Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

У грудні 2019 року ДП "Південне" звернулося до суду з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 серпня 2008 року між ДП "Південне" та [PERSON] було укладено договір оренди № 275 земельної ділянки площею 4,08 га розташованої в с.Киселівка Снігурівського району Миколаївської області, строком дії на 15 років. При цьому, пунктом 39 вище вказаного договору визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є письмове попередження іншої сторони за 30 днів до моменту розірвання договору. Однак, позивач вважає що зміст пункту 39 договору не відповідає Закону України "Про оренду землі" щодо заборони розірвання договору в односторонньому порядку та не передбачає правових наслідків, що зумовлює недійсність цього пункту. Посилаючись на викладене, просить визнати недійсним пункт 39 договору оренди від 14 серпня 2008 року за №275, украдений між ДП "Південне" та [PERSON] та стягнути з відповідачки понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач позовні вимоги не визнала, вказавши що вона дійсно надала свою земельну ділянку в оренду ДП "Південне", при цьому зверталася з заявами про розірвання договору оренди в односторонньому порядку, разом з тим, їй було відмовлено. Представник відповідачки проти позову заперечила, вказавши що змістом договору оренди було передбачено саме можливість розірвання договору в односторонньому порядку, що не суперечить чинному законодавству. Дослідивши докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 14 серпня 2008 року між ДП "Південне" (орендарем) та [PERSON] (орендодавцем) було укладено договір оренди № 275 земельної ділянки кадастровий номер 4825781700:07:000:0003, площею 4,08 га, розташованої в межах с.Киселівка Снігурівського району Миколаївської області, строком на 15 років, який 30 липня 2009 року зареєстровано у Снігурівському районному відділі Миколаївської регіональної філії центру АЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за № 040902300027 (а.с.14-17). На підставі акту приймання-передачі від 14 серпня 2008 року позивач прийняв в оренду земельну ділянку загальною площею 4,08 га (а.с.18). Пунктом 39 вище вказаного договору передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.13Закону України «Про орендуземлі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно частин третьої та четвертої статті 31 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. За приписами частини 3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що пунктом 39 укладеного договору оренди землі сторони визначили можливість розірвання даного договору в односторонньому порядку. При цьому, сторонами у справі при укладенні спірного договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, договір підписаний обома сторонами, зареєстрований у встановленому порядку, сторонами протягом тривалого часу виконувалися його умови, позивач продовжує користуватися земельною ділянкою на підставі договору. Посилання позивача про нікчемність вказаного положення договору про одностороннє розірвання, як таке, що не спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, не знайшли свого підтвердження належними доказами. За таких обставин відсутні підстави для визнання недійсним пункту 39 у договорі оренди, укладеним між ДП "Південне" та [PERSON] , а відтак і для задоволення позову. Судові витрати необхідно залишити за позивачем без відшкодування.

Outcome: dismissed