Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

У червні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. Свої вимоги мотивують тим, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. Зазначили, що відповідачка є їх донькою, однак остання більше десяти років не проживає з ними у квартирі, на даний час знаходиться за межами України в США, має власну сім"ю, точне місце її проживання їм невідоме. Посилаючись на те, що відповідачка не проживає у вищевказаній квартирі, не оплачує комунальні послуги та не бере участь в її утриманні, просять визнати [PERSON] такою, що втратили право користування житловим приміщенням: [ADDRESS] та зняти відповідачку з реєстраційного обліку. У судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 174 (5548) від 22.09.2015 року. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що спірне жиле приміщення являє собою двокімнатну квартиру, жилою площею 43,80 кв.м, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 11). Дана квартира належить позивачам на праві власності, 1/5 частина належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 травня 1993 року ( а.с. 3), а 4/5 належить [PERSON] відповідно до даного свідоцтва та договору дарування частини квартири від 14 грудня 2004 року (а.с. 4). У спірній квартирі зареєстровано три особи, що підтверджується довідкою форми № 3 виданою ЖЕД 701 КП "Центральний Подільського району м. Києва" від 17.06.2015 року № 1463 (а.с. 11). Як пояснювала у судовому засіданні представник позивачів, відповідачка є донькою позивачів, що підтверджується свідоцтвом про народження останньої ( а.с. 6), з 2004 року [PERSON] не проживає у спірному житловому приміщенні. Факт не проживання відповідачки в квартирі [ADDRESS] підтверджується актом від 31 березня 2015 року, затверджений директором КП "Центральний Подільського району м. Києва" ( а.с. 8). З довідки ЖЕД 701 КП "Центральний" вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою - [ADDRESS], але дійсно фактично за місцем реєстрації не проживає (а.с. 7). У судовому засіданні представник позивачів пояснювала, що донька позивачів не проживає у спірному житловому приміщенні, оскільки на даний час знаходиться за межами України в США, має власну сім"ю, точне місце її проживання їм невідоме. Відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.12), відповідачка 25.11.1997 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на "[PERSON]", шлюб зареєстрований у Нью-Йорку (США). Спірні правовідносини регулюються нормами ЖК України. Відповідно до ст. 71 ЖК України, в разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім"ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Згідно роз'яснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.85 р. (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 2 від 10.03.89 р., № 13 від 25.12.92 р., № 15 від 25.05.98 р.) наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У судовому засіданні представник позивачів пояснювала, що речі відповідачки у спірній квартирі відсутні, замки від дверей не змінювалися. Передбачених ч. 2 ст. 71 ЖК України випадків, коли жиле приміщення зберігається за відсутнім членом сім'ї наймача понад шість місяців, у судовому засіданні не встановлено. Підстав для продовження строку відсутності особи у квартирі понад шість місяців не виявлено, а відтак, [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Разом з тим, не підлягає задоволенню вимога позивачів про зняття відповідача з реєстраційного обліку, оскільки дане питання не віднесене до компетенції суду та може бути предметом судового розгляду лише в разі відмови відповідних органів зняти [PERSON] з реєстрації на підставі даного рішення відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місяця проживання». На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що реєстрація відповідачки порушує права позивачів вільно користуватися та розпоряджатися власністю, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню частково. На підставі наведеного,

Outcome: partial