Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

У листопаді 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], як боржника за кредитним договором № 49.32/121/08-Сз від 18 березня 2008 року, [PERSON], як поручителя за договором поруки № 49.32/121/П1/08-Сз від 18 березня 2008 року, [PERSON], як поручителя за договором поруки № 49.32/121/П2/08-Сз від 18 березня 2008 року, [PERSON], як іпотекодавця за іпотечним договором № 449.12/121/1236/08/3 від 18 березня 2008 року, про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказуючи на те, що 18 березня 2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк") та [PERSON] укладено кредитний договір № 49.32/121/08-Сз (далі - Договір), відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 251 135 євро з розрахунку 13,3 % річних на строк до 17 березня 2023 року. Окрім того, в забезпечення виконання зобов'язання за договором між позивачем та [PERSON], як поручителя за договором поруки № 49.32/121/П1/08-Сз від 18 березня 2008 року, [PERSON], як поручителя за договором поруки № 49.32/121/П2/08-Сз від 18 березня 2008 року, [PERSON], як іпотекодавця за іпотечним договором № 449.12/121/1236/08/3 від 18 березня 2008 року, було укладено договір іпотеки. Оскільки відповідачі належним чином не виконують умови кредитного договору, в зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 7 551 021, 30 грн., позивач просить суд позов задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з'явився, 19 травня 2015 року надіславши до суду заяву, в якій просить слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с.116-118). Відповідачі, будучи належно повідомленими про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки не повідомили, заяв про відкладення слухання справи, розгляд за їх відсутності не надіслали (а.с.115, 134, 136). Оскільки представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, судом ухвалено розглядати справу в порядку заочного розгляду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 18 березня 2008 року між ПАТ «Кредитпромбанк» (правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк" (а.с.41-46)) (далі- позивача) та [PERSON] укладено кредитний договір № 49.32/121/08-Сз, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 251 135 євро з розрахунку 13,4 % річних на строк до 17 березня 2023 року (а.с. 7-13). 18 березня 2008 року між позивачем та [PERSON], як поручителем за договором, укладено договір поруки № 49.32/121/П1/08-Сз, за яким останній зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором (а.с. 14-15). 18 березня 2008 року між позивачем та [PERSON], як поручителем за договором, укладено договір поруки № 49.32/121/П2/08-Сз, за яким останній зобов'язується солідарно відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором (а.с. 16-17). 18 березня 2008 року між позивачем та [PERSON], як іпотекодавця, укладено іпотечний договір № 49.12/121/1236/08/3, предметом якого є земельна ділянка площею 0,1980 га, яка розташована по [ADDRESS] Васильківського району Київської області, цільове призначення - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]; заставна вартість майна за згодою сторін - 115 509,00 євро, що за курсом НБУ станом на 18 березня 2008 року складає 919 900,00 грн., ринкова вартість - 918 412 грн. (а.с. 18-21). Відповідно до заяви на видачу готівки № 727 38 від 18 березня 2008 року [PERSON] отримав від позивача 251 135 євро, що еквівалентно у гривнях 2000001,47 (а.с.22, 67). Рішенням Печерського районного суду від 20 травня 2010 року задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с. 131-133). Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 10 грудня 2014 року заборгованість [PERSON] за Договром складає 8 353 256, 45 грн. (а.с. 68). У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно із ч.ч. 1 та 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Стаття 543 ЦК України встановлює, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. ст. 546, 549, 551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням та задатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги, якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Зкону. Статтею 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені ним вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" та ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Як вбачається з ч.1 ст. 591 ЦК України та ст. 39 Закону України "Про іпотеку" задоволення вимог кредитора за рахунок майна, що є предметом іпотеки, в судовому порядку може здійснюватися виключно шляхом реалізації предмета іпотеки через продаж з публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", де зазначено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. З урахуванням положень ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотеко держатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимоги шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотеко держателя на нерухоме майно , яке є предметом іпотеки , є договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі , яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пунктом 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що згідно виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі ч. 2 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що згідно виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. З урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотеко держателем права власності на нього за рішення суд, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотеко держатель на підставі ч.3 ст. 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом. Враховуючи, що позивач, виконавши умови договору, надав [PERSON] кредит, в розмірі передбаченому кредитним договором (а.с. 67), тим самим виконав взяті на себе зобов'язання, боржник отримавши кошти, в порушення договору укладеного з позивачем виконував його не належним чином, у зв'язку з чим виникла заборгованість, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача за рахунок майна [PERSON] що є предметом іпотеки, шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем. Позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат підлягають до задоволення, оскільки, згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтвердженні судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: partial