Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

27.07.2021 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтувала так. Сторони перебувають у шлюбі з 08.10.2006 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] . Сторони припинили спільне проживання з липня 2021 року. 12.07.2021 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу та з цього часу припинив надавати позивачці кошти на утримання дітей. За вищенаведеного позивачка просить стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання двох малолітніх дітей в розмірі твердої грошової суми 3000 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання заяви до суду і до досягнення повноліття кожною дитиною. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 05.08.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення, щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику, від сторін до суду не надходили. Відповідач [PERSON] 23.08.2021 року подав до суду відзив, який обгрунтував так. Відповідач визнає, що має сплачувати на утримання дітей аліменти, однак сума аліментів, яку просить визначити позивачка є для нього непосильною з таких підстав. Зокрема, він не має постійного місця праці, єдиним джерелом його доходу є заробітки за кордоном, або підробіток вдома. На даний час він не має можливості виїхати за кордон у зв`язку з відсутністю необхідних документів для виїзду за кордон на заробітки, тому його доходом є нелегальні підробітки за місцем проживання. Постійний дохід його коливається від 5000 грн до 7000 грн. Він вимушений сплачувати 2000 грн за винайм житла в якому проживає та 500-600 грн комунальні послуги в літній період, а також має інші витрати на продукти харчування тощо. За цих підстав та з врахуванням розміру його доходу, встановленого прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років, відповідач просить визначити аліменти у відповідності до ст.ст.183-184 СК України з врахуванням положень ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2021 рік". Позивачка [PERSON] 26.08.2021 року подала суду заяву в якій вказала, що заявлений позов підтримує в повному обсязі просить такий задовольнити. Оцінивши зміст позовних вимог, подані в справу докази, доводи та позиції сторін, суд дійшов такого висновку. Сторони не оспорюють факт проживання їх малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є молодий віком, здоровий, працездатний, постійного місця праці не має, та інших утриманців, окрім доньок [PERSON] , 2009 р.н., та [PERSON] , [INFO] , - не має. Позивачка [PERSON] проживає разом з дітьми та веде за ними догляд такі перебувають на її утриманні. Відповідач оспорює розмір аліментів, який просить визначити позивачка в твердій грошовій сумі 3000 грн щомісячно на кожну дитину, та згідний сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі визначеному ст.ст.183-184 СК України з врахуванням положень ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2021 рік" Згідно з ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.181 ч.3 СК України при ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька у твердій грошовій сумі з урахуванням, обставин, зазначених у ст.182 СК України. Згідно ст. 182 СК України суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей, а також інші обставини справи, що мають істотне значення. Матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йти лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається за заявою позивача безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). За змістом положень ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму слід враховувати, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини із часом значно дорожчає. Те, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілим і не викликає сумнівів. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік" установлено такий прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень. Статтею 182 ч.2 СК України визначено мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, з врахуванням вищенаведеного, суд вважає, що у справі наявні підстави для задоволення позову [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, однак розмір аліментів у твердій грошовій сумі 3000 грн щомісячно на кожну дитину, який просить визначити позивачка, суд вважає завищеним та належно не обгрунтованим, а тому розмір аліментів визначає в сумі 2500 грн. При цьому, суд враховує, що відповідач є молодою, працездатною особою, має можливість заробляти своєю працею кошти і реалізує її на свій розсуд, цілком спроможний заробляти кошти для виконання обов`язку з надання достатнього утримання своєї дитини, не позбавлений можливості вживати активних заходів для працевлаштування. Доказів про важкість майнового стану відповідачем суду не подано. Окрім цього, обов`язок щодо утримання неповнолітніх, малолітніх дітей покладено на батьків дітей співмірно. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір 908 грн у користь держави за позовні вимоги про стягнення аліментів, оскільки позивачка не оплачувала такі з підстав визначених п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір".

Outcome: partial