Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду, посилаючись на те, що малолітні [PERSON], та [PERSON] , відповідно до розпорядження голови Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 23 лютого 2018 року , мають статус дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області віл 15 січня 2018 року вказані діти відібрані у громадянки [PERSON], без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, відповідач [PERSON], є власником житлового будинку, та двох земельних ділянок. З метою захисту житлових та майнових прав дітей [PERSON], та [PERSON] , які позбавлені батьківського піклування , а тому просить суд накласти заборону на відчудження житла та майна яке належить відповідачеві [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву в якій вказав, що позов підтримує в повному обсязі , просить розглянути справу в його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала до суду письмову заяву, де вказала, що позов визнає в повному обсязі, просить розглянути справу в її відсутності. Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2018 року вирішено розглядати справу у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу строк для подання відзиву терміном 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. На виконання вимог ст.178 ЦПК України відповідач у встановлений судом строк відзиву не надав. Враховуючи те, що позивач позовні вимоги підтримує, а відповідач їх визнає повністю, суд приходить до висновку про можливість ухвалення рішення за результатами підготовчого провадження, за наявними матеріалами, в порядку ст.ст.200, 206 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] є [PERSON] [INFO] (а.с.5-6). Відповідно до рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області віл 15 січня 2018 року вказані діти відібрані у громадянки [PERSON] [INFO], без позбавлення її батьківських прав (а.с.7-9). Розпорядженням голови Петрівської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 23 лютого 2018 року № 41-р вказаним дітям надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування(а.с.10). Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, яка сформована 04 квітня 2018 року, громадянка [PERSON], є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 44 кв. м., житловою площею 26.6 кв.м. та будівлями, а також громадянка [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 2.0062 га, кадастровий номер [NUMBER] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрокорбівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області, та земельної ділянки площею 3.0009 га, кадастровий номер [NUMBER], для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрокорбівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області (а.с.12-13). Положеннями статті 17 Закону України „Про охорону дитинства" закріплено право дитини на майно. Згідно із ч. 4 ст. 17 Закону України „Про охорону дитинства" суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Таким чином, діти, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишились без батьківського піклування, мають право на особливий захист і допомогу з боку держави. В Україні законодавець нормою п. 2 ч. 1 ст. 248 Сімейного кодексу України закріпив право дитини на збереження за нею права користування житлом, у якому вона раніше проживала, у випадку позбавлення батьківського піклування. В свою чергу, згідно ч. 1 ст. 1 Закону України „ Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" дитина, позбавлена батьківського піклування, - це дитина, яка залишилася без піклування батьків, в тому числі і в зв'язку з відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав. Крім того, у ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України вказано, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири) (ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України). Діти - члени сім'ї власника житлового приміщення - мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником (ч. 2 ст. 18 Закону України „Про охорону дитинства"). Згідно до ч. 1 ст. 32 Закону України „Про забезпечення організаційно- правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 статті 32 вищевказаного Закону закріплено, що жилі приміщення, в яких проживали діти - сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей - сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватись лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. У відповідності до ч. 3 ст. 25 Закону України „Про охорону дитинства" у разі, передачі дітей, позбавлених батьківського піклування під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи - інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. Відповідно до п. 3 ч. З ст. 71 ЖК Української РСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадку влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності суд вважає, що необхідно закріпити право дітей, а саме за малолітніми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] на збереження за ними права користування житлом та майном , а саме накласти заборону на відчудження житла та майна що належить громадянці [PERSON], [INFO], житлового будинку та земельних ділянок. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи приписи ч.6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача з урахуванням приписів ч.1ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved