Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

26 червня 2017 року до суду надійшла зазначена позовна заява та була розподілена на суддю Гуменюк А.І. В зв'язку зі звільненням судді Гуменюк А.І. у відставку, на підставі розпорядження керівника апарату від 27.11.2017 року справа була розподілена на суддю Притулу Н.Г. В позовних вимогах позивач просить: визнати недійсним договір іпотеки №ДІ-251 від 30.01.2008, укладений між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. та зареєстрований в реєстрі за №246. Вимоги обгрунтовані тим, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS], яка належить йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 09.08.2016 року. Водночас у червні 2017 року позивач отримав позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» з якою банк звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS]. Банк, звертаючись до суду з позовом зазначав, що 30.01.2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений договір іпотеки та передано в іпотеку майнові права на отримання у власність об'єкту інвестування - квартири, будівництво яких не завершене, а саме: адреса забудови - місто Київ, у багатоквартирному житловому комплексі, обмеженого [ADDRESS] в секції 2 на 4-му поверсі, кількість кімнат - 2, загальна площа - 73,05 кв.м. Позивач вважає, що вказаний договір іпотеки є недійсним, так як на момент укладення цього договору Законом України «Про іпотеку» не було передбачено можливості передавати в іпотеку майнові права. 29.03.2018 року до суду надійшов відзив представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що укладений договір не порушує прав позивача. На момент реєстрації за позивачем права власності на квартиру, договір іпотеки вже діяв понад 8 років. Згідно з положеннями діючого законодавства іпотека дійсна для наступних власників об'єкту нерухомості при переході права власності. 26.04.2018 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач зазначає, що не лише факт звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, але і надана законом можливість вчинення іпотекодержателем інших позасудових способів звернення на предмет іпотеки має на меті втрату власником майна права власності на предмет іпотеки в рахунок погашення простроченої заборгованості боржника. Вказане свідчить про наявність об'єктивного ризику втрати права власності іпотекодавця на предмет іпотеки у випадку порушення основного зобов'язання. 14.08.2018 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких представник ПАТ КБ «Приватбанк» зазначив, що законодавець в Законі України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин наділив особу правом передати в іпотеку об'єкт незавершеного будівництва, який вона набуде у власність у майбутньому та Верховний Суд висловив правову позицію у постанові від 08.05.2018 року справа №522/11168/15-ц, що лише та обставина, що положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції від 05 червня 2003 року) не передбачали, що предметом іпотеки можуть виступати майнові права не може бути безумовною підставою для визнання недійсним договору у цілому. В судовому засіданні позивач та його представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» заперечив проти задоволення заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві. Представники відповідача [PERSON] та третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю «Епсілон Бізнес»в судове засідання не з'явились, хоча належним чином повідомлялись про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомили, до суду відзив на позовні вимоги не надійшов. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Оцінивши в сукупності надані суду докази, вислухавши сторони, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що між ЗАТ «Комеційний банк «Приватбанк» укладено кредитний договір №КЭ-25 ІД від 28.01.2008 року з ТОВ «Епсілон Бізнес», у відповідності до умов якого ТОВ «Епсілон Бізнес» отримало кредит у розмірі 660 000,00 доларів США. Строк виконання договору встановлено 28.07.2008 року. 28.07.2008 року до вказаного договору був укладений Додатковий договір №1, яким було встановлено кінцевий термін повернення кредиту на 28 січня 2009 року та відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 15,6% річних на залишок заборгованості. На забезпечення кредитного договору 30.01.2008 року укладено договір іпотеки між ЗАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], відповідно до умов якого [PERSON] надала в іпотеку майнові права на отримання у власність за договором пайової участі від 21.12.2006 року трьох квартир, будівництво яких на момент укладення договору іпотеки було незакінченим, а саме на квартири [ADDRESS]. На підставі договорів №4/7/10 М від 01.11.2005 року про пайову участь у фінансуванні будівництва житлового будинку, додатковими угодами та договорами уступки права вимоги від 21.12.2006 року та від 30.08.2007 року, укладеними ТОВ «Мегаполісстрой», згідно з уточненнями останнього з [PERSON], остання набула майнові права на секцію №2 квартири [ADDRESS], земельна ділянка надана ТОВ «Мегаполісстрой» у оренду за договором від 11.06.2004 року. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У статті 33 Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Як вбачається з договору іпотеки від 30.01.2008 року [PERSON], як іпотекодавець, передала належні саме їй майнові права на об'єкт незавершеного будівництва. З матеріалів, вбачається що 11.11.2008 року державною приймальною комісією підписано Акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта по [ADDRESS], який затверджено розпорядженням Шевченківської РДА в м. Києві №2031 31.12.2008 року. 22.03.2011 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 14.03.2011 року №301-С/КІ видано [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS]. 05.05.2011 року [PERSON] продала дану квартиру [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 05.05.2011 року. 07.06.2011 року між [PERSON] та Благодійною організацією «Фонд підтримки національної безпеки України» укладено договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири. 02.10.2012 року між Благодійною організацією «Фонд підтримки національної безпеки України» та Службою безпеки України укладено договір пожертви квартири, у відповідності до якого Благодійна організація «Фонд підтримки національної безпеки України» безоплатно передала Службі безпеки України у власність для досягнення певної мети, а останній прийняв квартиру [ADDRESS]. Згідно з витягом з розпорядження Шевченківської РДА в м. Києві від 03.02.2016 року №28, виключено з числа службових жилих приміщень СБУ двокімнатну квартиру [ADDRESS]. У відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 09.08.2016 року, квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Таким чином, позивач набув право власності на квартиру, після укладення між сторонами по справі договору іпотеки від 30.01.2008 року. Відповідно до приписів частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, відповідно до частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно з статтями 1, 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на час укладення оспорюваних договорів іпотеки - 23.02.2006) застава майнових прав на нерухомість, будівництво якої не завершено, регулюється за правилами, визначеними цим Законом. Предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Частина об'єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об'єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Водночас поняття "іпотека майнових прав" і регулювання відносин при передачі в іпотеку майнових прав у цьому Законі відсутні. Стаття 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції, яка була чинною на час укладення оспорюваних договорів іпотеки) не визначала майнові права як предмет іпотеки. Майнові права на об'єкт незавершеного будівництва були віднесені до предмета іпотеки Законом України від 25.12.2008 "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва", яким були внесені зміни до Закону України "Про іпотеку", тоді як спірний договір був укладений 30.01.2008 року. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 30.01.2013 у справі № 6-168цс12 та від 17.04.2013 у справі № 6-8цс13, від 20.04.2016 №6-2994цс15. За змістом статей 215, 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності можуть бути заявлені як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином. Оскільки оспорюваним договором передано в іпотеку майнові права на квартиру, частина якої належить позивачу, то позивач відповідно до положень статей 15, 16, 215, 216 ЦК України, має право оспорити зазначений іпотечний договір в судовому порядку, оскільки указаний договір стосується його прав та інтересів. Представник Банку просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності, проте суд не вбачає підстав для застосування строків позовної давності так як судом встановлено, що до звернення ПАТ КБ «Приватбанк» до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивачу не було відомо про існування договору іпотеки. Отже, так як під час укладення спірного іпотечного договору майнових прав були порушені положення статті 5 Закону України "Про іпотеку", у редакції, яка була чинною на час їх укладення, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявлених вимог та визнання недійсним договору в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру [ADDRESS]. Крім того з відповідачів на користь позивача згідно з положеннями статті 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial