Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] , третя особа, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] разом з матір"ю, [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2019 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживає разом з нею в італійській комуні Чізітанова-Марке. Дитина виховується в дитячому дошкільному закладі "Istituto Comprensivo Via Regina Elena", адреса: [ADDRESS] . Вказує, що вона приводить і забирає дочку з даного дитячого садочку, відвідує батьківські збори та свята дитини. Відповідач, в свою чергу, добровільно не надає їй матеріальну допомогу на утримання малолітньої дочки, як і не змогли дійти згоди щодо місця проживання спільної дитини. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 травня 2020 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 25 вересня 2020 року. В судове засідання позивач та її представник подали клопотання, в якому просили справу розглянути у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять задоволити, не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник третьої особи подала клопотання, в якому просила справу розглянути\~ у відсутність представника Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради, підтримує висновок Органу опіки та піклування №08999 від 04.09.2020, та просила прийняти рішення в інтересах дитини. Відповідач в судове засідання не з"явився, подав заяву, в якій просив слухання справи відкласти на іншу дату у зв"язку із хворобою. Просить слухання справи не проводити у його відсутність, позов не визнає. В той же час суд звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи та їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 240 Цивільного процесуального кодексу України). Суд звертає увагу, що заяву про відкладення відповідачем подано 24.09.2020 за вх.№45237/20 в канцелярію суду, особисто з відміткою про його паспортні дані. Натомість, Довідка видана КЗ "Центр ПМСД "Центральний" МРМ, [PERSON] 24.09.2020 із зазначенням діагнозу: ГРЗ. Знаходиться на амбулаторному лікуванні з 24.09.2020 по 26.09.2020. Проте, суд визнає зазначену Довідку неналежним доказом, оскільки вказаний діагноз не містить протипоказань, які б свідчили про неможливість бути присутнім в судовому засіданні. Тому, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, належним чином повідомленого про розгляд справи. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач та її представник не заперечують проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину, [PERSON] , [INFO] , що стверджується витягом з записів актів про народження. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 квітня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Згідно Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 28.11.2017 №61740, за відомостями Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради, [PERSON] , яка народилася [INFO] в м.Чівітанова Марке, Італійська Республіка, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки лікаря загальної практики др.Трефолоні Марко м.Чівітанова-Марке від 09.03.2020, [PERSON] є здоровою, міцної статури, не має жодної виявленої палогії, не є наркозалежною та алкозалежною. Вказана пані ніколи не перебувала в жодній медичній установі з приводу лікування наркоманії та алкоголізму. Згідно ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п"ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Частиною 5 ст. 157 СК України передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов"язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради від 27.02.1991 р. №789-ХІІ, а також частин 7 і 8 статті 7 Сімейного кодексу України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов"язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв"язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради №08-999 від 04.09.2020, вважають за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з матір"ю [PERSON] . При вирішенні судом питання про визначення місця проживання дитини, суд звертає увагу на те, чи мають батьки реальну можливість займатися дитиною, створити їй необхідні умови для виховання і розвитку; рід діяльності батьків, режим їхньої роботи, матеріальне становище батьків. Виходячи з обставин справи, суд приходить до висновку, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі її проживання разом із матір"ю. При цьому суд враховує вік дитини на час розгляду справи. У віці 4 років дитина безумовно потребує материнської опіки та проживання у звичній для неї обстановці. У рішенні Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, рішенні у справі "Olsson v/ Sweden (N2)" від 27 листопада 1992 року, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Всі ці обставини у сукупності доводять, що в даний час, враховуючи інтереси малолітньої дитини, створення стабільних та гармонійних умов її розвитку, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини з матір"ю. Вимоги про відшкодування судових витрат\~ не заявлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved