Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Звернувшись до суду та уточнивши свої вимоги у судовому засіданні, позивач посилається на те, що [INFO] померла його мати - [PERSON], яка на день своєї смерті постійно проживавала і була зареєстрованою в будинку під [ADDRESS]. Після смерті матері відкрилася спадщина на вказане спадкове нерухоме майно. Спадкоємцями першої черги за законом на спадкове майно є він, його брат [PERSON] та сестра [PERSON]. Після смерті матері вони між собою домовились про поділ спадщини на усіх трьох у рівних частинах, оформленням якої буде займатися сестра. Однак, 03.07.2013 року він довідався про існування заповіту, складеного матір'ю [PERSON], посвідченого 20.04.2004 року секретарем Синявської сільської ради Рокитнянського району Левченко О.В. за реєстровим № 7, за яким все, що належить на день її смерті, вона заповідала братові та сестрі. Того ж дня він звернувся до правоохоронних органів з приводу підроблення підпису [PERSON] на заповіті, так як при візуальному огляді останнього у нього з'явилися сумніви щодо справжності підпису матері на ньому. За його заявою від 04.07.2013 року Рокитнянським РВ ГУ МВС України в Київській області зареєстроване кримінальне провадження за фактом підроблення заповіту за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013100260000055 і по якому в даний час проводиться досудове розслідування. При ознайомлені із заповітом він виявив те, що останній складений та посвідчений з численними грубими порушеннями "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України" від 25.08.1994 року за № 22/5 в редакції, яка була чинна на дату складання заповіту. Так, в порушення вимог вказаної Інструкції в заповіті відсутні дані про дату та місце народження заповідачки, не конкретизовано перелік спадкового майна та допущено технічну помилку щодо ім'я сестри, яким останнє вказано як "[PERSON]" замість "[PERSON]", що вказує на те, що спадкодавиця із змістом заповіту не знайомилася. При складанні заповіту секретарем сільської ради було грубо порушено чинне законодавство, а саме роз'яснено заповідачці зміст ст. 535 ЦК України, яка містить положення про зобов'язання, а не про спадкові правовідносини. Також посадовими особами сільської ради були допущені грубі порушення п. 19 Інструкції при веденні Журналу реєстрації нотаріальних дій Синявської сільської ради за 2004 рік, що давало можливість їм при необхідності вносити всі можливі виправлення та фальсифікувати заповіт на власний розсуд, а саме: кількість аркушів в журналі завірена відтиском круглої печатки Синявської сільської ради та підписом сільського голови, а не печаткою та підписом посадової особи виконавчого комітету вищестоящої Ради народних депутатів; в журналі містяться виправлення на титульній сторінці - мається невідповідність щодо кількості аркушів у зазначеному журналі, зокрема виправлення з п'ятидесяти двох сторінок до тридцяти семи, які не застережені відповідною посадовою особою відповідного виконавчого комітету. Зазначає, що на порушення вимог п.2 Інструкції, спірний заповіт був посвідчений секрерарем Синявської сільської ради, яка станом на 20.04.2004 року не мала законних повноважень на вчинення нотаріальних дій, оскільки виконавчим комітетом Синявської сільської ради (як колегіальним органом) не приймалось рішення про покладення обов'язків по вчиненню нотаріальних дій у 2004 році саме на секретаря сільської ради. Рішення № 3 виконкому Синявської сільської ради від 30.01.2004 року "Про покладення обов'язків по веденню нотаріальних дій по Синявській сільській раді", згідно якого такий обов'язок покладений на секретаря сільської ради Левченко О.В., не відповідає вимогам чинного законодавства і тому не надавало їй такого права. Крім того, згідно "Повноважень та функціональних обовязків секретаря сільської ради" на секретаря Синявської сільської ради взагалі не покладено обовязків по вчиненню нотаріальних дій. Вважає, що оскільки заповіт [PERSON], посвідчений 20.04.2004 року секретарем Синявської сільської ради, складений та посвідчений з численними грубими порушеннями вимог законодавства щодо його форми і порядку посвідчення, тому він не може являтись дійсним і згідно вимог ст. 1257 ЦК України являється нікчемним та з метою застосування наслідків нікчемного правочину має бути визнаний недійсним. Просить поновити строк звернення до суду, визнати недійсним заповіт [PERSON], посвідчений 20.04.2004 року секретарем виконкому Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області Левченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 7, визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані після смерті [PERSON] Рокитнянською районною державною нотаріальною конторою на імя [PERSON] та [PERSON]; визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті матері право власності на все майно, в тому числі і на 1/3 частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] Третя особа - державний нотаріус Рокитнянського районного нотаріального округу [PERSON], будучи належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, не зявилася та подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Зі згоди інших сторін спору та їх представників та у відповідності до положень ст.169 ЦПК України суд ухвалює провести розгляд спору у відсутності вказаної третьої особи. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав та додатково пояснив, що за життя матері була домовленість, що все спадкове майно після її смерті перейде його брату [PERSON] і він вважав, що саме так і було після смерті матері. Але у 03.07.2013 року він дізнався, що існує заповіт матері, яким вона заповідала все своє майно брату [PERSON] та сестрі [PERSON]. Вже потім він дізнався у нотаріальній конторі, що вони обоє отримали свідоцтва про право на спадщину. Він бачив заповіт матері і вважає, що підпис в останньому не належить матері. Також уточнив, що на час смерті матері він був інвалідом ІІ групи, а тому мав право на обовязкову частку у спадковому майні і що не було враховано нотаріусом при видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Просив позов задовольнити. Таку позицію свого довірителя підтримав у судовому засіданні його представник [PERSON], який також просив позов задовольнити. Відповідач в особі [PERSON] позов не визнала та суду пояснила, що мати заповідала все своє майно їй та їх з позивачем брату - [PERSON]. Заповіт мати засвідчила власноруч у сільскій раді. Позивач знав про це відразу після смерті матері, а тому його протилежні доводи з цього приводу є неправдою. Просила у задоволенні позову відмовити. Представник [PERSON] також просив у задоволенні відмовити, але не з підств необгрунтованості позову, а з підстави пропуску позивачем строку звернення до суду із позовом. Відповідач в особі [PERSON] також позов не визнав. На разі, пояснень з цього приводу суду не подав, але у задоволенні позову просив відмовити. Представник відповідача в особі Синявської сілської ради Рокитнянського району Київської області позов не визнала, пославшись на законність посвідчених заповітів та дотримання вимог при їх посвідченні, хоча посвідчувала останні не вона, а інша особа, яка працювала на посаді секретаря ради. Заслухавши сторін спору та їх представників, свідків, дослідивши отримані у справі письмові докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], яка на день своєї смерті постійно проживала і була зареєстрованою в будинку під [ADDRESS] який належав їй на праві власності і щодо якого відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги за законом померлої є її повнолітні дочка - [PERSON], сини [PERSON] та [PERSON]. На разі, за свого життя все своє майно [PERSON] заповідала своїм дітям - [PERSON] та [PERSON], які у свою чергу прийняли спадщину після її смерті, подавши до Рокитнянської державної районної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини та отримавши свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які є предметом даного спору. На час відкриття спадщини та видачі спірних свідоцтв про право на спадщину за заповітом позивач був інвалідом ІІ групи. Викладене підтверджується сукупністю отриманих у справі та досліджених у судовому засіданні доказів, якими є показання у судовому засіданні позивача, його представника, відповідачів, представника відповідача в особі Синявської сільської ради, свідків та отримані у справі письмові докази, якими є: · заповіт, посвідчений секретарем виконкому Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області 20.04.2004 року, зареєстрований в реєстрі за № 7; · копія витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 42013100260000055 від 04.07.2013 року; · копія протоколу допиту потерпілого від 13.09.2014 року; · копія протоколу допиту свідка від 15.07.2013 року; · рішення № 3 виконавчого комітету Синявської сілської ради "Про покладення обовязків по веденню нотаріальних дій по Синявській сільські раді" від 30.01.2004 року; · Копія функціональних обовязків секретаря Синявської сільської ради Рокитнянського району Київської області; · Журнал реєстрації нотаріальних дій за 2004 рік ; · Паспорт на ім'я позивача; · Свідоцтво про народження позивача; · витяг із акту огляду МСЕК, виданого на ім'я позивача [PERSON]; · Матеріали спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] за № 459/2005 рік . Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом останнього і одними із способів його захисту є визнання права, зміна чи припинення правовідношення. На разі, при зверненні до суду кожна сторона, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. При цьому законодавець визначає, що: докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно з вимогами ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Частиною 1 ст. 1241 ЦК України встановлено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). З огляду на встановленні у судовому засіданні обставини справи вбачається, що позивач на момент смерті спадкодавця та видачі спірних свідоцтв про право на спадщину за заповітом був інвалідом ІІ групи, а відтак мав право на обов'язкову частку у спадковому майні і яка з огляду на кількість спадкоємців мала б становити 1/6 частину. Разом з тим, державний нотаріус при оформленні та видачі спірних свідоцтв про право на спадщину за заповітом вказаних обставин не перевірила і таким чином було допущено порушення спадкових прав позивача, яке підлягає судовому захисту. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»слідує, що відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Звідси вимога позивача про визнання виданих [PERSON] та [PERSON] оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за заповітом є обгрунтованою та підлягає задоволенню. На разі, вимога про визнання недійсним заповітів із зазначених позивачем підстав не грунтується на законі, а тому не може бути задоволеною судом. Не вбачає суд підстав і для визнання за позивачем прав власності на спадкове майно [PERSON] в розмірі 1/3 його частини. Позов таким чином підлягає частковому задоволенню. Доводи представника [PERSON] в тім, що позивач пропустив строк звернення до суду без поважних причин, оскільки достовірно знав про існування спірного заповіту відразу після смерті матері у 2005 році і що таким чином збіг трирічний загальний строк його звернення до суду із позовом, а відтак, що це є підставою для відмови у задоволенні позову, на переконання суду не грунтуються на отриманих у справі доказах та не спростовують доводів позивача, що він дізнався про ці обставини лише у липні 2013 року. На переконання суду, самі по собі показання позивача в тім, що зі слів [PERSON] йому було відомо після смерті матері про існування заповіту, складеного особисто спадкодавцем вручну і зважаючи, що така обставина не знайшла свого належного підтвердження у судовому засіданні, не спростовують його (позивача) доводів про поважну причину пропуску ним строку звернення до суду із позовом і що останній з метою судового захисту його порушених прав підлягає поновленню.

Outcome: partial