Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 30.03.2007 року було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 16.01.2007 року, з відповідача в користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 150 гривень щомісячно, починаючи з 02.01.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач вказує, що вона належним чином доглядає та піклується про здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток спільної дитини, однак, з урахуванням зростання прожиткового мінімуму для дітей, вартості послуг та цін, її доходів недостатньо для повноцінного забезпечення дитини. Натомість відповідач у добровільному порядку збільшити допомогу на утримання дитини відмовляється. Позивач стверджує, що відповідач працює, однак неофіційно, а тому з відповідача слід стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. На підставі викладеного, позивач просила збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Ковельського міськрайонного суду від 16.01.2007 року та стягувати з [PERSON] в користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття, або до зміни матеріального стану сторін. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.08.2018 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на предявлений позов не подав. Таким чином, у звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ЕГ № 013774, виданого 18.04.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області, шлюб між [PERSON] та [PERSON]ОВ. розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №75. Після розірвання шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «Гочачко». Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження. З копії паспорта громадянина України серії АЮ № 162527 виданого 04.11.2011 року встановлено, що позивач у справі 23.09.2011 року уклала шлюб з [PERSON], [INFO], та після укладення шлюбу взяла собі прізвище чоловіка "Хомяк". Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.01.2007 року, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 150 гривень щомісячно, починаючи з 02.01.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч.\~2\~ст.\~182\~СК України,\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 192 СК України,\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Після винесення судом рішення про стягнення з відповідача аліментів, розмір прожиткового мінімуму для дітей у віці від 6 до 18 років збільшився відповідно до\~ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік"\~та для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня\~2018 року - 1860 грн., з 1 липня\~2018 року - 1944 грн., з 1 грудня\~2018 року - 2027 грн. Відповідно до\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідач має вік 38 років, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому\~ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік", у розмірі по 1000 грн. щомісячно. Визначений розмір аліментів в сумі 1000 грн. щомісячно, на переконання суду, буде обєктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Враховуючи визначені\~ст. 182 СК України\~обставини, суд приходить до висновку про необхідність збільшити розмір аліментів та стягувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісяця. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved