Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-24 00:00:00

У червні 2013 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з первісним позовом, в якому просив визнати факт проживання однією сім»єю без шлюбу з червня 2000 року по квітень 2013 року [PERSON] та [PERSON], а також визнати за [PERSON] право власності на ? частину автомобіля "Хюндай Туксон", 2007 року випуску, червоного кольору, державний номерний знак [NUMBER], посилаючись на те, що з червня 2000 року почав проживати із [PERSON] однією сім»єю. У період спільного проживання сторонами було придбано автомобіль «Хюндай Туксон», який зареєстрований за відповідачкою, однак він має право на 1/2 частину вказаного автомобіля. Враховуючи, що [PERSON] його право на 1/2 частину вказаного автомобіля не визнає, позивач просив задовольнити його позовні вимоги. [PERSON] звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з зустрічним позовом, в якому просила: встановити факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з січня 2004 року по квітень 2013 року; у порядку поділу майна, залишити у власності за [PERSON] автомобіль марки «Тойота Прадо» державний номерний знак [NUMBER]; у порядку поділу майна, залишити у власності [PERSON] автомобіль марки «Хюндай Туксон» державний номерний знак [NUMBER]; зобов»язати [PERSON] повернути автомобіль марки «Хюндай Туксон» державний номерний знак [NUMBER] [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що сторони почали проживати однією сім»єю з січня 2004 року та під час спільного проживання, крім автомобіля «Хюндай Туксон», відповідачем за кошти, отримані у кредит, придбано автомобіль «Тойота Прадо» державний номерний знак [NUMBER], який зареєстровано за останнім. Кредит було частково погашено з сімейного бюджету сторін, а саме сплачено 199 643 грн., які є спільною сумісною власністю, отже вона має право на половину від сплаченої суми. Оскільки за своєю вартістю автомобіль «Хюндай Туксон» є майже рівноцінним по відношенню до вартості її частки виплаченої за автомобіль «Тойота Прадо», позивачка просила суд у порядку поділу майна виділити та залишити у власності кожної із сторін по автомобілю. Також [PERSON] зазначала, що автомобіль «Хюндай Туксон», відповідач утримує у себе, чим порушує її право власності, тому просила суд зобов»язати відповідача повернути їй вказаний автомобіль. Відповідно до положень ч.1 ст.157 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи вказаної категорії не більше двох місяців з дня відкриття провадження по справі (яке було відкрито по даній справі іншим суддею 20.06.2013 року т.1 а.с.13), а відповідно до положень ст.1 ЦПК України - завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При цьому, відповідно до положень ч.3 ст.27 ЦПК України - особи, які беруть участь у справі, зобов"язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права. При цьому, 10.09.2014 року та 18.09.2014 року судовий розгляд цієї справи було відкладено судом у зв»язку з неявкою сторони [PERSON] (яка подавала клопотання про відкладення розгляду справи у зв»язку з відсутністю її представника). У судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримав та просив задовольнити вимоги цього позову. Вважав, що вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними. Заперечень з доказами щодо факту відчуження автомобіля "Хюндай Туксон" не надав. У судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги зустрічного позову підтримали, та просили задовольнити вимоги цього позову. Вважали, що вимоги первісного позову не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставним. Крім того, з пояснень представника [PERSON] вбачається, що з листів УДАІ ГУ МВС України в м. Києві стороні [PERSON] стало відомо про те, що 10.08.2014 року автомобіль "Хюндай Туксон", державний номерний знак [NUMBER] було відчужено та зареєстровано на іншу особу, а також тому позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають Публічне акціонерне товариство „Альфа-Банк" подало заяву про розгляд справи у відсутність його представника. Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а відповідно до положень ст.61 ЦПК України: обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Проаналізувавши наведені дані, наявні письмові заперечення та пояснення учасників процесу, дослідивши всі інші матеріали справи, в тому числі, зміст ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року по даній справі (т.2 а.с.231-233), а також копії листів УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 01.04.2014 року та від 18.07.2014 року щодо реєстрації автомобіля "Хюндай Туксон", державний номерний знак [NUMBER], суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено наступне (що також визначено в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 липня 2014 року по даній справі). Сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по квітень 2013 року. За час спільного проживання ними придбані два автомобіля марки «Тойта Прадо» реєстраційний номер [NUMBER], оформлений на імя [PERSON] (а.с.67-76) та автомобіль марки «Хюндай Туксон», реєстраційний номер [NUMBER], оформлений на [PERSON] (а.с.4, 35). Кожна з сторін користувалася автомобілем, оформленим на її ім»я. Вартість автомобілів погоджена сторонами й становить: автомобіля марки «Хюндай Туксон» - 97000 грн.; автомобіля марки «Тойота Прадо» реєстраційний номер [NUMBER] - 284479 грн. 13 коп. Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними; на майно, що є обєктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу. У ч.3 ст.61 СК України зазначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто кошти, одержані за кредитним договором, укладеним між ЗАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] 16 червня 2007 року, для придбання автомобіля марки «Тойта Прадо» на суму 44332 доларів США 50 центів, також є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З наданого банком розрахунку кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором вбачається, що станом на 17 жовтня 2013 року [PERSON] сплачено перший внесок у сумі 60600 грн. та 199643 грн. на погашення кредитних зобов»язань. Загальна заборгованість, яка підлягає до сплати, складає 465428 доларів США 79 центів (а.с.172-173 т. 1). Згідно з положеннями ст.65 СК України - договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім»ї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім»ї. Тобто дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу, мають рівні права та обов»язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов»язань за кредитом. Як роз»яснено у п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11: вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов»язаннями, що виникли в інтересах сім»ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, у результаті придбання подружжям автомобіля «Тойта Прадо» у кредит боргові зобов»язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Крім того, з положень ст.60 Сімейного Кодексу України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до положень ч.1 ст.69 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З положень ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України, вбачається, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Як роз»яснено у п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11: вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду; за відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК україни) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми; у разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. При цьому, жоден з сторін не вчинив вищевказаних дій (в тому числі, в межах розгляду даної справи - з врахуванням вищевказаних підстав та предмету позовів, заявлених та підтриманих сторонами з дотриманням, зокрема, вимог ст.31 ЦПК України), а отже неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток. Крім того, зі змісту копій листів УДАІ ГУ МВС України в м. Києві від 01.04.2014 року та від 18.07.2014 року щодо реєстрації автомобіля "Хюндай Туксон", державний номерний знак [NUMBER] (наданих стороною [PERSON], автентичність яких не викликала сумніву, в тому числі, у іншої сторони) вбачається, що 10.08.2014 року автомобіль "Хюндай Туксон", державний номерний знак [NUMBER], якій з 19.07.2007 року (дати його придбання - копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу т.1 а.с.4) належав сторонам на праві спільної власності в рівних частках, було відчужено та зареєстровано на іншу особу, а тому позовні вимоги сторін щодо даного автомобіля задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, враховуючи всі положення ст.ст.68-71 Сімейного Кодексу України, суд вважає, що належить: первісний позов [PERSON] задовольнити частково - встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім"єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по квітень 2013 року; зустрічний позов [PERSON] задовольнити частково - встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім"єю без реєстрації шлюбу з січня 2004 року по квітень 2013 року, а також в порядку поділу майна визнати належність на праві спільної власності [PERSON] та [PERSON] у рівних частках автомобіля марки "Тойота Прадо" реєстраційний номер [NUMBER]; в задоволенні решти позовних вимог відмовити, і доводи сторін та надані ними документи не спростовують такого висновку суду. Відповідно до ст.88 ЦПК України належить: судові витрати по справі у вигляді судового збору за подання первісного позову зарахувати в доход держави, решту судового збору віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial