Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно, згідно якої просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 28.08.2007 року право власності на спадкове майно, зокрема на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2475 га., кадастровий номер 6123086500:01:001:0111, що розташована на території [PERSON] сільської ради Козівського району, та на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,4382 га., кадастровий номер 6123086500:01:001:0585, що розташована на території [PERSON] сільської ради Козівського району, які належали [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія Р2 № 712712 від 29.08.2002 року. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 23 квітня 2004 року помер дід позивачки [PERSON], який проживав в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.04.2004 року серія 1-ИД №161000. [PERSON] на праві власності належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,69 га., що розташовані на території [PERSON] сільської ради Козівського району, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серія Р2 № 712712 від 29.08.2002 року. Спадкодавець [PERSON] на день смерті постійно проживав та був зареєстрований у будинку за адресою с. Плотича, вул. Грушевського 6, та на день смерті із ним разом проживала та була зареєстрована [PERSON]. 18 липня 2005 року баба позивачки [PERSON], яка проживала в [INFO] склала заповіт, згідно змісту якого заповіла позивачці [PERSON] все своє майно, яке буде належати їй на день смерті. 28 серпня 2007 року спадкодавець [PERSON], померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 30.08.2007 року серія 1-ИД № 053037. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], в належному порядку та в строк прийняла спадщину, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає, проте, державний акт, який підтверджував право власності спадкодавця [PERSON] на вищевказані земельні ділянки втрачено. У звязку із вищенаведеним, Козівською державною нотаріальною конторою позивачці було відмовлено в оформленні спадщини після смерті [PERSON] на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, проте подали суду письмові клопотання, згідно яких просять справу слухати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Козівського району Тернопільської області в судове засідання не зявився, подав до суду відзив на позов, згідно змісту якого не заперечує щодо позовних вимог [PERSON], розгляд справи просить проводити без його участі. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі, серед іншого, визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує чиї небудь права або законні інтереси. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання усіх\~\~осіб,\~\~які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до\~\~положень\~\~цього\~\~Кодексу\~\~розгляд справи здійснюється судом за\~\~відсутності\~\~осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового\~\~ процесу\~за\~допомогою\~звукозаписувального технічного\~засобу\~не\~здійснюється. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 2\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст.\~11\~та ст.\~60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 23 квітня 2004 року помер [PERSON], який проживав в [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26.04.2004 року серія 1-ИД №161000. Спадкодавцю [PERSON] на праві приватної власності належали земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 2,69 га., що розташовані на території [PERSON] сільської ради Козівського району, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю, серія Р2 № 712712 від 29.08.2002 року. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Козівського району № 361 від 01.12.2016 року, спадкодавець [PERSON] на день смерті постійно проживав та був зареєстрований у спадковому будинку за адресою с. Плотича, вул. Грушевського 6, та на день смерті із ним разом проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON]. Таким чином, [PERSON] відповідно до вимог ст. ст. 1261, 1268 ЦК України, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка, в належному порядку та в строк прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що також підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 22.02.2006 року. 18 липня 2005 року спадкодавець [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Плотичанської сільської ради Козівського району, зареєстрований в реєстрі за № 13, який не було змінено чи скасовано, згідно змісту якого заповіла позивачці [PERSON] все своє майно, яке буде належати їй на день смерті. 28 серпня 2007 року спадкодавець [PERSON], яка проживала в [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 30.08.2007 року серія 1-ИД № 053037. Згідно довідки [PERSON] сільської ради Козівського району № 360 від 01.12.2016 року, спадкодавець [PERSON] на день смерті постійно проживала та була зареєстрована у будинку за адресою с. Плотича, вул. Грушевського 6, та на день смерті із нею ніхто не проживав та не був зареєстрований. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], в належному порядку та в строк прийняла спадщину, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.07.2008 року. Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] немає. Державний акт, який підтверджував право власності спадкодавця [PERSON] на земельні ділянки втрачено, що підтверджується оголошенням в газеті «Вільне слово» № 10 від 03 березня 2017 року. У звязку із вищенаведеним, 07.03.2017 року Козівською державною нотаріальною конторою позивачці [PERSON] було відмовлено в оформленні спадкового майна (земельних ділянок) після смерті спадкодавця [PERSON], що підтверджується листом від 07.03.2017 року № 119/01-16. Вказані вище обставини учасниками процесу не оспорюються та не заперечуються, а тому у відповідності до вимог ст.ст.10,\~212 ЦПК України\~дані докази визнаються судом належними, допустимими та достовірними. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК України), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п. "г" ч. 1 ст. 81, ст. 131 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Таким чином, відповідно до ст. 1223 ЦК України позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті спадкодавця [PERSON], відмови від прийняття спадщини не заявляла, в належному порядку та в строк прийняла спадщину, за таких обставин, право позивачки на спадкування підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання права власності. У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відтак, за встановлених обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових прав, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved