Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивач ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором, що складає 28081 гривню 34 копійки. Як зазначив представник позивача у позовній заяві, 15.09.2007 року відповідач [PERSON] отримав кредит у ЗАТ "КБ "ПриватБанк" у розмірі 3000 гривень шляхом встановлення йому кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом; проте відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим у нього станом на 19.08.2014 року склалася заборгованість у розмірі 28081 гривня 34 копійки, що складається із: 3000 гривень заборгованість за кредитом; 14447 гривень 94 копійки заборгованість по процентам за користування кредитом; 8820 гривень заборгованість з пені та комісії за користування кредитом; 500 гривень та 1313 гривень 40 копійок штрафи (фіксована частина та процентна складова відповідно). Представник позивача вважає, що відповідач порушив свої договірні зобов'язання, і просить стягнути зазначену суму у судовому порядку. Відповідач [PERSON], у свою чергу, подав до суду зустрічний позов, в якому вимагає визнати недійсним кредитний договір від 15.09.2007 року, та стягнути 10000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Свої зустрічні позовні вимоги відповідач мотивує тим, що спірного договору він не укладав, його уклала невідома особа із його паспортом, який у нього було вкрадено, а співробітник банку при укладенні договору, в порушення ст.64 Закону України "Про банки і банківську діяльність", належним чином не ідентифікував особу; вважає, що це є підставою для визнання договору недійсним. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, зустрічний позов не визнав, наполягаючи на тому, що відповідач як клієнт банку був належним чином ідентифікований, і немає доказів про те, що документи на отримання кредиту підписала інша особа. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, підтримали свої зустрічні позовні вимоги, пояснюючи, що договір є сфальсифікованим, за цим фактом шахрайства відкрито кримінальне провадження та проводяться слідчі дії. Крім того, відповідач та його представник просять застосувати відповідно до ст.267 ЦК України позовну давність до вимог позивача, та відмовити у позові з цих підстав. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані йому докази, вважає, що відсутні підстави для задоволення як первісного, так і зустрічного позовів. Так, на підтвердження акту укладення кредитного договору, представник позивача надав суду заяву від імені [PERSON] від 15.09.2007 року на отримання кредиту (а.с.11) разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" (а.с.12-17). Ніяких інших доказів з цього приводу суду подано не було. Зі змісту заяви вбачається, що вона являє собою звернення [PERSON] з проханням надати йому кредит у розмірі 3000 гривень, проте у цій заяві відсутні будь-які дані про те, що сторони погодили всі суттєві умови кредитного договору, та що відповідачу були реально передані кредитні кошти на платіжну картку або готівкою. Не містять таких даних і подані суду "Умови та правилами надання банківських послуг". При цьому суд звертає увагу, що "Умови і правила надання банківських послуг", на які посилається позивач як на частину укладеного з відповідачем кредитного договору, самим відповідачем не підписані, а у відповідній заяві відсутні умови, які б їх дозволяли достовірно ідентифікувати ці "Умови" як додаток до договору, укладеного з відповідачем. Відповідно до чч.1, 2 ст.640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до абз.2 ст.1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, позивач не довів належними доказами сам факт укладення кредитного договору з відповідачем відповідно до вимог ст.ст.640, 1046 ЦК України. Оскільки встановлено, що кредитний договір між сторонами фактично не укладався, суд не входить до оцінки доводів відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності. Таким чином, у задоволенні вимог ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" має бути відмовлено. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги про визнання кредитного договору недійсним, суд виходить з того, що за змістом ст.215 ЦК України, недійсним може бути визнаний тільки той правочин, що був вчинений. Заявляючи про недійсність правочину, відповідач у зустрічній позовній заяві фактично навів доводи щодо його неукладеності, що й було встановлено судом. Оскільки правочин, який не укладався, не може бути визнаний недійсним, зустрічні позовні вимоги також не можуть бути задоволені. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed