Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

В червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів Державного агенства резерву України про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки. В позовній заяві позивач вказав, що наказом № 330-к від 29 листопада 2011 року його було прийнято на роботу в Державне підприємство "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України на посаду змінного майстра млинзаводу. На цій посаді він постійно працював до 10 лютого 2020 року. Наказом № 45-к від 10 лютого 2020 року його звільнено з роботи за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. Відповідач не виплачував йому заробітну плату з грудня 2019 року по лютий 2020 року, тобто повних три місяці. До цього часу заробітна плата йому не виплачена, повний розрахунок не проведено. Відповідач в день звільнення з роботи та в інші дні на його неодноразову вимогу розрахунку не провів ні шляхом виплати готівкою, ні шляхом перерахунку на банківський рахунок, на який йому перераховувалась постійно зарплата, дані якого є у відповідача. На його неодноразове звернення та на адвокатський запит від 15 травня 2020 року відповідач не надав довідки про заборгованість, довідки про середній заробіток за два останніх місяці роботи та копії наказу про звільнення з роботи. Після надходження відповіді на адвокатський запит позивач уточнив позовні вимоги. В заяві про уточнення позовних вимог [PERSON] вказав, що згідно довідки № 318/09 від 02 травня 2020 року, виданої відповідачем, заборгованість по зарплаті та інших виплатах становить 92495,07 грн. Згідно довідки №331 від 03 червня 2020 року, виданої відповідачем, його середньомісячна заробітна плата становить 11420,94 гривень, за два місяці - 22841,88 гривень. Просить стягнути в його, [PERSON] , користь з державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України 92495,07 гривень нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та інших виплат, 48855,52 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, всього - 139350,07 гривень; стягнути з відповідача в його користь 1500 гривень судових витрат - за надання правничої допомоги. Відповідач Державне підприємство "Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України подав відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому вважають, що вимоги позивача частково необґрунтовані з огляду на наступне. Наказом №330-к від 29 листопада 2011 року позивача було прийнято на роботу до відповідача на посаду змінного майстра млин заводу. Наказом №45-К від 10 лютого 2020 року, позивача звільнено з роботи за власним бажанням працівника в зв`язку з виходом на пенсію згідно із ст. 38 Кодексу законів про працю України. Звертають увагу суду, що позивач в день звільнення не працював, на підтвердження чого подають копію табелю обліку робочого часу за лютий 2020 року. Від позивача жодної вимоги про розрахунок відповідач не отримав, тому, вважають, що затримка розрахунку виникла з вини позивача. При цьому, позивач зазначає про наявність перед ним заборгованості відповідача по заробітній платі та інших виплат у розмірі приблизно 88 411.00 грн. але розмір такої премії є значно меншим і може становити лише 2 посадових оклада, виходячи з наступного. Позивач в зазначену суму включив премію, встановлену п. п. 7.4. Колективного договору між Адміністрацією та Профспілковим комітетом Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України. Сторони договору домовились про можливість надання працівникам заохочення у випадку виходу на пенсію. Дане положення передбачає, що при наявності прибутку на підприємстві працівникам надається одноразове заохочення у зв`язку з виходом на пенсію. При цьому, звертають увагу суду на те, що такі виплати не є законодавчо визначеними та гарантованими виплатами для працівника, тобто умова колективного договору є лише угодою сторін: підприємства та працівника з визначеною умовою. Враховуючи тривалість стажу роботи відповідача на підприємстві та умови пункту 7.4. Колективного договору працівник має право на отримання премії у вигляді двох окладів при наявності прибутку на підприємстві в сумі 19 176.43грн. Однак, на даний час прибуток на підприємстві відсутній, що підтверджується довідкою підприємства № 376 від 12.06.2020 року, тому правові підстави виплати такого заохочення відсутні. Крім того, наказом ДП «Чортківський КХП» від 25 лютого 2020р. за № 35 «Про встановлення порядку проведення виплат пп. А) п. 7.4. Колективного договору ДП «Чортківський КХП» передбачено, що у зв`язку із скрутним фінансовим становищем підприємства та відсутністю прибутку за останній