Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації, зазначивши в позові, що в газеті "Поле Честі" № 42 (936) від 15 жовтня 2015 року була надрукована "замітка" на першій сторінці з лівого боку, абзац вісім в колонці "Новини одним реченням", чим була розповсюджена неправдива інформація відносно нього, зокрема про те, що він є підозрюваним у кримінальному провадженні по факту привласнення 20 тон соняшника. Вважає, що відомості поширені через газету редактором [PERSON] напередодні виборів мали очевидну політичну мету - опорочити його як депутата міської ради та кандидата на посаду міського голови м. Тальне, вплинувши таким неправдивим способом на хід виборів, на відносини з депутатами та громадою міста, та є такими, що порушили його честь, гідність та ділову репутацію, завдала великої шкоди його інтересам, нанесла йому великих моральних страждань, його сім'ї, друзям та довіреним особам. Просить визнати подану інформацію недостовірною, що ганьбить його честь, гідність, ділову репутацію, та зобов'язати відповідача публічно вибачитись перед ним та недостовірну інформацію спростувати у такий же спосіб, у який була поширена, а також відшкодувати моральну шкоду в сумі 100 тисяч гривень та стягнути судові витрати по справі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав повністю, додав, що з боку відповідача продовжуються дії щодо розповсюдження про нього недостовірної інформації. Так, в тій же газеті за № 11 (959) від 10.03.2016 року надрукована стаття під назвою "Шахраї - улюбленці прокуратури?", в якій викладені факти, які не відповідають дійсності. Вважає, що дана стаття стала причиною смерті його рідного дядька [PERSON], що також завдало йому моральних страждань. Представник редакції газети "Поле честі" - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними, позивач не надав жодного доказу на підтвердження своїх вимог. Вказує на те, що інформація, яка викладена в газеті "Поле честі" № 42 від 15.10.2015 року перевірена та підтверджується відповідними судовими рішеннями. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він в 2015 році просив редактора газети "Поле честі" [PERSON] опублікувати статтю про незаконні дії [PERSON] та діяльність прокуратури Тальнівського району. Вказує на те, що [PERSON] за попередньою змовою із [PERSON] вчинив шахрайські дії щодо нього і є обвинуваченим у кримінальному провадженні, по якому на даний час триває досудове розслідування. Суд, заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивач у справі [PERSON] являвся депутатом міської ради УІ скликання та кандидатом на посаду Тальнівського міського голови Черкаської області на чергових виборах місцевих рад та сільських, селищних, міських голів 25.10.2015 року, що підтверджується відповідними посвідченнями (а.с. 4). Встановлено, що в газеті "Поле Честі" № 42 (936) від 15 жовтня 2015 року розповсюджена інформація наступного змісту: "За іншим претендентом на посаду міського голови [PERSON] тягнеться давній хвіст - кримінальне провадження по факту привласнення 20 тоннн соняшнику жителя Білашок [PERSON], де кандидат фігурує як підозрюваний. Справа проти колишнього регіонала відверто маринувалася, зокрема через неї пішов з посади попередній прокурор Федоренко, а суд не побачив підстав, аби її закривали" (а.с. 6). Сторони в судовому засіданні визнали той факт, що вказана інформація стосується позивача по справі - [PERSON] Згідно довідки № 155-04122015/712 за обліками МВС громадянин України [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] на території України станом на 08.12.2015 року до кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 16). Згідно свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації засновником газети "Поле Честі" є [PERSON] (а.с. 22). З листа № 2056/3.3-02-14/1155 від 16.03.2016 року, наданого Головним територіальним управлінням юстиції у Черкаській області, вбачається, що станом на 16.03.2016 року рішення про визнання недійсним свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу масової інформації газети "Поле Честі" Головним територіальним управлінням юстиції у Черкаській області не приймалося, звернень від засновника або рішення суду про припинення випуску зазначеного видання не надходило (а.с. 51). Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28). Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань (ст. 34). Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України). Разом з тим, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканість своєї ділової репутації, а також право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. При розгляді даної справи суд виходить з того, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність наступних обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи (позивача); в) поширення саме недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною слід вважати інформацію, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до положень п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. З урахуванням вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що розповсюджена відповідачем інформація не є оціночним судженням, оскільки її можна перевірити на предмет її відповідності дійсності (перевірку істинності фактів) і спростувати. А тому, вона не відноситься до оціночних суджень на підставі ст. 30 Закону України «Про інформацію». У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лінгенс проти Австрії" суд розрізняє факти та оціночні судження, вказуючи на те, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, відповідач, поширивши інформацію про позивача в газеті, не довів її достовірність. Надані відповідачем копії судових рішень (а.с. 41-42, 43-44) та копії процесуальних рішень, прийнятих під час досудового розслідування (а.с. 61, 62) висновку суду про недостовірність опублікованої інформації не спростовують. Суд критично ставиться до показань свідка [PERSON] щодо звинувачення позивача у скоєнні злочинних дій, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Крім того, в силу ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Під час розгляду справи позивач посилався на те, що з боку відповідача продовжуються дії щодо розповсюдження про нього недостовірної інформації, зокрема, в тій же газеті за № 11 (959) від 10.03.2016 року надрукована стаття під назвою "Шахраї - улюбленці прокуратури?", в якій викладені факти, які не відповідають дійсності, що за собою потягло негативні наслідки - смерть його рідного дядька [PERSON] (а.с. 63, 64,65). Судом було роз'яснено позивачу його право відповідно до ст. 31 ЦПК України щодо збільшення позовних вимог, яким позивач не скористався. Тому, суд розглянув справу в межах заявлених позовних вимог. З урахуванням наведеного, інформація, викладена в газеті "Поле честі" № 42 від 15.10.2015 року судом визнається недостовірною на підставі ст. 277 ЦК України. Відповідно до ч. 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року якщо суд ухвалює рішення про право на спростування поширеної недостовірної інформація, то у судовому рішенні за необхідності суд може викласти текст спростування інформації або зазначити, що спростування має здійснюватися шляхом повідомлення про ухвалене у справі судове рішення, включаючи публікацію його тексту. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). У судовому рішенні також має бути зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднено. Суд вважає, що обставини щодо розповсюдження недостовірної інформації відносно позивача є доведеними, відповідно є підстави для захисту права позивача на повагу до гідності, честі та ділової репутації шляхом її спростування та відшкодування моральної шкоди. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, котру зазнав позивач через розповсюдження про нього недостовірної інформації, то суд, з урахуванням глибини, тривалості душевних страждань, принципу розумності та справедливості, дійшов висновку, що моральна шкода, завдана позивачу, підлягає відшкодуванню відповідачем у розмірі 1 000 грн. відповідно до положень ст. 23, 280 ЦК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в частині задоволених позовних вимог немайнового характеру в сумі 487 грн. 20 коп. та вимог майнового характеру - в сумі 15 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial