зорі» і «Верховина». Позивач у позовній заяві визнав, що з метою споживання послуг оздоровлення дітей в літній період 2014 року ДОВ Фонду соцстраху проводив відкриті конкурсні торги для закупівлі за кодом 55.20.1 державного класифікатору ДК016-2010 «послуг щодо тимчасового розміщення під час відпусток та інші послуги щодо тимчасового розміщення», чому відповідає вид діяльності за КВЕД-2010 з кодом 55.10 «діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщення», яку за довідкою АБ № 805798 з ЄДРПОУ здійснює ТОВ «Клеоніка» у сфері санаторно-курортних послуг, організації та проведення санаторно-курортного лікування згідно своєму Статуту, затвердженому 08 жовтня 2013 року, виступаючи комерційним представником дитячих закладів оздоровлення. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав. Про наведені в публікації у пресі фактичні дані вартості послуг з оздоровлення дітей пояснила суду, що обрахована журналістом різниця в ціні послуг дитячих закладів оздоровлення «Дорожник», «Морський», «Северянін» і «Зміна» взята без уваги на включені до калькуляції вартості супутні витрати на перевезення дітей до місця розташування закладу й у зворотному напрямку у супроводі автомобілів ДАІ (відстань до 100 км до Царичанського району і від 300 км до смт. Кирилівки Якимівського району Запорізької області), на страхування дітей тощо. Вважала, що журналістом в пресі всупереч ст. 26. Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в України» поширені плітки на підставі неточних відомостей і вигадок про завищену вартість послуг та про ризик участі у конкурсних торгах пов'язаних осіб, що не відповідають дійсності, оскільки в акті Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області № 31-22/5 від 23 червня 2015 року порушень бюджетної дисципліни державних закупівель не виявлено, як відсутнє переслідування з цього приводу з боку прокуратури та відділу управління державної служби боротьби з економічною злочинністю в Дніпропетровській області. Відповідач, ПП «Міськінформбюро», у поданих суду письмових запереченнях позов не визнав повністю, посилаючись на необґрунтованість вимог, оскільки ДОВ Фонду соцстраху не має ділової репутації і не здійснює діяльності в умовах конкуренції, через що рівень реальної суспільно-позитивної оцінки його діяльності не залежить від зовнішніх факторів, включаючи публікацію в пресі. Представник відповідача, викладаючи в судовому засіданні доводи письмових заперечень, пояснив суду про поширення в публікації в пресі інформації в межах реалізації свободи слова та права на вираження своїх поглядів і думок в оціночних судженнях, які не можуть бути ані підтверджені, ані спростовані, і складають критику керівництва ДОВ Фонду соцстраху. Відповідач [PERSON] позов не визнала в повному обсязі, в судовому засіданні виклала доводи письмових заперечень про відсутність в її висловах в публікації тверджень про факти, які могли б бути спростовані через невідповідність їх істині, оскільки опублікована стаття спрямована на критику проведення тендерів за участі комерційних посередників замість безпосередніх виконавців послуг. Відповідач визнала, що працює журналістом редакції газети і своє авторство опублікованої статті. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані у справі письмові докази, в судовому засіданні в межах заявлених вимог дійшов висновку про відмову в позові в повному обсязі, виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ст. 34 Конституції України, а так само і ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), передбачена свобода кожної людини на вираження поглядів, з чим пов'язані права дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Європейський Суд з прав людини відзначив, що таке право в демократичному суспільстві не може бути абсолютним, через що зазначені статті надають Державі певну свободу розсуду втручання у здійснення цього права задля захисту прав інших людей, зокрема, коли таке втручання здійснюється на підставі та в порядку визначеному законом. Судом встановлено, що тиражем в 11000 примірників у м. Дніпропетровську розповсюджений випуск газети «Горожанин. [PERSON]» № 47 (469) за 20-26 листопада 2014 року з опублікованою в ньому статтею журналіста [PERSON] російською мовою під назвою: «Плюс-минус миллион. [PERSON] дирекция Фонда социального страхования считает наши с вами деньги». Місцева громадсько-політична газета «Горожанин. [PERSON]» заснована Товариством з обмеженою відповідальністю «Гамма-Консалтинг», за дорученням якого підготовку та випуск у світ газети з періодичністю видання один раз на тиждень здійснює ПП «Міськінформбюро» (код ЄДРПОУ 336112090), трудовий колектив якого виконує функції редакції, як визнано сторонами і узгоджується з даними свідоцтва ДП № 1809-547р (т. 1 а.с. 112) в сукупності з наказом директора № 1 від 07 червня 2005 року (т.\~1 а.с. 113), Статутом (т. 1 а.с. 108-110) і меморандумом засновника ПП «Міськінформбюро» (т. 1 а.с. 101). Випуску у світ газети передувало листування редакції з ДОВ Фонду соцстраху з приводу надання інформації з питань, порушених в опублікованій статті журналіста, що вбачається з інформаційних запитів і листів у відповідь (т. 1 а.с. 31-37). Позивач відповідно до ст. 81 ЦК України створений на підставі розпорядчого акту на правах некомерційної самоврядної юридичної особи публічного права в порядку та з правовим статусом цільового позабюджетного страхового фонду, що встановлені спеціальним Законом. Згідно з ст.ст. 2, 94 ЦК України право на недоторканність ділової репутації, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть належати учасникам цивільних відносин, визнається за юридичними особами незалежно від їх виду, організаційно-правової форми, тобто визнається і за позивачем. Відповідно до ст.ст. 91,\~299 ЦК України\~кожен має право на повагу до його гідності та честі, недоторканість ділової репутації, що відносяться до особистих немайнових прав, які згідно з ст.\~275 цього Кодексу\~підлягають захисту від протиправних посягань інших осіб способом адекватним порушенню і спричинених ним наслідків з тим, щоб такий спосіб правового захисту, визначений главою 3 ЦК України, був ефективним. Пленум Верховного Суду України в п.п. 3, 5 постанови № 1 від 27.02.2009 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" виклав свій висновок про судову практику застосування статей 16, 277 ЦК України, за якими спростування недостовірної інформації та відповідь на поширену інформацію віднесені до спеціальних способів правового захисту особистого немайнового права, вибір яких належить позивачеві. Розвязуючи спір, суд виходить з чинної відповідно до Закону України № 2938-VI від 13 січня 2011 року редакції статті 29 Закону України №\~2657-XII "Про інформацію", за правилами якої предмет суспільного інтересу, зокрема, складає інформація, що свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, чим буде виправдане обмеження свободи відповідачів у вираженні поглядів для необхідного захисту репутації позивача, якщо інтереси такого захисту у з'ясованому судом конфлікті істотно перевищуватимуть шкоду від втручання у свободу вираження думки. Зокрема, ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень, якими ст. 30 цього Закону №\~2657-XII визнає всі висловлювання, які не містять фактичних даних (тверджень про факти), а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані (критика, оцінка дій), з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири, порівнянь тощо, у зв'язку з чим оціночні судження не підлягають спростуванню, але слугують підставою для відповіді з власним тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Відповідно, в питані висловів, в яких поширена інформація про позивача в пресі, суд зважає на їх зміст та форму і загальний контекст подій, в якому такі вислови пролунали, за яких цінність вільної дискусії на тему, що складає суспільний інтерес, вимагає плюралізму, толерантності і відкритості, без яких не існує демократичного суспільства, коли шляхом повідомлення і такої інформації, яка провокує, ображає чи викликає шок, преса виконує її функцію "сторожового пса суспільства", хоч би і в її буквальному розумінні вихованим в дусі правового нігілізму редактором чи журналістом. Так, опублікована стаття побудована у стилі відповіді журналістом на питання, які нібито поставлені невизначеним колом осіб, що взято за її основу для дискредитації управлінських рішень і керівного складу ДОВ Фонду соцстраху. Викладу відомостей, в цілому притаманне емоційне забарвлення обуренням участі в розподілі суспільного багатства посередників, які безпосередньо послуг не надають, відокремлюючи ринок попиту від ринку пропозиції. Відповідач виражає своє бачення та власний аналіз суспільного виробництва з використанням мовно-стилістичних порівнянь між собою механізмів правового регулювання суспільних відносин, їх аналогій, метафор, вступних слів-уточнень, алегорій, висміюючи співвідношення валового доходу посередника з його вкладом власної суспільно корисної праці на предмет адекватності "надприбутків". Звідси слідує висновок, що ті висловлювання співвідповідачів, які позивач просить визнати недостовірними та спростувати, мають своїм змістом критику ефективності діяльності позивача, який викликав цю критику через допуск до конкурсних торгів юридичних осіб, діяльність яких і час створення породжують сумніви в їх фіктивності, а тому є оціночними судженнями, які неможливо ані довести, ані спростувати. У з'ясованих обставинах суспільного інтересу до участі в обхід Закону пов'язаних осіб у державних закупівлях за практикою тлумачення Європейським Судом з прав людини чуток як одного з можливих джерел інформації в рішенні від 25.06.1992 у справі «Торґейр Торґейрсон проти Ісландії» не можна вважати, що відповідачі не проявили необхідної сумлінності в одержанні відомостей про оздоровлення в осінньо-зимовий період 2014 року на Харківщині і в м. Дніпродзержинську. Таким чином, не заперечуючи права позивача за ст.\~299 ЦК України\~на недоторканність ділової репутації та на його захист, належить дійти висновку про висловлені позивачем доводи власного тлумачення справи з наданням одним і тим же фактам оцінки, відмінної від поширених відповідачами суджень, визнання безпідставності яких, у кінцевому підсумку, домагається позивач, внаслідок чого в судовому засіданні знайшов своє підтвердження юридичний (фактичний) склад дифамації, що передбачений в ч. 2 ст. 30 Закону України "Про інформацію" підставою для відповіді, на предмет чого позов у цій справі не пред'являвся. В свою чергу підстав для втручання у права відповідачів на вільне вираження думок і засудження їх за дифамацію шляхом спростування інформації суд не вбачає, оскільки таке втручання не відповідає наведеним вимогам співмірності та необхідності у демократичному суспільстві за ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, на підставі чого суду належить ухвалити рішення згідно з ч. 3\~ст. 16 ЦК України\~про відмову в задоволенні позову повністю. Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України після розгляду цієї справи судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed