Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

ПАТ АКБ «Аркада» (далі по тексту позивач) звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 194 382,22 грн., з яких 57 376, 21 грн. - заборгованість за кредитом; 20 087, 11 грн. - заборгованість по процентах; 116 918, 90 грн. - пеня, звернути стягнення на предмет застави - кв. [ADDRESS] (далі по тексту - спірна квартира), виселити [PERSON] (далі по тексту відповідач) та розірвати кредитну угоду, посилаючись на те, що між сторонами укладено кредитну угоду, у відповідності до якої відповідач отримала кредит в сумі 54 920 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 10,5 % строком до 01.09.2032 р., внаслідок невиконання відповідачем вимог якого виникла заборгованість. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою укладено договір застави, згідно з яким надано в застави нерухоме майно, а саме спірну квартиру, яка належить відповідачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Посилаючись на Закон України «Про заставу», просить звернути стягнення на предмет застави та виселити відповідача та розірвати кредитну угоду. В судове засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, просить стягнути також з відповідача витрати по виклику відповідача до суду. (а.с. 71) Відповідач в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи повідомлялась належним чином. (а.с. 70, 72) Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 18.08.2001 р. між АТ ХК «Київміськбуд» в особі АКБ «Аркада» (після перереєстрації ПАТ АКБ «Аркада») та відповідачем було укладено Інвестиційний контракт №26886, відповідно до умов якого відповідач здійснював інвестування в житлове будівництво кв. [ADDRESS]. Інвестування в житлове будівництво, відповідно до умов Інвестиційного договору, здійснювалось відповідачем за рахунок кредитних коштів на підставі кредитної угоди №26886-Н, укладеної 07.05.2002 р. між сторонами по справі. Відповідно до умов зазначеної кредитної угоди позивач надав відповідачу кредит у розмірі 54 920 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 10,5 % строком до 01.09.2032 р., а відповідач зобов'язалась виконати кредитні зобов'язання в строки та в порядку, встановлені кредитною угодою. Позивачем зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти. У свою чергу позичальник зобов'язалась своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитним договором. Відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою між сторонами 07.05.2002 р. укладено договір застави №26886-Н, згідно з яким надано в заставу нерухоме майно, що належить відповідачу на підставі Інвестиційного контракту. Відповідно до додаткової угоди №1 до договору застави, в заставу передано кв. [ADDRESS], що належить на праві власності відповідачу на підставі свідоцтва про право власності. (а.с. 24) Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Повідомлення позивача про необхідність усунути порушення умов кредитного договору та сплати процентів за користування кредитом неодноразово доводилися до відома відповідача, однак останньою не було вчинено жодних дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідач порушила умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов'язання. Зокрема, у разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, позивач має право достроково стягнути наданий кредит, проценти, комісії та інші витрати, пов'язані з виконанням цього договору, в тому числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Невиконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору є істотним порушенням договору. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання законної сили рішенням суду про зміну або розірвання договору. З огляду на те, що відповідачем не були виконані умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, доказів протилежного відповідачем суду не надано, за таких обставин позовні вимоги в частині достроково розірвання договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.548 ЦК України виконання основного зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Положеннями ч.1 ст.575 ЦК України встановлено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленного майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України "Про заставу" передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Таким чином, банк набув право на задоволення вимог по поверненню грошових коштів, шляхом звернення стягнення на квартиру, що була передана в заставу. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет застави є часткового обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню Зокрема, вимоги в частині сплати пені в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 60 000 грн., з огляду на їх надмірність порівняно з сумою прямих збитків, наданих позивачу, оскільки передбачена договором між сторонами пеня за своєю правовою природою є неустойкою, розмір якої значно перевищує розмір боргу У зв'язку з зазначеним, суд приходить до висновку звернути стягнення в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 137 463,32 грн., з яких 57 376, 21 грн. - заборгованість за кредитом; 20 087, 11 грн. - заборгованість по процентах; 60 000 грн. - пеня, на предмет іпотеки - кв. [ADDRESS], належний відповідачу на праві власності. Крім того, позивач просив виселити відповідача, який зареєстрований за вищезазначеною адресою зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України. Звернення стягнення на передані в заставу житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передане в заставу житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання, на підставі договору, всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу заставодержателя або нового власника добровільно звільнити житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Позивач надсилав 14.08.2014 р. (а.с.25) претензію відповідачу з вимогою повернення суми кредиту в повному обсязі, а також процентів та штрафних санкцій, нарахованих на день повернення кредиту, та попередження що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов'язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, він має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Проте матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих отримання відповідачем даної претензії. Зокрема, зазначена вимога, не містить вимоги банку про виселення з предмету застави, як того вимагає чинне законодавство України та Договір застави. Зокрема, відповідно до п. 7.4 Договору застави, заставодавець зобов"язується, в разі примусового стягнення боргу за Кредитною угодою, на підставі цього договору застави, звільнити квартиру, яка є предметом застави, за першою вимогою Заставодержателя. Згідно з п. 10.3 Договору застави, в разі звернення стягнення на квартиру та продажу її для задоволення вимог за кредитною угодою, заставодавець зобов"язаний звільнити квартиру на першу вимогу Заставодержателя. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет застави. За вищевикладених обставин, суд вважає, що позивачем належним чином вимоги про добровільне виселення відповідача зі спірної квартири, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет застави, направлено відповідачу не було і відповідно останнім належної вимоги позивача не отримано, а відтак в даному випадку вимога позивача до відповідача про виселення з предмету застави є передчасною та такою, що була заявлена позивачем без дотримання визначеного законом порядку, що передує примусовому виселенню відповідачів з предмету застави за рішенням суду. Оскільки вимога про зняття відповідача з реєстраційного обліку є похідною, вона також задоволенню не підлягає. На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду в розмірі 1 374, 63, пропорційно до задоволених вимог. Крім зазначених витрат, позивачем понесено витрати по сплаті розміщення у пресі повідомлення про виклик до суду відповідача, вартість зазначених послуг становить 420 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial