Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-25 00:00:00

04.12.2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступними вимогами: в рахунок задоволення його вимог за договором позики від 10.03.2011 року на суму 1257756 грн. 26 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - садовий будинок за [NUMBER], який знаходиться в садовому товаристві "Малахіт" Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області (складається з будинку - садового будинку - літ. "А", цегла, житловою площею 44,3 кв. м, загальною площею 112,6 кв. м; літнього душу - літ. "Б", цегла; убиральні - літ. "В", цегла; огорожі №1; колодязя №2) - шляхом застосування визначеної ст. 38 ЗУ "Про іпотеку" процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] права на продаж предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу; надати йому право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви (в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавця [PERSON], до КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації", Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання Витягів та інших документів. довідок про склад сім'ї, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконанням цих питань; виселити відповідачку з іпотечного майна - садового будинку за [NUMBER], який знаходиться в садовому товаристві "Малахіт" Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, передати предмет іпотеки - садовий будинок [NUMBER], [NUMBER], який знаходиться в садовому товаристві "Малахіт" Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, в його правління на період до його реалізації за визначеною ст. 38 ЗУ "Про іпотеку" процедурою продажу. В обґрунтування позовних вимог представник позивача [PERSON] вказав, що 10 березня 2011 року відповідачкою [PERSON] разом із [PERSON] були позичені у [PERSON] валютні цінності на суму 4720 доларів США, які вони зобов'язалися повернути йому частинами, у порядку та на умовах, що були визначені у договорі але не пізніше 10 вересня 2011 року. На підтвердження цього факту та на виконання вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України, відповідачкою із позивачем того ж дня в письмовій формі укладено договір позики. На підставі ч. 4 ст. 209 ЦК України, на вимогу обох сторін, 10 березня 2011 року договір позики був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований нею в реєстрі за № 75. Оскільки [PERSON] та [PERSON] порушили взяті на себе за договором позики зобов'язання і борг позивачу в повному обсязі не повернули, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх прав в суд із позовом про стягнення з них боргу за договором позики. 22 квітня 2014 року Жовтневим районним судом м. Харкова розглянуто цивільну справу № 639/1399/14-ц (провадження № 2/639/876/14) за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу за договором позики і винесено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволені і вирішено стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики в сумі 1 254 102 грн. 26 коп., що за офіційним курсом НБУ станом на 22 квітня 2014 року становить 111 501 долар США та стягнути в рівних долях з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати з кожного окремо по 1827 грн. Загалом згідно вказаного судового рішення, яке набрало законної сили, за укладеним договором позики від 10 березня 2011 року, разом із понесеними судовими витратами з [PERSON] та [PERSON] на користь позивача було вирішено стягнути 125 756 грн. 26 коп. З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] та [PERSON] за Договором позики від 10 березня 2011 року за реєстровим № 751, того ж дня відповідачкою [PERSON] із позивачем було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] та зареєстрований нею в реєстрі за № 75. За умовами Іпотечного договору, в забезпечення виконання зобов'язань з повернення позивачу боргу за договором позики, [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку садовий будинок за [NUMBER], який знаходиться в садовому товаристві "Малахіт" Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18 жовтня 2010 року, вданого Виконкомом Бірківської сільської ради на підставі рішення виконкому Бірківської сільської ради від 08 вересня 2010 року № 85, зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 13 грудня 2010 року; Витягу про державну реєстрацію прав, виданого Комунальним підприємством «Зміївське бюро технічної інвентаризації» від 13 грудня 2010 року, номер витягу: 28335976, реєстраційний номер: 31799184, номер запису: 13 в книзі: 1 та складається з будинку - садового будинку - літ. «А», цегла, житловою площею 44,3 кв. м., загальною площею 112,6 кв. м.; літнього душу - літ. «Б», цегла; убиральні - літ. «В», цегла; огорожі № 1 - металева стінка; колодязя № 2 - залізнобетонні кільця. Позивач воліє за рахунок предмета іпотеки із застосуванням визначеної положеннями ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури звернення стягнення на нього шляхом продажу будь-якій третій особі-покупцю задовольнити свої вимоги за Договором позики від 10 березня 2011 року в повному обсязі у визначеному судовим рішенням, що набрало законної сили, розмірі. 26 листопада 2014 року від імені кредитора відповідачці засобами поштового зв'язку була направлена письмова Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення, що є предметом іпотеки за Іпотечним договором (в порядку ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку») за Договором позики від 10 березня 2011 року. З огляду на викладені вище обставини та письмові докази, якими вони підтверджуються, вбачається, що в порядку зазначеної норми ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки примусовому виселенню з предмета іпотеки за рішенням суду підлягає іпотекодавець [PERSON] Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні від позову не відмовилася, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON], яка належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду, повторно в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила, заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю не подавала, що дало підстави для судового розгляду справи за її відсутністю. Вислухавши осіб, що беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: На підставі договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 10.03.2011 року, реєстр №751, [PERSON] та [PERSON] отримала від [PERSON] позику в розмірі 4720 доларів США, які зобов'язалися повернути частками в строк до 10.09.2011 року. (а. с. 8). Засобом забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позики є договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON]. 10.03.2011 року, реєстр №754, за умовами якого [PERSON] передала [PERSON] в іпотеку належну їй, на підставі рішення виконкому Бірківської сільської ради №85 від 08.09.2010 року садовий будинок за [NUMBER], який знаходиться за адресою: садове товариство "Малахіт" Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області (складається з будинку - садового будинку - літ. "А-1", житловою площею 44,3 кв.м, загальною площею 112,6 кв м; літнього душу - літ. "Б"; убиральні - літ. "В"; огорожі №1; колодязя №2). (а. с. 11-12, 13-17). Рішенням Жовтневого районного суду Харківської області від 22.04.2014 року №639/1399/14-ц з [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 1254102 грн. 26 коп., що за офіційним курсом НБУ станом на 22.04.2014 року становить 111501 долар США. (а. с. 10). [PERSON] рекомендованим листом направлялися вимоги [PERSON] про виселення з садового будинку, що поверталися не врученими з відміткою "за закінченням строку зберігання", копії яких містяться в матеріалах справи. (а. с. 47-49). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. Відповідно до ч. ч. 5-10 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. У відповідністю з ч. 3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Ціна продажу предмета іпотеки має бути визначена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону № 898-IV. Прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки - жилий будинок, є підставою для задоволення вимоги про виселення з цього будинку її власника відповідачки [PERSON] Позивачем надано належні письмові докази невиконання відповідачкою законної вимоги позивача про добровільне звільнення садового будинку, який є предметом іпотеки, протягом більше одного місяця з дня повідомлення цієї вимоги. За таких обставин позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення є обґрунтованою і підлягає задоволенню. З відповідачки на користь позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України, належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved