Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО», [PERSON], в якому просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО»14468 грн. 84 коп. у якості страхового відшкодування, стягнути з [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1000 гривень, та стягнути солідрно з відповідачів 3000 гривень витрати на послуги адвоката, а також судові витрати. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 12.11.2014 року у м. Харкові [PERSON] керував автомобілем марки "ВАЗ 2101" державний номерний знак Ц7683ХА та рухався по пр-ту 50 річчя СРСР, не доїжджаючи до вул. Олімпійської не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. після чого зіткнувся з автомобілем [NUMBER], чим заподіяв матеріальну шкоду, порушивши вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Винним у скоєні даного ДТП було визнано [PERSON], якого було при тягнуто до адміністративної відповідальності за ст . 124, ч.1 ст. 130 КУпАП. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль позивача, чим йому була заподіяна матеріальна шкода. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача - ПАТ "УСК "ГАРАНТ-АВТО", то позивач 26.01.2015 року звернувся до цієї страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування. У звязку з тим, що аварійний комісар чи експерт страхової компанії не прибув для огляду автомобіля позивача, ним був залучений незалежний оцінювач [PERSON], свідоцтво оцінювача МФ №4552 від 11.11.2006 року, за його оцінкою вартість відновлюваного ремонту складає 14468 грн. 84 коп. Після надання страховику всіх необхідних документів для виплати страхового відшкодування, страховик його повідомив, що здійснить на його користь страхову виплату, але до теперішнього часу він цього не здійснив. На думку позивача, з його боку були виконані вимоги законодавства стосовно повідомлення відповідача про ДТП, стосовно надання автомобіля для огляду та надання всіх необхідних документів для здійснення страхової виплати, страховик безпідставно не здійснив цю виплату. Крім матеріальної шкоди, діями [PERSON] мені також заподіяна і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях та переживаннях, які він переніс через пошкодження його автомобіля, внаслідок чого нормальний уклад життя порушено. Так. внаслідок дій [PERSON]. через які було пошкоджено автомобіль позивача, він майже 5 місяців (з 13.11.2014 року по 08.04.2015 року) був позбавлений можливості повноцінно користуватися своїм автомобілем для особистих цілей та для робочих поїздок. Весь цей час автомобіль майже не використовувався для поїздок, бо він був пошкоджений, та необхідний був певний час для його ремонту, у звязку з цим я змушений користуватися послугами таксі, яке коштує дорого та є незручним у порівнянні з використанням особистого автомобіля. Тобто він змушений був докладати додаткові зусилля для організації робочого процесу, в тому числі користуватися послугами таксі, громадського транспорту, що призвело до додаткових витрат грошей та часу. Порушення звичайного режиму його роботи призвело до постійних нервових переживань з цього приводу, що негативно відобразилося на його здоровї, він став нервовим, у нього погіршився сон. Також він змушений витрачати свій час та кошти для отримання відшкодування заподіяної йому шкоди: звертатися до адвоката, до суду, що також спричиняє масу незручностей та порушує нормальний уклад мого життя. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 2000 гривень, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Також позивач змушений був звернутися до адвоката для отримання правової допомоги, складання необхідних процесуальних документів та представництва його інтересів у суді по цій справі, ці витрати у розмірі 3000 гривень позивач просить покласти на [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав суду пояснення аналогічні викладеним вище. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце слухання справи були попереджені заздалегідь і належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явився в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідачі не з'явилися в судове засідання без поважних причин, причину неявки суду не повідомили про час і місце судового засідання були повідомлені належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України Про судоустрій та статус суддів від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У ході судового розгляду встановлено, що 14 вересня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО»та [PERSON] укладено договір, поліс №АІ/2007650, згідно якого було застраховано відповідальність власника транспортного засобі «ВАЗ 2101», реєстраційний номер Ц7683ХА. Із матеріалів справи вбачається, що 12.11.2014 року, приблизно о 19 год.20 хв., [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного спяніння, керував автомобілем марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак Ц7683ХА, рухався по пр-ту 50річчя СРСР, не доїжджаючи до вул. Олімпійської, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER]. після чого зіткнувся з автомобілем [NUMBER],. У відповідності до постанови Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2014 водій автомобіля «ВАЗ 2101», державний номерний знак Ц7683ХА [PERSON], був притягнений до адміністративної відповідальності згідно ст.ст. 124, 130 ч.1 КУпАП, на нього накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень. З зазначеної постанови вбачається, що ДТП відбулося внаслідок порушення водієм [PERSON] п.п.12.1, 2.9 ПДР України. Як вбачається з довідки за фактом дорожньо-транспортної пригоди від 12.11.2014 року, автомобіль [NUMBER] отримав численні пошкодження. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди водій зазначеного автомобіля зазнав матеріальної шкоди, вартість відновлювального ремонту становить 14468 грн. 84 коп., що підтверджується звітом №239/1 від 31.03.2015 року, наданого субєктом оціночної діяльності [PERSON] Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача - ПАТ "УСК "ГАРАНТ-АВТО", то позивач 26.01.2015 року звернувся до цієї страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування, однак, у добровільному порядку відповідач ПАТ "УСК "ГАРАНТ-АВТО" страхові виплати не здійснив. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року N 1961-IV), при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Зазначені витрати мають бути підтверджені документально. Згідно із ст. 34-2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Стаття 34-3 цього Закону зазначає про те, що якщо представник страховика не з'явився у визначений строк, потерпілий мас право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати па проведення експертизи (дослідження). Згідно п. 35.1 ст. 35 Закону N 1961-IV, для отримання страхового відшкодування особа, яка має право на відшкодування, подає страховику (або якщо страховик невідомий - МТСБУ) відповідну заяву. У заяві про виплату страхового відшкодування має міститися: а) найменування страховика, до якого подається заява, або МТСБУ; б) назва (для юридичної особи), прізвище, ім'я, по батькові (для фізичної особи) заявника, його місцезнаходження або місце проживання; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування завданих збитків, г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована та потерпілих; ґ) обставини, якими заявник обґрунтовує свою вимогу, та докази, що підтверджують її відповідно до законодавства; д) розмір шкоди; е) підпис заявника і дата подання заяви. Відповідно до ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 27 Закону України „Про страхування, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фізичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. На підставі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У абз. 1 п. 4 Ухвали Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування збитку» з подальшими змінами і доповненнями від 8 липня 1994 р. № 7, від 30 вересня 1994 г. № 11(далі по тексту ППВС України № 6) вказано, що джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати яку-небудь діяльність, здійснення якої створює підвищену вірогідність спричинення шкоди через неможливість контролю за нею людиною. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, повинна наступати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих особливостей. У абз. 2 і 3 п. 4 ППВС України № 6 вказане, що під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки через право власності, повного господарського ведення, оперативного управління або по інших підставах (договори оренда, довіреність і т.п.). Не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальність за збиток перед потерпілим особу, яка управляла джерелом підвищеної небезпеки через трудові відносини з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.п.). Фактичні витрати позивача, повязані зі страховим випадком складають 14468 грн. 84 коп., за таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-АВТО»14468 грн. 84 коп. у якості страхового відшкодування підлягають задоволенню у повному обсязі. Позовні вимоги в частині стягнення з позивача заподіяної моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно роз'яснень, викладених в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Врахувавши вимоги розумності та справедливості, суд відзначає глибину душевних страждань позивача, який після дорожньо-транспортної пригоди зазнав душевних страждань, які полягають у порушенні життєвого укладу, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. на користь позивача.\~\~ Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Стаття 12 ЦПК України визначає, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу надана копія не завіреної довідки, виданої адвокатом [PERSON], в тому, що [PERSON] оплатив послуги адвоката [PERSON] по наданню йому правової допомоги і представництва його, позивача, інтересів у Фрунзенському районному суді м.Харкова у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 3000 гривень, однак ані позивачем, ані адвокатом не надано розрахунків потраченого часу, не надано акту виконаних робіт, тощо, які б обґрунтовували зазначену суму. Окрім того, довідка надана адвокатом [PERSON], а представництво інтересів [PERSON] у ході судового розгляду по даній цивільній справі здійснював представник позивача [PERSON] За таких обставин вимоги про стягнення витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають. Питання щодо витрат по сплаті судового збору суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. Судовий збір підлягає стягнення з відповідачів у долевому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: partial