Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТзОВ «ФК «ЄАзПБ», Агенція) звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 08 травня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» або Банк) і [PERSON] (далі - Позичальник) було укладено кредитний договір № 014/1055/82/0089673. В подальшому між АТ «Райффайзен Банк Аваль» і ПАТ «Комерційний індустріальний Банк (далі - ПАТ «КІБ») укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого Банк відступив ПАТ «КІБ» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором, укладеним між Банком і [PERSON] 25 квітня 2017 року ПАТ «КІБ» і ТОВ «ФК «ЄАзПБ» уклали договір відступлення права вимоги № 20170425 (далі - Договір), за умовами якого ПАТ «КІБ» передав, а ТОВ «ФК «ЄАзПБ» прийняла право грошової вимоги до відповідача за вказаним вище договором. На виконання умов договору відступлення права вимоги № 20170425 [PERSON] надсилалось повідомлення про порядок погашення заборгованості за кредитним договором та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних разом з вимогою про погашення загальної суми боргу. Незважаючи на це, відповідач не виконав своїх обов'язків за кредитним договором, жодних платежів для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАзПБ», ні на рахунки попереднього кредитора не надходило. З моменту набуття права вимоги до боржника позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій по зазначеному вище кредитному договору, проте відповідач жодного платежу для погашення заборгованості не вносив, у зв'язку з чим ТОВ «ФК «ЄАзПБ» звернулося до суду. Відповідно до реєстру боржників відповідач [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 014/1055/82/0089673 від 08 травня 2014 року в розмірі 40784 грн. 95 коп., з яких: 9855 грн. 24 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2265 грн. 92 коп. - сума заборгованості за відсотками, 28663 грн. 79 коп. - заборгованість за пенею. Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви, у яких просили розглянути справу за їх відсутності, позов підтримують, просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні подав до суду письмову заяву, у якій просив суд застосувати позовну давність щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) в один рік. Також надав пояснення, в яких зазначив, що дійсно у 2014 році він підписував кредитний договір з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з метою погашення заборгованості перед кредитором за іншим кредитним договором, укладеним ним у 2013 році. Вимоги щодо стягнення суми заборгованості за основним боргом та суми заборгованості за відсотками визнає, не заперечує проти погашення зазначеної заборгованості. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 08 травня 2014 року ПАТ " Райффайзен Банк Аваль" і відповідач [PERSON] уклали кредитний договір № 014/1055/82/0089673. Згідно із умовами п. п. 1.1.1-1.1.12.2 даного договору Банк надав Позичальникові кредит в загальному розмірі 20882 грн. 93 коп., з яких на споживчі цілі в розмірі 12000 грн. 14 коп., на сплату страхового платежу в розмірі 3758 грн. 93 коп., 5123 грн. 86 коп. - на погашення заборгованості Позичальника перед кредитором за кредитним договором № 014/1054/82/0089670 від 30.07.2013, терміном на 36 місяців, зі сплатою фіксованої процентної ставки за користування кредитом у розмірі 35,3 % річних. Позичальник доручив Кредитору здійснювати меморіальне списання коштів з карткового рахунку на поточний рахунок 03 числа кожного місяця в розмірі 949 грн, що дорівнює сумі ануїтетного платежу згідно із Графіком. Відповідно до п. 1.3 договору надання кредиту здійснюється на підставі цього договору в дату надання кредиту у безготівковій формі шляхом переказу (зарахування) суми кредиту на поточний рахунок. Позичальник цим договором доручає кредитору здійснити в дату надання кредиту договірне списання коштів в розмірі, зазначеному в підпункті 1.1.2.3 договору з поточного рахунку на рахунок кредитора з метою погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 014/1054/82/0089670 від 30.07.2013 року. Із Графіку платежів, що є Додатком № 1 до кредитного договору № 014/1055/82/0089673 від 08 травня 2014 року вбачається, що Позичальник зобов'язувався повертати кредит шляхом внесення щомісячно платежів у розмірі 948 грн. 21 коп. Згідно із п. 3.3 кредитного договору Позичальник з метою сплати ануїтетних платежів зобов'язаний вносити грошові кошти на свій поточний рахунок та/або підтримувати залишок коштів на поточному рахунку в сумі,достатній для сплати чергового рівного ануїтетного платежу в строки, встановлені цим договором. Банк свої зобов'язання перед Позичальником виконав, надав кошти за кредитним договором. У порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] своїх зобов'язань належним чином не виконав, у визначений договором строк щомісячні платежі по погашенню кредитів, сплаті процентів та пені не вносив. Із розрахунку погашення заборгованості видно, що [PERSON] має заборгованість за кредитним договором № 014/1055/82/0089673 від 08 травня 2014 року в розмірі 40784 грн. 95 коп., з яких: 9855 грн. 24 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2265 грн. 92 коп. - сума заборгованості за відсотками, 28663 грн. 79 коп.- заборгованість за пенею. 25 квітня 2017 року між ПАТ «КІБ», що отримало право вимоги до боржника від АТ "Райффайзен Банк Аваль" відповідно до договору про відступлення права вимоги № 114/33 від 25 квітня 2017 року, та ТОВ «ФК «ЄАзПБ» укладено договір відступлення права вимоги № 20170425, за умовами якого Агенція набула права вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі право вимоги заборгованості за вказаним кредитним договором 08 травня 2014 року, укладеним між Банком і [PERSON] За умовами п. 2.1 цього договору первісний кредитор передає новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (Портфель Заборгованості). Із Витягу з реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 20170425 від 25 квітня 2017 року вбачається, що до ТОВ "ФК "ЄАзПБ" перейшло право вимоги до [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 014/1055/82/0089673 від 08 травня 2014 року, яка становить 40784 грн. 95 коп., з яких: 9855 грн. 24 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 2265 грн. 92 коп. - сума заборгованості за відсотками, 28663 грн. 79 коп.- заборгованість за пенею. 12 травня 2017 року на виконання договору відступлення права вимоги ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" направляло відповідачу [PERSON] повідомлення про відступлення йому Банком права вимоги заборгованості за кредитними договором 014/1055/82/0089673 від 08 травня 2014 року, розмір наявної суми заборгованості, реквізити та порядок її сплати. Після відступлення Банком права вимоги Товариству жодного платежу на погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем [PERSON] не вносилось. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно із ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За умовами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Нормами ст. 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно норми ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. За ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 599 ЦК України визначається, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 цього Кодексу визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення. Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже, аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Відтак, стягнути неустойку (зокрема пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Разом з тим спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. В позовній заяві позивач зазначає, що з моменту отримання права грошової вимоги за кредитним договором до відповідача, а саме з 25 квітня 2017 року ТОВ «ФК «ЄАзПБ» не проводилося нарахування жодних штрафних санкцій за договором. Наведене свідчить, що про порушення свого права ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» довідалося 25 квітня 2017 року під час укладення договору відступлення права вимоги № 20170425, а з позовом до суду про стягнення заборгованості, у тому числі пені за неналежне виконання кредитних зобов'язань, позивач звернулося у липні 2018 року, тобто з пропуском спеціального річного строку позовної давності визначеного для пред'явлення вимог про стягнення неустойки, що у відповідності до частини четвертої статті 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи неналежне виконання відповідачем [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором № 014/1055/82/0089673 від 08 травня 2014 року, а також

Outcome: partial