звітний період, що призвело до неможливості виконання поточних зобов`язань підприємства та виникнення кредиторської заборгованості, з метою збереження прав та інтересів працівників, відстрочено проведення грошових виплат (заохочень, премій), що передбачені пп. а) пункту 7.4 Колективного договору ДП «Чортківський КХП» у зв`язку з виходом на пенсію, в тому числі на пільгових умовах, залежно від безперервного стажу роботи на підприємстві, до періоду фактичного отримання підприємством прибутку. Звертають увагу суду на те, що виплата премії працівникам у зв`язку із виходом на пенсію є заходом підтримки таких працівників та не є обов`язковим платежем відповідно до умов чинного законодавства, а здійснюється підприємством на засадах добровільності, виходячи із фінансового стану підприємства. Позивач зазначив про 1500 гривень судових витрат, хоча не надав жодного обґрунтування такої суми витрат. В даному випадку судовий збір за подання позовної заяви становить 840 грн. 80 коп. Просять відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України в частині виплати одноразового заохочення у зв`язку з виходом на пенсію, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку та судових витрат. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, в якій вказав, що в день звільнення він працював. Згідно наказу №45-к від 10 лютого 2020 року його звільнено з роботи 10 лютого 2020 року. Відповідно до ст. ст. 47, 241-1 Кодексу законів про працю України днем звільнення є останній день роботи. Крім того, в п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінпраці України, Мін`юсту України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 року №58 зазначено, що «днем звільнення вважається останній день роботи», в який відповідач зобов`язаний був провести розрахунок, проте цього не зробив. Він особисто та разом з іншими працівниками неодноразово звертався до відповідача в усній формі про проведення розрахунку, яка була адміністрацією комбінату проігнорована. Відповідач безпідставно вказує, що згідно п. 7.4 Колективного договору йому належить премія в розмірі 8-ми посадових окладів, але це є не премія, а одноразове заохочення, розмір якого залежить від стажу роботи на підприємстві і ця виплата повинна бути виплачена при повному розрахунку при звільненні з роботи. Відповідач посилається на наказ № 35 від 25 лютого 2020 року про відстрочку проведення грошових виплат при звільненні,що суперечить вимогам чинного трудового законодавства. Крім того в наказі про звільнення чітко вказано - " бухгалтерії провести виплату одноразового заохочення відповідно до п.7.4 Колективного договору..." і в ньому не має ніякого застереження відносно так званого наказу №35 від 25.02.2020 року, про який ні йому, ні іншим працівника не відомо, про нього їх ніхто не повідомляв ні усно, ні під розписку. Виплата заохочення при звільненні передбачена умовами Колективного договору, який приймається згідно діючого трудового законодавства, а тому відповідачем проводиться не в добровільному порядку, а є для нього обов`язковим. Посилання відповідача на те,що правові підстави виплати заохочення відсутні є безпідставне. Питання про неможливість виплати грошових коштів і відтермінування їх виплати вирішується на стадії виконання рішення суду, а не під час розгляду справи. Ніякої угоди між позивачем та відповідачем про розстрочку або перенесення строків проведення повного розрахунку та виплати коштів не існує. Відповідно ст.116 КзПП України при звільненні працівника проводиться виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, в тому числі і виплати заохочення, компенсації за невикористану відпустку та інші виплати, а не лише нарахованої зарплати. Відносно судових витрат зазначає, що згідно ст. 133 ЦПК України до судових витрат, крім судового збору, належать витрати на професійну правничу допомогу, яку йому надано згідно закону і видано відповідні документи, які є в матеріалах даної цивільної справи та відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України і в разі задоволення позову покладаються на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримують, просять суд задовольнити. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт невиплати заборгованості по заробітній платі позивачу та неодноразові його звернення до керівника підприємства з проханням про її виплату. Вислухавши пояснення позивача, його представника, свідків, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством "Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, який є відповідачем в справі. Наказом № 330-к від 29 листопада 2011 року його було прийнято на роботу в Державне підприємство "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України на посаду змінного майстра млинзаводу. На цій посаді він постійно працював до 10 лютого 2020 року. Наказом № 45-к від 10 лютого 2020 року його звільнено з роботи за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію згідно ст. 38 КЗпП України. Таким чином, виходячи з вимог наведеної вище правової норми, трудові відносини позивача та відповідача регулюються Кодексом законів про працю України. Згідно довідки № 318/09 від 02 травня 2020 року, виданої відповідачем, заборгованість по зарплаті та інших виплатах становить 15789,34 гривень. Згідно довідки №331 від 03 червня 2020 року, виданої відповідачем, його середньомісячна заробітна плата становить 11420,94 гривень. Відповідно до вимог ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з вимогами ст. 117 вищезазначеного Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Методика нарахування середнього заробітку детально описана в постанові КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100. Відповідно до ст. 27 ЗУ Про оплату праці за правилами, передбаченими розд.2 абз.3 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100, а також згідно п. 32 Постанови пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 р. - Обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення. Розраховуючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і є обов`язковою для судів України. Розрахунок середньомісячного заробітку [PERSON] грудень 2019 року - 19 робочих днів, січень 2020 року - 20 робочих днів, всього 39 робочих днів за два місяці. Середньоденний заробіток становить: 22841,88 гривень : 39 днів = 585, 69 гривень. Кількість робочих днів затримки розрахунку: лютий -10, березень -20, квітень - 21, травень - 19, червень - 10, всього - 80 днів. Підлягає виплаті середній заробіток в розмірі 585, 69 грн. *80 днів = 46855, 52 гривень. Оскільки відповідачем до часу звернення із позовною заявою не здійснено повного розрахунку з позивачем, то вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку підлягають задоволенню. Позивач в суму уточнених позовних вимог включив премію (8 окладів), встановлену п. п. 7.4. Колективного договору між Адміністрацією та Профспілковим комітетом Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України. Сторони договору домовились про можливість надання працівникам заохочення у випадку виходу на пенсію. Дане положення передбачає, що при наявності прибутку на підприємстві працівникам надається одноразове заохочення у зв`язку з виходом на пенсію. Однак, на даний час прибуток на підприємстві відсутній. Крім того, наказом ДП «Чортківський КХП» від 25 лютого 2020р. за № 35 «Про встановлення порядку проведення виплат пп. А) п. 7.4. Колективного договору ДП «Чортківський КХП» передбачено, що у зв`язку із скрутним фінансовим становищем підприємства та відсутністю прибутку за останній звітний період, що призвело до неможливості виконання поточних зобов`язань підприємства та виникнення кредиторської заборгованості, з метою збереження прав та інтересів працівників, відстрочено проведення грошових виплат (заохочень, премій), що передбачені пп. а) пункту 7.4 Колективного договору ДП «Чортківський КХП» у зв`язку з виходом на пенсію, в тому числі на пільгових умовах, залежно від безперервного стажу роботи на підприємстві, до періоду фактичного отримання підприємством прибутку. На даний час прибуток на підприємстві відсутній, що підтверджується довідкою підприємства № 376 від 12.06.2020 року, тому правові підстави виплати такого заохочення відсутні. Аналіз документів вказує на те, за останній звітній період підприємство не є прибутковим, у відповідача відсутній прибуток та скрутне фінансове становище, тому не підлягає стягненню з відповідача в користь позивача одноразове заохочення у зв`язку з виходом на пенсію в розмірі 8 премій, в цій частині уточнених позовних вимог суд відмовляє. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, частиною 4 цієї статті визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог цієї норми закону суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача здійснював підготовку процесуальних документів по справі, а саме позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, відповіді на відзив, брав участь в судових засіданнях, обґрунтував судові витрати, тому розмір правової допомоги 1500 гривень є співмірним наданим послугам, тому 1500 гривень судових витрат підлягають стягненню з відповідача. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 840,80 гривень судового збору.

Outcome: partial