Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

29.06.2017 року позивачка [PERSON] звернулася до Виногардівського районного суду Закарпатської області із позовом до відповідача [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: [PERSON] , Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 січня 2003 року позивачці було видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК № III 029240. 17 березня 2003 року ліквідаційною комісією ПСП "Фанчиківське" розглядались заяви працівників про передачу їм у часткову приватну власність будівлі швейного цеху ПСП "Фанчиківське". Серед заяв які розглядались була і заява позивачки. Рішенням ліквідаційної комісії заяви задоволено. Цього ж дня за актом прийомки - передачі будівлю швейного цеху ПСП "Фанчиківське", що в [ADDRESS] , [ADDRESS] . Вародія, б/н, позивачці було передано 11/100 часток у власність. Подальшим оформлення документів про право часткової приватної власності будівлі швейного цеху ПСП "Фанчиківське" займався покійний чоловік позивачки [PERSON] , для чого позивачка надала йому довіреність щоб він зміг представляти її інтереси з питань реєстрації права власності. Ця довіреність посвідчувалась посадовою особою Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області. Позивачці було роз`яснено, що за цією довіреністю представник не має право розпорядження нерухомим майном і таке правило відповідало її внутрішній волі. Зимою 2017 року позивачка дізналась від свого сина [PERSON] , що належна їй на праві приватної спільної власності 11/100 часток будівлі швейного цеху продано її покійним чоловіком - [PERSON] , який від імені позивачки на підставі довіреності, уклав угоду купівлі-продажу належної їй частки на користь відповідача [PERSON] . З цим позивачка не погоджується, оскільки не мала на меті відчужувати у будь-який спосіб належну їй частку і вказаною довіреністю уповноважувала довірену особу виготовити документацію необхідну для реєстрації права власності на її частку і аж ніяк не укладати угоду по відчуженню. З договору купівлі - продажу частини будівлі швейного цеху укладеного та посвідченого 05.10.2006 року державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. вбачається, що сторонами цього договору є довірені особи, які діють в інтересах інших (третіх) осіб. В інтересах позивачки та в інтересах [PERSON] , [PERSON] діяв [PERSON] як "продавець". Покупцем по цьому договору діяла за дорученням [PERSON] в інтересах [PERSON] . Позивачка вважає, що цей договір укладений у супереч її дійсному волевиявленню, такий не відповідає діючому законодавству України, оскільки за наданою довіреністю спірний договір купівлі - продажу не мав бути посвідчений нотаріально оскільки відповідно до ч. 3 ст. 245 ЦК України довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами. Довіреність на підпис позивачці приніс додому її покійний чоловік і підписувала її вона вдома. Звертає увагу суду на посвідчувальний напис, який є на звороті довіреності у вигляді штампу в якому не зазначено якою посадовою особою та якого органу довіреність посвідчувалась. Не зрозумілим є яким чином і яку особу встановлювалось і перевірялось на дієздатність. У зв`язку з наведеним позивачка звернулася до суду та просить суд визнати довіреність видану у с. Фанчиково Виноградівського району Закарпатської області 05 вересня 2006 року нікчемною; визнати договір купівлі - продажу частини будівлі швейного цеху від 05 жовтня 2006 року в частині відчуження належної позивачці на праві приватної спільної власності 11/100 часток будівлі швейного цеху, що знаходиться у [ADDRESS] , [ADDRESS] недійсним; вирішити питання правових наслідків недійсності правочину відповідно до ст. ст. 215-217 ЦК України; стягнути з відповідача судові витрати на користь позивачки. 25.09.2017 року до Виноградівського районного суду подано позовну заяву [PERSON] , [PERSON] , як третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: [PERSON] , Виноградівська державна нотаріальна контора, про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Ухвалою суду від 24.10.2017 року [PERSON] та [PERSON] залучено до участі у справі як третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, позовну заяву третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору\~ об`єднано в одне провадження з первісним позовом та залучити до участі у справі за первісним позовом у якості співвідповідача Фанчиківську сільську раду. В обґрунтування позову треті осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] посилаються на те, що\~у числі довірителів по договору купівлі-продажу частини будівлі швейного цеху від 05 жовтня 2006 року, який було укладено між [PERSON] , що діяв на підставі довіреностей № № [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] посвідчених Фанчиківською сільською радою 05.09.2006 року, є їхні спадкодавці [PERSON] та [PERSON] . Про укладений договір купівлі продажу вони дізнались літом 2017 року від позивачки [PERSON] , яка розповіла про те , що її покійний чоловік [PERSON] на підставі підроблених довіреностей продав відповідачу [PERSON] через його довірену особу [PERSON] 44/100 частини будівлі швейного цеху, що знаходиться в [ADDRESS] , [ADDRESS] з яких 22/100 часток належали [PERSON] , 11/100 часток [PERSON] . Однак у них наявні оригінали свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства на ім`я [PERSON] та [PERSON] . На цих документах відсутні будь які відмітки про їх "погашення". Таким чином треті особи вважали, що ці документи не отоварені, та входять до спадкової маси. Вважають, що цей договір укладений у супереч дійсному волевиявленню, так як підписи на довіреностях можуть бути підробленими і такий не відповідає діючому законодавству України, оскільки за цими довіреностями договір купівлі - продажу не мав бути посвідчений нотаріально так як відповідно до ч. 3 ст. 245 ЦК України довіреність особи, яка проживає у населеному пункті, де немає нотаріусів, може бути посвідчена уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, крім довіреностей на право розпорядження нерухомим майном, довіреностей на управління і розпорядження корпоративними правами та довіреностей на користування і розпорядження транспортними засобами. Звертають увагу суду на посвідчувальний напис, який є на звороті довіреностей у вигляді штампу в якому не зазначено якою посадовою особою та якого органу довіреність посвідчувалась. Не зрозумілим є яким чином і яку особу встановлювалось і перевірялось на дієздатність. Просять суд визнати довіреності видані у с. Фанчиково Виноградівського району Закарпатської області, 05 вересня 2006 року № № 160, 161 нікчемними; визнати договір купівлі-продажу частини будівлі швейного цеху від 05 жовтня 2006 року в частинах відчуження належних [PERSON] на праві приватної спільної власності 11/100 часток будівлі швейного цеху, [PERSON] 22/100 часток, що знаходиться у [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] недійсним; вирішити питання правових наслідків недійсності правочину відповідно до ст. ст. 215- 217 ЦК України; стягнути з відповідача судові витрати на користь третіх осіб, що заявляють самостійні вимоги щодо предмету спору. Представник відповідача [PERSON] адвокат Дидинська Б.М. подала до суду відзив на позовну заяву та позовну заяву третіх осіб із самостійними вимоги, за яким відповідач вважає, що позовні вимоги сторін є надуманими, необгрунтованими, позивачі свої вимоги грунтують на припущеннях без надання відповідних належних, допустимих та достовірних доказів. Ксерокопії всіх документів, в тому числі довіреностей та договору купівлі-продажу, які оскаржуються сторонами, є недопустими доказом, невідоме їх джерело походження, вони ніким не завірені. Позивачка [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] при складанні та посвідченні довіреностей від 05 вересня 2006 року виявили бажання та волевиявлення на підписання довіреностей, власноручно їх підписали, про що свідчать підписи на довіреностях. Відповідач по справі та покійний чоловік позивачки [PERSON] - двоюрідні брати. Довіреності від 05 вересня 2006 року, посвідчені у відповідності до вимог ст. 245 ЦК України та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 р. № 22/5, зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 26.10.1994 р. за № 256/466 (в редакції чинній на час складення довіреності від 05 вересня 2006 року та на час укладення договору купівлі-продажу частини будівлі швейного цеху від 05 жовтня 2006 року). Вважає, що треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору не надали належні докази, які би підтверджували, що вони є належною стороною в процесі, і що вони мають право звернення до суду з позовом замість [PERSON] та [PERSON] і чи вони є їхніми правонаступниками. Крім того вважає, що сторони для захисту своїх прав пропустили 3-х річний строк звернення до суду. Просить постановити рішення, яким позивачу [PERSON] та третім особам, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] , [PERSON] відмовити в задоволенні позовних вимог. Позивачка [PERSON] та треті особи із самостійними вимогами [PERSON] і [PERSON] будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з"явилися. Справу розглядуто у їхню відсутність за участю їх представника адвоката Фарковця М.І. Представник позивача за первісним позовом та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору адвокат Фарковець М.І. в судовому засіданні позовні вимоги та вимоги третіх осіб підтримав з мотивів, викладених в позовній заяві та позовній заяві третіх осіб із самостійними вимогами на на предмет спору та просив суд такі задоволити в повному обсязі. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив, що приміщення спірного цеху знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] , з яким вони родичі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Дидинська Б.М. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] та вимоги третіх осіб із самостійними вимогам [PERSON] і [PERSON] не визнали з мотивів, викладених у відзиві на позовні заяви, у завдоленні таких просили відмовити в повному обсязі. Представник відповідача Фанчиківської сільської ради Мар`ян Ю.С. в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав та пояснив, що спірні довіреності були посвідчені секретарем Фанчиківської сільської ради Сусик Г.Д. відповідно до вимог законодавства. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] та її представник адвокат Дидинська Б.М. в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] та вимоги третіх осіб із самостійними вимогами заперечили. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання про те, що в 2006 році працювала секретарем Фанчиківської сільської ради. В той час на території сільської ради проходило розпаювання майна і вона, як секретар сільської ради, відповідно до наданих повноважень та чинного законодавства посвідчувала довіреності багатьох членів територіальної громади. Посвідчення довіреностей проходило в приміщенні сільської ради, або вдома у жителів села у її присутності. Особи довірителів встановлювались на підставі паспортних даних. Довіреності підписувались ними власноручно, складались в двох екземплярах, один з яких залишався у сільській раді. Всі довіреності були зареєстровані в журналі реєстрації нотаріальних дій сільської ради. Оскільки з 2006 року пройшло багато часу вона не пам"ятає всі деталі видачі спірних довіреностей, але стверджує, що дані довіреності були видані саме позивачкою та громадянами [PERSON] і [PERSON] і посвідчені нею, як секретарем сільської ради. Випадків, щоб одні громадяни підписувалися на довіреностях за інших не було. Те, що штампи на довіреностях на ім`я [PERSON] та [PERSON] заповнені не повністю вважає технічною помилкою. В судовому засіданні було оглянуто журнал для реєстрації нотаріальних дій Фанчиківської сільської ради за 2006 рік, де під № 162 зареєстровано довіреність на ім"я [PERSON] , під № 161 - [PERSON] , під № 160 - [PERSON] . Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідка, дослідивши матеріали справи, журнал для реєстрації нотаріальних дій. суд приходить до наступного. Відповідно до ст.81 ЦПК Укрїни кожна сторона повинна довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 31 січня 2003 року позивачці було видано Свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ЗК № III [NUMBER] . 17 березня 2003 року ліквідаційною комісією ПСП "Фанчиківське" розглядались заяви працівників про передачу їм у часткову приватну власність будівлі швейного цеху ПСП "Фанчиківське", які було задовлено. Актом прийомки - передачі будівлі швейного цеху ПСП "Фанчиківське", що в с. Тросник , по вул. Вародія, б/н від 17.03.2003 року позивачці було передано 11/100 часток у власність, а також частини цеху передано у власність [PERSON] та [PERSON] Довіреністю від 05.09.2006 року, посвідченою секретарем Фанчиківської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області за № 162, позивачка [PERSON] уповноважила свого чоловіка [PERSON] продати за ціну і на умовах за його розсудом належну їй на праві спільної власності 11/100 часток будівлі швейного цеху в [ADDRESS] [ADDRESS] . Довіреності такого ж змісту на ім"я [PERSON] були видані цього ж дня за реєстраційними номерами 161 та 160, громадянами [PERSON] і [PERSON] , спадкоємцями яких є треті особи з самостійними вимогами [PERSON] (згідно свідоцтва про одруження прізвище третьої особи [PERSON] ( а.с. 56) і [PERSON] . Згідно договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., за реєстровим номером 1950, покійний чоловік позивачки [PERSON] , що діяв на підставі виданих довіреностей від імені позивачки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , продав відповідачу [PERSON] , від імені якого діяла третя особа по справі [PERSON] , 44/100 частини будівлі швейного цеху, що знаходиться в [ADDRESS] . При цьому державним нотаріусом особу громадян, які підписали договір встановлено, їх дієздатність, а також належність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] частини будівлі швейного цеху, що відчувався та повноваження представників було перевірено. Посилаючись на положення ч.3. ст.245 ЦК України позивач та треті особи із самостійними вимогами вважають, що спірні довіреності є нікчемними та просять визнати такі нікчемними, а договір купівлі - продажу - недійсним. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно із частинами 1 - 3\~статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 204 ЦК України\~передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до\~статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно із пунктами 4,5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, судам відповідно до\~статті 215 ЦК\~необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених ,\~\~суди розглядають\~\~справи\~\~за\~\~позовами:\~\~ законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша\~статті 225 ЦК\~тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.\~\~Відповідно\~\~до\~\~статей\~\~215\~\~та\~\~216\~\~ЦК України про\~\~ визнання\~\~ оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, вимога про\~\~ встановлення\~\~ нікчемності\~\~ правочину\~\~підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним,\~\~так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком\~\~визнання\~\~правочину\~\~ (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Суд вважає, що довіреності від 05 вересня 2006 року, видані від імені позивачки, громадян [PERSON] та [PERSON] є оспорюваними правочинами, їх нікчемність, внаслідок того, що вони не відображають волевиявлення особи, не встановлена Законом. Суд встановив, що спірні довіреності від 05 версеня 2006 року були посвідчені секретарем виконкому Фанчиківської сільської ради Виноградівського району у відповідності до вимог ст. 245 ЦК України та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 р. № 22/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 26.10.1994 р. за № 256/466, в редакції чинній на час складення довіреностей від 05 вересня 2006 року та на час укладення договору купівлі-продажу частини будівлі швейного цеху від 05 жовтня 2006 року ( далі- Інструкція). Так п.2.ч.1 статті 1 Інструкції передбачено, що у відповідності зі статтею 37 Закону Укрїни «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів посвідчують доручення. Обмеження лише встановлено для оформлення документів, призначених для дії за кордоном. Як випливає з норми права ст. 245 ЦК України та Інструкції ніяких обмежень на посвідчення доручень на розпорядження майном посадовими особами рад не було. Зміни до частини 3 статті 245 ЦК України було внесено Законом України від 03 березня 2009 року за N 1055-VІ. Таким чином вищевказані довіреності відповідають встановленій частиною 1\~ст. 245 ЦК України\~формі. Спірний договір купівлі- продажу нерухомого майна було укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчено державним нотаріусом, проведено його державну реєстрацію, тобто дотримано вимоги ст.657 ЦК України щодо щодо форми договору. У зв`язку із наведеними обставинами, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог [PERSON] та позовних вимог третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору\~ [PERSON] та [PERSON] належить відмовити, оскільки позовні вимоги є необгрунтованими, недоведеними \~та такими, що не підлягають задоволенню. Крім цього представником відповідача [PERSON] адвокатом Дидинською Б.М. заявлено про застосування строків позовної давності. Позивачу та третім особам із самостійними вимогами було відомо, що частина швейного цеху по [ADDRESS] є у власності [PERSON] та [PERSON] , і що вони постійно цим приміщенням користуються. Довіреності від 05 вересня 2006 року складались та посвідчувались секретарем Фанчиківської сільської ради , підписувались цими особами. При тому, що довіреностями за № 161 та № 160 від 05 вересня 2006 року , які підписували [PERSON] та [PERSON] , уповноважувався на відчуження майна чоловік позивачки [PERSON] - [PERSON] . Він 27 вересня 2006 року виготовив свідоцтво про право власності на нерухоме майно-будівлю швейного цеху по [ADDRESS] , [ADDRESS] на 22 \\100 частини на прізвище [PERSON] та [ADDRESS] на [PERSON] .05 жовтня 2006 року він підписав згідно доручення за цих осіб договір купівлі-продажу цих частин та за свою дружину [PERSON] на [PERSON] . За життя [PERSON] ніколи не оспорював ні доручення, ні договір купівлі-продажу, тому що він добре знав, що все це було ним здійснено згідно норм чинного законодавства. Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК України). При цьому відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим згідно із ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення й застосування зазначає, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (п.51 рішення від 22.10.96 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п.570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст.261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся по його захист до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст.81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки спірні довіреності були видані 05 вересня 2006 року, договір купівлі-продажу укладений 05 жовтня 2006 року, а позивачка та треті особи із самостійними вимогами звернулися до суду в червні та вересні 2017 року відповідно, суд приходить до висновку, що ними пропущено трирічний строк звернення до суду. Згідно положень п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Представником позивача та третіх осіб із самостійними вимогами не ставилось питання про поновлення строку позовної давності, а суд з власної ініціативи не знаходить поважних причин для поновлення строку позовної давності. За таких обставин, суд констатує, що позивачкою та третіми особами із самостійними вимогами без поважних причин пропущено строк позовної давності, і, оскільки представник відповідача наполягає на застосуванні строку давності, у задоволенні первісного позову та позову третіх осіб слід відмовити також у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Щодо судових витрат, суд зазначає наступне. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивачки та позовних вимог третіх осіб із самостійними вимогами, у відповідності до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені позивачкою та третіми особами із самостійними вимогами судові витрати по справі стягненню з відповідачів не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed