Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить в якості погашення заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором № DNN0GA00000046 від 18.04.2007 року розмірі 24 923,31 доларів США, звернути стягнення на квартиру загальною площею 51,80 кв.м., житловою площею 28,50 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу і Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приват Банк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що 18.04.2007 року між банком та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNN0GA00000046, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 11 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 14.04.2017 року включно. Зі своєї сторони, банк виконав всі умови підписаного договору і надав [PERSON] кредит у зазначеному вище розмірі, однак, відповідач в порушення взятих на себе зобов'язань, своєчасно не сплачував кредит та відсотки за користування кредитом, в результаті чого станом на 16.07.2014 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 24 923,31 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 8 834,98 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6 475,80 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 892,14 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 7 513,23 доларів США, суми фіксованої частини штрафу у розмірі 21,35 доларів США та суми процентної складової штрафу у розмірі 1 185,81 доларів США. Для забезпечення повного і своєчасного виконання позичальником зобов'язань по договору, сторони уклали договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 51,80 м2, житловою площею 28,50 м2, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, на підставі договору дарування. В рахунок погашення кредитної заборгованості позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома, тому суд, з погодження позивача, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, провів заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надано копію кредитного договору № DNN0GA00000046 від 18.04.2007 року у відповідності до якого ЗАТ КБ «ПриватБанк» надає [PERSON] строковий кредит у сумі 11 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розміром 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом терміном до 14.04.2017 року включно (а.с.16-18). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, тому зазначену вище заяву суд розцінює, як кредитний договір. Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту, відповідач отримав кредит у розмірі 11 000,00 доларів США, а позичальник, відповідно до вказаного договору зобов'язався повертати заборгованість щомісяця. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що для забезпечення повного і своєчасного виконання [PERSON] зобов'язань по договору, сторони уклали договір іпотеки квартири від 18.04.2007 року, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру загальною площею 51,80 м2, житловою площею 28,50 м2, розташовану за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, на підставі договору дарування (а.с.20-22). Судом встановлено, що відповідач не виконав зобов'язання, взяті на себе договором, в результаті чого станом на 16.07.2014 року виникла заборгованість по кредиту у розмірі 24 923,31 доларів США, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 8 834,98 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6 475,80 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом у розмірі 892,14 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 7 513,23 доларів США, суми фіксованої частини штрафу у розмірі 21,35 доларів США та суми процентної складової штрафу у розмірі 1 185,81 доларів США, що стверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-11). У відповідності до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, що також передбачено умовами підписаного іпотечного договору від 18.04.2007 року. У відповідності до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до нової редакції статуту Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов'язань Закритого акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк». Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмету іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до приписів ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Так, відповідачу банком направлялось повідомлення про невиконання ним умов договору кредиту, необхідності усунення таких порушень, намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення порушень, та пропонування добровільно виселитись з житлового приміщення, що є предметом іпотеки. Обставина щодо отримання відповідачем такого повідомлення сторонами не спростовувалась. Разом з цим, відповідач на пред'явлені вимоги, ані після отримання повідомлення, а ні після відкриття провадження по даній цивільній справі, не відреагував, порушення договору не усунув. На підставі викладеного, а також враховуючи розмір заборгованості, обставину, що борг відповідача за основним зобов'язанням є значним, наявна стабільна тенденція до збільшення суми заборгованості, яка не погашена тривалий час, а також невиконання відповідачем своїх зобов'язань по погашенню кредиту, суд доходить висновку, що позивач обґрунтовано порушив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Умовами договору іпотеки від 22 лютого 2008 передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Відповідно до п. 24 вказаного договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що містяться у цьому договорі. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку», якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, то дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки. З укладеного між банком та позичальником (відповідачем по справі) договору іпотеки вбачається, що умовами договору іпотеки передбачено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу банком предмету іпотеки (п. 29 договору). Таким чином, щодо вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, то суд вважає їх обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з чим в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором слід звернути стягнення на вказану квартиру, а в решті позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, яка підлягала застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 43 своєї постанови «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Позивачем не надано суду доказів відмови від добровільного виселення [PERSON] із спірної квартири. Крім того, суд вважає, що позов в частині виселення будь-яких інших осіб із спірного будинку задоволенню не підлягає і через неконкретизованість позовних вимог та недоведеність предмету спору, що не позбавляє права позивача звернутись до суду окремо з такою вимогою до конкретних осіб при наявності спірних правовідносин між ними. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд враховує, що позивачем при зверненні до суду сплачено судові витрати, його позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому із відповідача на користь позивача підлягають до стягнення документально підтверджені сплачені судові витрати в сумі судового збору в розмірі 3 162,12 грн., та 121,80 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial