Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди внаслідок поширення про нього недостовірної інформації, в обґрунтування заявлених вимог вказуючи на те, що в номері газети «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» № 30 (70) за 28 липня 2016 року на сторінках № 1 та № 4 було опубліковано дві статті під назвами «[PERSON] принциповість голови маленької сільради» (далі стаття 1) та «Свавілля щодо добровільного обєднання Юрївщини» (далі стаття 2), в яких про позивача поширено недостовірну інформацію. Так, у Статті 1 про позивача написано - «Незабаром голова Юрївської райради [PERSON], який є депутатом облради, всім розповідає, нібито це він вибив в області на ремонт школи 1 млн. 800 тисяч ...». Однак, дана інформація є недостовірною, оскільки позивач дані відомості ніколи не розповсюджував, до того ж не є депутатом облради. Також у Статті 1 про позивача написано наступне - «[PERSON] знову переклав, перекваліфікував заслугу нашої молодої сільрадівської команди на свій рахунок. Такі люди не гребують нічим, аби зайвий раз «пропіаритися», засвітитися з нібито своїми хорошими справами перед людьми». Однак, дана інформація є недостовірною, оскільки позивач ніколи ніяким чином не перекладав нічиї заслуги на власний рахунок. Така інформація, як зазначив позивач, ображає його як людину та посадову особу органу місцевого самоврядування, порочить його честь і гідність та ділову репутацію. У Статті 2 про позивача написано - «За твердженням голови Преображенської сільради [PERSON], голова Юрївської райради [PERSON], котрий і раніше відрізнявся нездоровою амбітністю, знову задумав виділитися - так би мовити, добровільно примусово обєднати всі 12 сільських громад в одну Юрївську, стати головою цієї обєднаної громади і, по суті, одноправним володарем та розпорядником усієї землі й нерухомості Юрївщини». Однак, дана інформація є недостовірною, оскільки, як зазначив позивач, нездоровою амбітністю він ніколи не відрізнявся, при цьому відкрито підтримує обєднання громад, проте до такого обєднання ніколи нікого не примушував, присвоювати собі всю землю та нерухомість Юрївщини тим більше не збирався. Також у Статті 2 про позивача написано - «Почалося все з того, що голова Юрївської райради [PERSON] доручив голові Юрївської сільради [PERSON] прийняти на сесії сільради рішення про добровільне обєднання своєї громади в одну Юрївську». Однак, дана інформація є недостовірною, оскільки позивач таких доручень ніколи не давав та дане не входить до його посадової компетенції, до того ж Юрївська є селищною, а не сільською радою. Також у Статті 2 про позивача написано - «Однак, на сходку несподівано приїхали голова райради [PERSON]». Між тим, дана інформація є недостовірною, оскільки позивач ніколи не приїжджав на якісь «сходки», при цьому останній, як голова райради, відповідно до закону «Про місцеве самоврядування в Україні» та «Про статус депутатів місцевих рад» має право бути присутнім на сесії. Відтак, позивач як громадянин та посадова особа місцевого самоврядування буває присутнім на засіданнях сільських рад, а не на «сходках». Також у Статті 2 про позивача написано - «Останнім часом кожна сесія нашої та інших «незгодних» сільрад перетворюється на театралізоване шоу із заздалегідь написаним у райраді сценарієм. Приїжджає голова райради [PERSON] із компанією та не дає нормально провести сесію - гне свою лінію, постійно втручається в роботу, не дає нікому з опонентів ані виступити, ані навіть слова сказати. Відчуваючи вседозволеність і абсолютну безкарність проявляє повну неповагу до більшості депутатського корпусу сільради. Кілька подібних епізодів ми зняли на відеокамеру». Однак, дана інформація є недостовірною, оскільки позивач ніколи не писав ніяких сценаріїв засідань сільрад та ніколи не заважав проводити сесії і висловлювати будь-кому свою позицію. Навпаки, буваючи на засіданнях сільрад намагається добитись дотримання законності та правопорядку. Також у Статті 2 про позивача написано - «А напередодні [PERSON] викликав до себе наших преображенських депутатів - своїх однодумців, які по приїзду вирішили скликати позачергову сесію. Сценарій відпрацьований на Нововязівці, де спочатку прийняли рішення утриматися від обєднання, потім - знову не обєднуватися, а в третій раз, після накачування [PERSON], - таки обєднатися». Однак, дана інформація є недостовірною, оскільки позивач не викликав до себе преображенських депутатів та нікого не «накачував». Також у Статті 2 про позивача написано - «Для чого потрібно голові райради [PERSON] обєднання всієї Юрївщини в одну громаду? - [PERSON] вже оголосив, що в разі позитивного вирішення питання, він складе з себе обовязки голови райради та балотуватиметься на пост голови обєднаної громади. По суті, він стане володарем і розпорядником усієї землі та нерухомості Юрївського району. Для чого він і його команда не гребують ніякими засобами - від приниження та обману до залякування, погроз і застосування їх на ділі. Так, нажаль, дійшло й до крайнощів - мені ось недавно влаштували невелику аварію. … Трохи раніше аналогічна ситуація трапилася ще з одним противником обєднання, депутатом нашої сільради [PERSON] Полтавцем…». Однак, дана інформація є недостовірною, оскільки про головування позивача в обєднаній громаді наразі не йдеться, тим більше позивач не став би володарем та розпорядником усієї землі та нерухомості Юрївського району, навіть якщо, гіпотетично, став би головою обєднаної громади, оскільки частина землі та нерухомості Юрївського району знаходиться у приватній власності громадян, інша ж власність належить громаді, а не персонально голові громади. Окрім того, позивач вболіває не за своє головування або наживу в обєднаній громаді, а за добробут і процвітання своєї громади. При цьому, ніяких аварій не влаштовував, фізичного тиску ні на кого не чинив. Також у Статті 2 про позивача написано - «Чому [PERSON] так спішно наступає, а ви так люто чините опір? - [PERSON] поспішає тому, що 29 липня має відбутися сесія облради, де розглядатимуться питання щодо централізації та обєднання громад. Щоб до нового 2017 року Юрївський район представляв собою одну обєднану громаду, а він був її головою». Однак, дана інформація є недостовірною, оскільки позивач вболіває не за своє головування в обєднаній громаді, а за добробут і процвітання цієї громади, а тому є прихильником обєднання громади. Позивач зазначав, що є законнообраним головою Юрївської районної ради, вибраним на цю посаду членами районної громади, серед яких користується авторитетом, при цьому його репутація є надзвичайно важливою для нього, як для людини і громадянина, а також є суспільно значущою з огляду на його посаду. В своїй діяльності позивач, як громадянин та як голова райради, керується не своїми власними інтересами, або інтересами окремих громадян, а виключно інтересами всієї громади за що і отримав повагу від людей. Поширення щодо позивача вищевказаної негативної недостовірної інформації ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію, а відтак позивач має право на спростування недостовірної інформації та право на відповідь. Окрім того, оскільки в Статті 1 та Статті 2 недостовірна інформація, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача викладена в брутальній, принизливій формі позивач зазначав, що також має право і на відшкодування моральної шкоди, при цьому в додаткових поясненнях до позовної заяви вказав, що внаслідок нахабного публічного паплюження його честі зазнав сильних переживань та тривалий час перебував у стані сильного стресу, що вкрай негативно позначилося на його психологічному та фізичному здоровї (т. 1 ас. 158 - 159). На підставі викладеного, посилаючись на ст. ст. 212 215 ЦПК України, ст. ст. 27, 31 Закону України «Про інформацію», ст. 277 ЦК України позивач, з урахуванням заяви про зменшення та уточнення позовних вимог (т. 1 ас. 226 - 228), просив: - визнати недостовірною інформацію поширену щодо нього у статті «[PERSON] принциповість голови маленької сільради», що була опублікована у газеті «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» № 30 (70) за 28 липня 2016 року на сторінці № 1, а саме таких речень: - «Незабаром голова Юрївської райради [PERSON], який є депутатом облради, всім розповідає, нібито це він вибив в області на ремонт школи 1 млн. 800 тисяч ...»; - «[PERSON] знову переклав, перекваліфікував заслугу нашої молодої сільрадівської команди на свій рахунок. Такі люди не гребують нічим, аби зайвий раз «пропіаритися», засвітитися з нібито своїми хорошими справами перед людьми». Визнати недостовірною інформацію поширену щодо нього у статті «Свавілля щодо добровільного обєднання Юрївщини», що була опублікована у газеті «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» № 30 (70) за 28 липня 2016 року на сторінці № 4, а саме таких речень: - «…голова Юрївської райради [PERSON], котрий і раніше відрізнявся нездоровою амбітністю, знову задумав виділитися - так би мовити, добровільно примусово обєднати всі 12 сільських громад в одну Юрївську, стати головою цієї обєднаної громади і, по суті, одноправним володарем та розпорядником усієї землі й нерухомості Юрївщини»; - «Почалося все з того, що голова Юрївської райради [PERSON] доручив голові Юрївської сільради [PERSON] прийняти на сесії сільради рішення про добровільне обєднання своєї громади в одну Юрївську»; - «Однак, на сходку несподівано приїхали голова райради [PERSON]»; - «Останнім часом кожна сесія нашої та інших «незгодних» сільрад перетворюється на театралізоване шоу із заздалегідь написаним у райраді сценарієм. Приїжджає голова райради [PERSON] із компанією та не дає нормально провести сесію - гне свою лінію, постійно втручається в роботу, не дає нікому з опонентів ані виступити, ані навіть слова сказати. Відчуваючи вседозволеність і абсолютну безкарність проявляє повну неповагу до більшості депутатського корпусу сільради. Кілька подібних епізодів ми зняли на відеокамеру»; - «А напередодні [PERSON] викликав до себе наших преображенських депутатів - своїх однодумців, які по приїзду вирішили скликати позачергову сесію. Сценарій відпрацьований на Нововязівці, де спочатку прийняли рішення утриматися від обєднання, потім - знову не обєднуватися, а в третій раз, після накачування [PERSON], - таки обєднатися»; - «[PERSON] вже оголосив, що в разі позитивного вирішення питання, він складе з себе обовязки голови райради та балотуватиметься на пост голови обєднаної громади. По суті, він стане володарем і розпорядником усієї землі та нерухомості Юрївського району. Для чого він і його команда не гребують ніякими засобами - від приниження та обману до залякування, погроз і застосування їх на ділі. Так, нажаль, дійшло й до крайнощів - мені ось недавно влаштували невелику аварію. … Трохи раніше аналогічна ситуація трапилася ще з одним противником обєднання, депутатом нашої сільради [PERSON] Полтавцем…»; - «[PERSON] поспішає тому, що 29 липня має відбутися сесія облради, де розглядатимуться питання щодо централізації та обєднання громад. Щоб до нового 2017 року Юрївський район представляв собою одну обєднану громаду, а він був її головою». Окрім того, позивач просив зобовязати [PERSON] організацію благодійний фонд «Твій рідний край» у запланованому найближчому випуску газети «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» опублікувати спростування недостовірної інформації наведеної у номері газети «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» № 30 (70) за 28 липня 2016 року на сторінках № 1 та № 4 у статтях під назвами «[PERSON] принциповість голови маленької сільради» та «Свавілля щодо добровільного обєднання Юрївщини» шляхом повідомлення про ухвалене у даній справі рішення, включаючи публікацію його тексту на сторінках № 1 та № 4 газети «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» тим самим шрифтом, що і спростоване повідомлення. Також, позивач просив зобовязати [PERSON] організацію благодійний фонд «Твій рідний край» у запланованому найближчому випуску газети «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» надати йому право на відповідь та стягнути з відповідачів, у солідарному порядку, на відшкодування завданої йому моральної шкоди 10 000 грв., перерахувавши вказані кошти на рахунок благодійної організації, а саме Громадська організація «Асоціація фермерів та приватних землевласників Юрївського району» Дніпропетровської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позовні вимоги, з урахуванням наданих уточнень, повністю підтримав. Представник відповідача [PERSON] організації благодійного фонду «Твій рідний край» [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги повністю не визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання призначене на 23.01.2017 року не зявився, надавши суду заяву про неможливість явки, в звязку з виробничою зайнятістю, через що засідання просив провести без його участі, при цьому будучи присутнім на всіх попередніх судових засіданнях по справі, журнали яких є невідємною частиною даного судового засідання, позовні вимоги повністю не визнав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги повністю не визнав. Заслухавши пояснення сторін по справі, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], оглянувши відеозапис засідання Юрївської селищної ради від 14.07.2016 року з виступом голови Юрївської районної ради [PERSON], наданий позивачем, відеозапис засідання сесії Преображенівської сільської ради Юрївського району від 14.06.2016 року, наданий представником позивача [PERSON], відеозапис загальних зборів жителів с. Преображенка Юрївського району від 22.06.2016 року, наданий представником відповідача [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного: - в судовому засіданні встановлено, що позивач по справі [PERSON] на підставі рішення Юрївської районної ради 7 го скликання № 1-1/VII від 25.11.2015 року обраний головою Юрївської районної ради Дніпропетровської області де й працює по теперішній час (т. 1 ас. 176, 178, 180). 28 липня 2016 року у номері № 30 (70) газети «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя», засновником якої є благодійний фонд «Твій рідний край», на сторінках № 1 та № 4 було опубліковано дві статті під назвами «[PERSON] принциповість голови маленької сільради» (далі стаття 1) та «Свавілля щодо добровільного обєднання Юрївщини» (далі стаття 2). Представник позивача в судовому засіданні стверджував, що в даних статтях відносно позивача [PERSON] було поширено недостовірну інформацію. Так, у статті 1 про позивача [PERSON] було написано наступне: - «Незабаром голова Юрївської райради [PERSON], який є депутатом облради, всім розповідає, нібито це він вибив в області на ремонт школи 1 млн. 800 тисяч ...»; - «[PERSON] знову переклав, перекваліфікував заслугу нашої молодої сільрадівської команди на свій рахунок. Такі люди не гребують нічим, аби зайвий раз «пропіаритися», засвітитися з нібито своїми хорошими справами перед людьми». Між тим, вказана інформація є недостовірною, оскільки позивач ніколи та нікому не розповідав, що саме він вибив в області кошти на ремонт школи, до того ж він не є депутатом облради та ніколи ніяким чином не перекладав нічиї заслуги на власний рахунок. У статті 2 про позивача [PERSON] було написано наступне: - «За твердженням голови Преображенської сільради [PERSON], голова Юрївської райради [PERSON], котрий і раніше відрізнявся нездоровою амбітністю, знову задумав виділитися - так би мовити, добровільно примусово обєднати всі 12 сільських громад в одну Юрївську, стати головою цієї обєднаної громади і, по суті, одноправним володарем та розпорядником усієї землі й нерухомості Юрївщини»; - «Почалося все з того, що голова Юрївської райради [PERSON] доручив голові Юрївської сільради [PERSON] прийняти на сесії сільради рішення про добровільне обєднання своєї громади в одну Юрївську»; - «Однак, на сходку несподівано приїхали голова райради [PERSON]»; - «Останнім часом кожна сесія нашої та інших «незгодних» сільрад перетворюється на театралізоване шоу із заздалегідь написаним у райраді сценарієм. Приїжджає голова райради [PERSON] із компанією та не дає нормально провести сесію - гне свою лінію, постійно втручається в роботу, не дає нікому з опонентів ані виступити, ані навіть слова сказати. Відчуваючи вседозволеність і абсолютну безкарність проявляє повну неповагу до більшості депутатського корпусу сільради. Кілька подібних епізодів ми зняли на відеокамеру»; - «А напередодні [PERSON] викликав до себе наших преображенських депутатів - своїх однодумців, які по приїзду вирішили скликати позачергову сесію. Сценарій відпрацьований на Нововязівці, де спочатку прийняли рішення утриматися від обєднання, потім - знову не обєднуватися, а в третій раз, після накачування [PERSON], - таки обєднатися»; - «[PERSON] вже оголосив, що в разі позитивного вирішення питання, він складе з себе обовязки голови райради та балотуватиметься на пост голови обєднаної громади. По суті, він стане володарем і розпорядником усієї землі та нерухомості Юрївського району. Для чого він і його команда не гребують ніякими засобами - від приниження та обману до залякування, погроз і застосування їх на ділі. Так, нажаль, дійшло й до крайнощів - мені ось недавно влаштували невелику аварію. … Трохи раніше аналогічна ситуація трапилася ще з одним противником обєднання, депутатом нашої сільради [PERSON] Полтавцем…»; - «[PERSON] поспішає тому, що 29 липня має відбутися сесія облради, де розглядатимуться питання щодо централізації та обєднання громад. Щоб до нового 2017 року Юрївський район представляв собою одну обєднану громаду, а він був її головою». Між тим, вказана інформація є недостовірною, оскільки позивач ніколи не відрізнявся нездоровою амбітністю, при цьому, відкрито підтримуючи обєднання громад до такого обєднання ніколи нікого не примушував та не мав намірів присвоювати собі всю землю та нерухомість Юрївщини. Окрім того, будь яких доручень голові Юрївської селищної ради [PERSON] щодо прийняття рішення про добровільне обєднання своєї громади в одну Юрївську не давав та ніяких «сходок» ніколи не відвідував, при цьому як голова райради має право бути присутнім на сесіях. Крім того, ніколи не писав ніяких сценаріїв засідань сільрад та не заважав проводити сесії; будь-яких преображенських депутатів до себе ніколи не викликав і тим більше нікого не «накачував». Також, не мав намірів ставати володарем та розпорядником усієї землі та нерухомості Юрївського району, оскільки частина такої знаходиться у приватній власності громадян, а інша належить громаді, зазначаючи, що вболіває не за своє головування в обєднаній громаді, а за добробут і процвітання цієї громади, а саме тому є прихильником обєднання громади. Вищезазначена газета «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» № 30 (70) за 28 липня 2016 року міститься в т. 1 на аркуші справи 17 та на сторінці 1 такої дійсно опублікована стаття «[PERSON] принциповість голови маленької сільради», а на сторінці 4 стаття «Свавілля щодо добровільного обєднання Юрївщини», при цьому автором цих статей зазначено [PERSON] та вказані статті викладені у формі інтервю з головою Преображенської сільської ради Юрївського району [PERSON]. На підтвердження того, що зміст опублікованих статей є дослівним відтворенням інтервю з [PERSON], представником відповідача [PERSON] надано диск з аудіозаписом такого інтервю (т. 1 ас. 194). Суд зауважує, що даний диск з аудіозаписом інтервю [PERSON] в судовому засіданні не прослуховувався за згодою всіх учасників процесу, оскільки всі сторони по справі визнали те, що зміст статей є саме дослівним відтворенням інтервю з [PERSON] яке проводив журналіст - відповідач по справі [PERSON], що не протиріче ч. 1 ст. 61 ЦПК України, згідно якої обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню. Суд зауважує, що інтерв'ю є головним методом отримання журналістом фактів, сутність якого полягає в здобутті \~новин\~ і повідомлень завдяки усному спілкуванню суб'єкта (кореспондента) з об'єктом (політичним діячем, науковцем, спортсменом, артистом тощо). Вирішуючи питання про те, чи є поширена інформація у вищевказаних статтях стосовно позивача [PERSON] недостовірною та такою, що принижує честь, гідність і ділову репутацію особи, якої вона стосується суд виходить з наступного: - відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ч. 6 ст. 277 ЦК України фізична особа особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації, в порядку встановленому законом. Відповідно до ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб у який вона була поширена. Пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року надав з приводу вирішення спорів зазначеної категорії наступні розяснення, зокрема, що стосуються предмету цього спору: - «п. 19 - вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною суди повинні визначати характер такої інформації та зясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.». Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 [PERSON]. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] вказував на те, що висловлювання [PERSON] стосовно позивача [PERSON], які містяться в опублікованих статтях, а зокрема «[PERSON] принциповість голови маленької сільради» та «Свавілля щодо добровільного обєднання Юрївщини» насправді є критикою позивача та оцінкою його дій з використанням характерних для публіцистики мовних засобів таких як гіпербола, алегорія, а відтак такі не можуть бути підставою для вимог про їх спростування. Аналогічну думку в судовому засіданні висловив і представник благодійної організації [PERSON] фонду «Твій рідний край», що є засновниками газети «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» [PERSON], вказавши, що зміст оспорюваних позивачем статей не містить фактичних даних, а є лише критикою, оцінкою дій, припущеннями, особистою думкою особи, що її висловлює, а тому не може бути перевірений на предмет його відповідності дійсності. Окрім того, вказав, що зміст вищевказаних статей є дослівним відтворенням інтервю з [PERSON], в звязку з чим, відповідно до ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні», - редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо вони є дослівним відтворенням публічних виступів або повідомлень субєктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб. Відповідно до норми ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе. В той же час нормою статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до статті 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» свобода слова і вільне вираження у друкованій формі своїх поглядів і переконань гарантуються Конституцією України і відповідно до цього Закону означають право кожного вільно і незалежно шукати, одержувати, фіксувати, зберігати, використовувати та поширювати будь-яку інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації, крім випадків, визначених законом, коли обмеження цього права необхідно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоровя населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі предявити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, тобто / або завдає шкоди відповідним особистим немайновим правам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Проаналізувавши в цілому зміст статей «[PERSON] принциповість голови маленької сільради» та «Свавілля щодо добровільного обєднання Юрївщини», також зокрема і оспорювану інформацію, що міститься в ній, а саме: - «Незабаром голова Юрївської райради [PERSON], який є депутатом облради, всім розповідає, нібито це він вибив в області на ремонт школи 1 млн. 800 тисяч ...»; - «[PERSON] знову переклав, перекваліфікував заслугу нашої молодої сільрадівської команди на свій рахунок. Такі люди не гребують нічим, аби зайвий раз «пропіаритися», засвітитися з нібито своїми хорошими справами перед людьми»; - «… голова Юрївської райради [PERSON], котрий і раніше відрізнявся нездоровою амбітністю, знову задумав виділитися - так би мовити, добровільно примусово обєднати всі 12 сільських громад в одну Юрївську, стати головою цієї обєднаної громади і, по суті, одноправним володарем та розпорядником усієї землі й нерухомості Юрївщини»; - «Однак, на сходку несподівано приїхали голова райради [PERSON]»; - «Останнім часом кожна сесія нашої та інших «незгодних» сільрад перетворюється на театралізоване шоу із заздалегідь написаним у райраді сценарієм. Приїжджає голова райради [PERSON] із компанією та не дає нормально провести сесію - гне свою лінію, постійно втручається в роботу, не дає нікому з опонентів ані виступити, ані навіть слова сказати. Відчуваючи вседозволеність і абсолютну безкарність проявляє повну неповагу до більшості депутатського корпусу сільради. Кілька подібних епізодів ми зняли на відеокамеру»; - «А напередодні [PERSON] викликав до себе наших преображенських депутатів - своїх однодумців, які по приїзду вирішили скликати позачергову сесію. Сценарій відпрацьований на Нововязівці, де спочатку прийняли рішення утриматися від обєднання, потім - знову не обєднуватися, а в третій раз, після накачування [PERSON], - таки обєднатися»; - «[PERSON] вже оголосив, що в разі позитивного вирішення питання, він складе з себе обовязки голови райради та балотуватиметься на пост голови обєднаної громади. По суті, він стане володарем і розпорядником усієї землі та нерухомості Юрївського району. Для чого він і його команда не гребують ніякими засобами - від приниження та обману до залякування, погроз і застосування їх на ділі. Так, нажаль, дійшло й до крайнощів - мені ось недавно влаштували невелику аварію. … Трохи раніше аналогічна ситуація трапилася ще з одним противником обєднання, депутатом нашої сільради [PERSON] Полтавцем…»; - «[PERSON] поспішає тому, що 29 липня має відбутися сесія облради, де розглядатимуться питання щодо централізації та обєднання громад. Щоб до нового 2017 року Юрївський район представляв собою одну обєднану громаду, а він був її головою», суд приходить до висновку, що інформація про визнання недостовірною якої заявлено позивачем, за своїм характером не є фактичними твердженнями істинність яких можна було б перевірити дослідженням доказів про факти. Вищевказана оспорювана інформація є висловленням власної думки відповідачки [PERSON], що склалася у неї про позивача, а отже не містить фактів, що могли б бути предметом перевірки їх в суді на достовірність. Оціночне судження є висновком отриманим у результаті інтелектуальної (логічної) обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причино наслідкових звязків між зазначеними джерелами інформації. І тому, будь яким шляхом не можливо оцінити правдивість чи правильність цього висновку. В позовній заяві позивач зазначав про те, що являється прихильником обєднання громади та доволі часто висловлював вказану думку не приховуючи її від інших людей, що, зокрема, в тому числі підтверджено в судовому засіданні і оглянутими - відеозаписом виступу позивача від 14.07.2016 року, відеозаписом виступу позивача на засіданні Преображенської сільської ради Юрївського району від 14.06.2016 року, відеозаписом виступу позивача на загальних зборах жителів с. Преображенка Юрївського району від 22.06.2016 року. Дане безумовно було предметом оцінки та аналізу для інших людей, підставою для формування у останніх відносно позивача та його позиції власних думок і переконань, критичного ставлення до позивача у разі незгоди з його позицією, оскільки питання обєднання Юрївської громади становило великий суспільний інтерес, про що також вказували і опитані в судовому засіданні свідки по справі, зазначивши, що позивач нерідко відвідував засідання інших сільрад Юр»ївського району, де в ході виступу висловлював свою позицію щодо необхідності об»єднання громади. Із загального контексту інтервю з відповідачкою [PERSON] слідує, що у спірних тезах має місце лише критика та оцінка дій позивача на посаді голови Юрївської районної ради, повязана насамперед з питаннями стосовно обєднання територіальної громади, незадоволення роботою позивача на посаді, думки, переконання, сформовані відповідачкою [PERSON] у звязку з узагальненням дій позивача стосовно питання обєднання громади, критична оцінка певних фактів і недоліків, критичне до них ставлення, що подекуди носять негативне емоційне забарвлення, однак висловлення яких гарантується ст. 34 Конституції України, а тому є правомірними та не порушують права позивача. У справах\~ "Лінгенс проти Австрії"\~ і "Обершлик проти Австрії", ЄСПЛ розмежовував поняття ствердження факту і субєктивна оцінка. Існування фактів може бути наочно показано, в той час як субєктивна оцінка не потребує доказів. Вимога довести істинність субєктивної оцінки нездійсненна і сама по собі порушує свободу думки, яка являється основною права, гарантованого ст. 10 [PERSON]. Оціночні судження зазвичай не містять конкретних фактів; це, як правило, роздуми особи (журналіста) з приводу конкретних фактів. На думку суду оспорювані позивачем вищевказані висловлювання [PERSON] є оціночними судженнями людини, яка давала інтерв»ю, оскільки не містять в собі конкретних фактичних даних про те коли саме викладені обставини мали місце, між ким та коли (якими особами) такі відбувалися, кого саме з «преображенських» депутатів позивач до себе викликав та коли, кому саме та коли розповідав про «вибиті кошти на ремонт школи», які саме заслуги переклав на себе та в чому це виражалось, де це зафіксовано, коли та кому конкретно оголосив, що балотуватиметься на пост голови обєднаної громади, тощо, а отже ці відомості не можна перевірити на предмет відповідності дійсності та спростувати. Критика відповідача [PERSON] в оспорюваний статтях була фактично направлена проти позиції зайнятої позивачем [PERSON] в питанні щодо добровільного обєднання територіальних громад Юрївського району. Достатньою фактичною підставою для подібних субєктивних висловлювань (оцінки) з боку відповідачки [PERSON], на думку суду, були дії самого позивача, який не приховував того, що є прихильником обєднання громади району та відвідуючи сесії сільських рад району, а в тому числі і збори жителів с. Преображенка Юрївського району, відкрито висловлював дану позицію. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про добровільне обєднання територіальних громад» голова районної ради дійсно не є учасником обєднання громад. А тому, висловлюючи свою позицію на засіданнях сільських рад та зборах жителів с. Преображенка про те, що є прихильником обєднання громад Юрївського району, оскільки дане, на його думку буде кращим для району, позивач мав би усвідомлювати, що такі його дії безумовно можуть викликати негативну реакцію, бути підставою для гострої критики з боку як громадськості так і посадових осіб сільських рад, які мали, або мають протилежну точку зору на це питання та не погоджувалися з позицією позивача; формувати точку зору про те, що позивач, можливо, має особистий інтерес в обєднанні Юрївської громади. Викладені в статті обставини щодо автомобільної аварії, яка сталася з [PERSON], остання, як вбачається зі змісту статті, не повязує безпосередньо з особою позивача та саме конкретно його в цьому не звинувачує, констатуючи лише про те, що таке з нею мало місце. Висловлювання відповідачки [PERSON] про те, що «… на сходку несподівано приїхали голова райради [PERSON] Буряк…» суд не вважає таким, що порушує особисті немайнові права позивача, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим правам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а відтак не складає юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову. Так, застосування при дачі інтервю слова «сходка» на думку суду не містить в собі жодного негативного контексту. Згідно Словника української мови (Академічний тлумачний словник (1970-1980) Том 9, сторінка 897, права колонка) сходка це : 1. У давній Русі збори городян, що розглядали й вирішували суспільні та державні справи; 2.\~На Україні та в Білорусії збори членів поземельної сільської громади; 3.\~У дореволюційній Росії революційні збори робітників, студентів і т. ін.; 4.\~Зустріч, зібрання певної групи людей в якому- небудь місці для розваги, відпочинку, обміркування чогось. Саме в контексті як «збори громадян» і було застосовано відповідачкою [PERSON] слово «сходка» в оспорюваній позивачем тезі: - «Однак на сходку несподівано приїхали голова райради [PERSON]», що слідує зі змісту всього інтервю в цілому та на що також звертав увагу в своїх поясненнях представник [PERSON] - [PERSON]. Сприйняття слова «сходка» позивачем саме в негативному контексті як « збори бандитів » , є його персональним трактуванням такого в негативній площині і не свідчить , що таке безумовно для всіх несе негативний характер та зміст. Окрім того, в судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] дійсно відвідував загальні збори жителів с. Преображенка, де, в тому числі, обговорювалося питання обєднання громади та що підтверджено в судовому засіданні оглянутим відеозаписом загальних зборів жителів с. Преображенка Юрївського району від 22.06.2016 року на яких був присутній позивач. При цьому, використання при висвітленні вказаних подій відповідачкою слова «сходка», з огляду на вищевказаний смисловий контекст останнього та те, що таке є загальновживаним в сільській місцевості, не свідчить про вживання такого саме в негативній площині та як такого, що порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача. З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов думки про відсутність юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, поняття якого викладено у п. 15 постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, вони як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням субєктивної думки і поглядів не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності. Окрім того, суд зазначає, що в силу статті 10 [PERSON] Європи про захист прав і основних свобод людини від 1950 року, ратифікованою Україною в 1955 році слідує: - кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати та поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно кордонів; - здійснення цих свобод, оскільки воно повязане з обовязками і відповідальністю, може бути предметом таких формальностей, умов, обмежень, або покарання, які встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності, або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням або злочинам, для захисту здоровя і моралі, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошення інформації одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Принцип указаної норми Європейської конвенції ради Європи про захист прав і основних свобод людини покладений в основу ст. 34 Конституції України, згідно якої кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Крім того, суд враховує також і те, що позивач [PERSON] є публічно відомою в суспільстві особою (голова Юрївської районної ради), політиком, а тому в розумінні п. 2 ст. 10 Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини майже не надається можливостей для обмеження свободи вираження поглядів, оскільки йдеться про виступи політиків, або про питання, які становлять суспільний інтерес. Так, межа допустимої критики щодо такої публічної особи як політик є ширшою ніж щодо приватної особи. На відміну від останнього перший неминуче та свідомо йде на те, щоб усі його слова та вчинки були обєктом пильної уваги з боку журналістів та широкого загалу, тому має виявляти більшу толерантність (вказаний висновок відображений в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Інкал проти Туреччини» від 09.06.1998 року та «Лінгенс проти Австрії» від 08.07.1986 року). Також заслуговує на увагу і те, що Декларацією про свободу політичних дебатів у ЗМІ, схваленою 12.02.2004 року на 872-му засіданні Комітету [PERSON] Європи, закріплено принцип свободи висловлювань та інформації через ЗМІ. Плюралістична демократія і свобода політичних дебатів вимагають щоб громадськість була проінформована про питання суспільної вагомості, що включає право ЗМІ поширювати негативну інформацію та критичні оцінки стосовно політичних фігур та посадових осіб, а також право громадян отримувати їх. Політичні фігури апелюють до довіри громадян і підлягають публічним політичним дебатам, тому вони підлягають жорсткому громадському контролю і потенційно сильній публічній критиці через ЗМІ щодо способу, яким вони виконали, або здійснюють свої функції. У названій резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, чи будь якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Таким чином, на думку суду відповідачкою [PERSON] при дачі інтервю журналісту газети «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» відповідачу [PERSON], що в свою чергу є автором спірних статей, дотримано баланс між її конституційним правом на свободу вираження поглядів та правом на повагу до ділової репутації позивача. Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до \~Конституції України \~життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Проте, враховуючи викладене вище, суд вважає, що інформація яку просить спростувати позивач, а саме: - «Незабаром голова Юрївської райради [PERSON], який є депутатом облради, всім розповідає, нібито це він вибив в області на ремонт школи 1 млн. 800 тисяч ...»; - «[PERSON] знову переклав, перекваліфікував заслугу нашої молодої сільрадівської команди на свій рахунок. Такі люди не гребують нічим, аби зайвий раз «пропіаритися», засвітитися з нібито своїми хорошими справами перед людьми»; - «… голова Юрївської райради [PERSON], котрий і раніше відрізнявся нездоровою амбітністю, знову задумав виділитися - так би мовити, добровільно примусово обєднати всі 12 сільських громад в одну Юрївську, стати головою цієї обєднаної громади і, по суті, одноправним володарем та розпорядником усієї землі й нерухомості Юрївщини»; - «Однак, на сходку несподівано приїхали голова райради [PERSON]»; - «Останнім часом кожна сесія нашої та інших «незгодних» сільрад перетворюється на театралізоване шоу із заздалегідь написаним у райраді сценарієм. Приїжджає голова райради [PERSON] із компанією та не дає нормально провести сесію - гне свою лінію, постійно втручається в роботу, не дає нікому з опонентів ані виступити, ані навіть слова сказати. Відчуваючи вседозволеність і абсолютну безкарність проявляє повну неповагу до більшості депутатського корпусу сільради. Кілька подібних епізодів ми зняли на відеокамеру»; - «А напередодні [PERSON] викликав до себе наших преображенських депутатів - своїх однодумців, які по приїзду вирішили скликати позачергову сесію. Сценарій відпрацьований на Нововязівці, де спочатку прийняли рішення утриматися від обєднання, потім - знову не обєднуватися, а в третій раз, після накачування [PERSON], - таки обєднатися»; - «[PERSON] вже оголосив, що в разі позитивного вирішення питання, він складе з себе обовязки голови райради та балотуватиметься на пост голови обєднаної громади. По суті, він стане володарем і розпорядником усієї землі та нерухомості Юрївського району. Для чого він і його команда не гребують ніякими засобами - від приниження та обману до залякування, погроз і застосування їх на ділі. Так, нажаль, дійшло й до крайнощів - мені ось недавно влаштували невелику аварію. … Трохи раніше аналогічна ситуація трапилася ще з одним противником обєднання, депутатом нашої сільради [PERSON] Полтавцем…»; - «[PERSON] поспішає тому, що 29 липня має відбутися сесія облради, де розглядатимуться питання щодо централізації та обєднання громад. Щоб до нового 2017 року Юрївський район представляв собою одну обєднану громаду, а він був її головою», не зачіпає честь, гідність і ділову репутацію позивача, оскільки зазначена інформація не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, а лише викладена як оціночне судження, крім того, інформація про те, що позивач приїхав «на сходку» не є такою, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ [PERSON] та практику Суду як джерело права. Тому, при ухваленні вказаного рішення суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема: - відповідно \~до \~рішення\~ Європейського\~ Суду\~ з\~ прав \~людини\~ в \~справі «Українська \~ Прес-група»\~ проти\~ України»\~ від\~ 29.03.2005\~року\~ параграф\~ 41\~ зазначено: \~« У\~ своїй\~ практиці \~Суд\~ розрізняє\~ факти\~ та \~оціночні\~ судження.\~ Якщо\~ існування\~ фактів\~ може\~ бути \~підтверджене,\~ правдивість оціночних \~суджень\~ не\~ піддається\~ доведенню.\~ Вимога\~ довести\~ правдивість \~ оціночних\~ суджень\~ є\~ нездійсненною\~ і \~порушує свободу висловлення \~ думки\~ як \~таку,\~ що \~є \~фундаментальною\~ частиною права, \~яке охороняється\~ статтею\~10\~ [PERSON]»; - рішенням від 21.02.2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли бути визнані провокативними, грубими та агресивними вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання навіть «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Суд також вказував, що межі допустимої критики відносно політика більш широкі чим відносно приватних осіб, а відповідно такий зобовязаний проявляти більш високу ступінь толерантності; - рішенням Європейського суду від 23.06.2009 року у справі «Бодрожич та Вуїін проти Сербії» вказано, що свобода вираження поглядів, яка захищена ч. 1 ст. 10 [PERSON] утворює одну із фундаментальних цінностей у демократичному суспільстві. Причому, це стосується не лише тієї інформації чи ідей, які приємно отримувати та які не є образливими, а також тих які є шокуючими чи такими, що викликають занепокоєння. При цьому, суд зауважив, що приватні особи роблять себе відкритими для публічної перевірки тоді, коли виступають на арені публічних дебатів. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» п. 41 зазначено, що свобода вираження поглядів гарантована п. 1 ст. 10 [PERSON] про захист прав і основних свобод людини становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання п. 2 ст. 10 цієї [PERSON] свобода вираження стосується не лише тієї інформації чи тих ідей, які отримані належним чином, або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів без яких демократичне суспільство не можливе. Рішенням Європейського суду від 29.06.2005 року у справі «Соколовські проти Польщі» зазначено, що відповідно до усталеної практики суду за ч. 2 ст. 10 Європейської конвенції з прав людини можливості обмеження політичної дискусії з питань суспільного інтересу є мізерним, адже свобода вираження поглядів утворює одну із важливих засад демократичного суспільства та є основною умовою для його прогресу і самореалізації кожної особи. Тому, питання, що стосується аналізу діяльності певної політичної партії чи політичного діяча, до якого привернута увага всього суспільства, безперечно є інформацією, яка становить суспільний інтерес. У\~ справі \~«Єрусалем \~проти \~Австрії»\~ суд\~ встановив,\~ що\~ ступінь публічності,\~ якого \~набули\~ дії\~ особи,\~ ступінь \~її \~участі \~у \~публічній\~ дискусії \~обумовлюють\~ ступінь\~ її\~ толерантності, \~який \~вона\~ повинна\~ виявляти \~стосовно \~критики. Також, суд бере до уваги, що позивач, будучи публічною особою, мав би усвідомлювати, що він самостійно та свідомо відкриває себе для критики, яка у демократичному суспільстві може цілком правомірно здійснюватися у формі, яка не є обовязково приємною для позивача, навіть, шокуючою; він мав бути готовий до того, що критика на його адресу може бути зроблена у спосіб та за стилем, які не будуть схвальними для позивача. Ознайомившись з наданими письмовими доказами по справі та заслухавши покази свідків по справі, які є депутатами сільських рад, а частина з них головами сільських, селищної рад, враховуючи резонансну ситуацію, що склалася навколо питання обєднання громади району, висловлювання [PERSON], наведені у спірних статтях не є, як зазначалося вище фактичними твердженнями, а є вираженням, в тому числі, субєктивної думки відповідача з використанням стилістичних прийомів, критикою та оцінкою дій позивача на посаді голови райради відносно питання щодо обєднання громади, яке мало великий суспільний інтерес в районі. У \~спірних статтях \~відповідачка [PERSON], працюючи головою Преображенської сільради Юр»ївського району, \~висловила \~власний\~ погляд,\~ тобто особисту\~ позицію\~ і\~ оцінку \~події\~ та \~ситуації,\~ що\~ конче\~ важливо\~ для демократичного\~ суспільства. \~На\~ думку \~суду,\~ було \~б\~ неприйнятним,\~ якби\~ суспільним\~ та \~політичним\~ діячам\~ забороняли\~ їх\~ висловлювати. Громадська думка стосовно позивача жодним чином не змінилася, що підтвердили опитані в судовому засіданні свідки. Стаття була розміщена в газеті «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» де право відповідачки [PERSON] на свободу думки і слова, вільне вираження своїх поглядів і переконань було реалізоване. Стаття не спричинила жодних негативних наслідків для позивача. Крім того, зі змісту поширеної інформації не вбачається, що така інформація ганьбить честь та гідність позивача, завдає шкоду його діловій репутації. Зокрема під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю повязується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обовязків. Суд зауважує, що для захисту честі, гідності та ділової репутації необхідно, щоб відомості були такими, що порочать не з точки зору потерпілого, чия їх індивідуальна оцінка спонукає його до пред'явлення позову, а з точки зору закону, принципів моралі і моральності.\~ Отже, навіть якщо поширені відомості не відповідають дійсності, але нічого не говорять про порушення суб'єктом жодних законоположень або норм моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетичної поведінки в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо, вони не можуть вважатися такими, що порочать. Представником позивача в судовому засіданні не доведено, що розповсюджена інформація призвела до негативних наслідків, що дискредитують позивача з точки зору закону, принципів моралі і моральності , втручання в його приватне життя. Доводи представника позивача про те, що прочитавши вказані статті люди будуть мати гіршу думку про позивача ніж мали до цього, суд вважає припущеннями останнього нічим фактично не підтвердженими, а окрім того, не надано жодних доказів, що оспорювані тези в статтях якимось чином змінили суспільну думку (жителів району) стосовно позивача або призвели до будь яких інших негативних наслідків, завдавши шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача. Пояснення свідків зі сторони позивача, а саме - [PERSON], [PERSON], [PERSON], стосовно позитивної характеристики позивача, суд розцінює як субєктивну думку останніх та вираженням їх поглядів , які вони мають право висловлювати стосовно особи позивача, нарівні з відповідачами. Однак, дане безумовно не свідчить, що такої позитивної думки про особу позивача мали дотримуватися всі жителі Юрївського району, які читають газету «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя», або знають позивача особисто, чи по роботі, чи як публічну особу та що саме прочитані ними оспорювані позивачем статті призвели до того, що вони змінили думку відносно позивача в гіршу сторону та що від цього постраждала ділова репутація позивача, його честь та гідність. При цьому, суд зауважує, що кожна особа має право саме на свою субєктивну думку і така думка може бути і негативною, що також є правом особи. Ставлення громадськості до особи позивача не можливо оцінювати такими моральними критеріями як «позитивне» чи «негативне», оскільки ці поняття є різними та неоднозначними для кожної окремої людини. А тому доводи представника позивача, що спірні статті змінили думку людей про позивача в гіршу (негативну) сторону не заслуговують на увагу. Доказів відчуття позивачем сильних переживань, сильного стресу, що негативно відзначилось на його фізичному та психічному здоровї внаслідок поширення відносно нього оспорюваної ним інформації, суду не представлено. Що стосується інформації яку просить спростувати позивач, а саме: - «почалося все з того, що голова Юрївської райради [PERSON] доручив голові Юрївської сільради [PERSON] прийняти на сесії сільради рішення про добровільне обєднання своєї громади в одну Юрївську», то вказана інформація є достовірною, оскільки така підтверджена показами опитаного в якості свідка голови Юрївської селищної ради [PERSON], який пояснив, що [PERSON] насправді хоч і не має права давати йому «доручень», однак, дійсно запропонував (говорив) йому (свідку) ініціювати (провести) на засіданні сесії депутатів Юрївської селищної ради розгляд питання про добровільне обєднання громад Юрївського району в одну єдину обєднану громаду. Згідно Словника української мови: в 11 томах. Том 8,\~1977. Стор. 258. та Том 2, 1971. - Стор. 381 значення слів «доручив» та «запропонував» (доручення та пропозиція) мають дещо подібний смисловий контекст та смислове значення, тобто - справа доручена кому-небудь, завдання та вказівка відносно того як діяти, що робити та інше. А тому, використання в оспорюваній тезі слова «доручив», в той час як свідок [PERSON] вказує «запропонував, говорив» беззаперечно та безумовно не свідчить про недостовірність вказаної інформації та однозначно про її неправдивість та не змінює змісту (суті) інформації. Окрім того, сама по собі дана інформація жодним чином не порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача [PERSON], не призвела до порушення особистих немайнових прав чи заподіяння шкоди відповідним особистим немайновим благам позивача, а відтак не становить складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову. Оскільки судом не встановлено, що відповідачі у вищезгаданих статтях, а в тому числі і в оспорюваних позивачем тезах, розповсюдили недостовірну інформацію щодо позивача, при цьому частина оскаржуваної інформації, що міститься в таких статтях є оціночними судженнями відповідача [PERSON], а одна з тез є достовірною інформацією, то сам факт сприйняття позивачем субєктивних суджень, як таких, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію не дає підстав для спростування такої інформації у судовому порядку, а відтак, суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог щодо визнання інформації недостовірною та її спростування. Згідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Оскільки вимоги про відшкодування моральної шкоди мають похідний характер і повязані з встановленням факту порушення прав особи незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, суд вважає, що задоволення такої залежить від притягнення судом відповідачів до відповідальності за поширення ними недостовірної інформації та зобовязання спростувати таку. Між тим, оскільки суд не вбачає підстав для визнання оспорюваної позивачем інформації недостовірною та зобовязання спростувати таку, то приходить до висновку про відсутність законних підстав для задоволення вимоги про відшкодування відповідачами завданої моральної шкоди. Окрім того, субєктивні думки висловлені відповідачкою [PERSON] відносно позивача [PERSON] в статтях «[PERSON] принциповість голови маленької сільради» та «Свавілля щодо добровільного обєднання Юрївщини» не є такими, що виражені в брутальній, принизливій чи непристойній формі, а відтак не вбачається підстав для покладення обовязку відшкодувати моральну шкоду. \~\~Із\~ змісту \~вищеназваних \~статей\~ не \~ вбачається\~ і порушення немайнових\~ прав\~ позивача,\~ як\~ фізичної\~ особи,\~ так як \~опублікована\~ в\~ них\~ інформація\~ не \~містить \~відомостей\~ щодо\~ його \~приватного\~ життя,\~\~ таким\~ чином,\~ не доведені \~правові\~ підстави\~ відшкодування\~ моральної шкоди. Щодо позовної вимоги про зобовязання [PERSON] організації благодійний фонд «Твій рідний край» у запланованому найближчому випуску газети «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» надати позивачу право на відповідь суд виходить з наступного: - так, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки поширені в засобі масової інформації принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації, з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку (ч.\~2 \~ст.\~30\~ Закону\~ України\~ «Про\~ інформацію»,\~ ст.\~ 37\~ Закону\~ «Про \~друковані \~засоби \~масової\~ інформації\~ (пресу) \~в\~ Україні»). Таким чином, право на відповідь є правом на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права. Відповідно до Резолюції (74) 26 Комітету міністрів [PERSON] Європи "Про право на відповідь стан особи відносно преси", ухваленої Комітетом міністрів на 233-му засіданні заступників міністрів від 2 липня 1974 року - будь-яка фізична або юридична особа, а також інші органи, незалежно від їхнього громадянства та місцезнаходження, якщо про них ішлося в газеті, журналі, передачі по радіо чи телебаченню або в будь-якому іншому засобі інформації періодичного характеру, можуть використати право на відповідь з метою спростування фактів, що стосуються цієї особи або органу, якщо, за їхнім твердженням, факти, що стали надбанням громадськості, є неправдивими. На прохання відповідної особи засіб інформації зобов'язаний зробити публічну заяву, яку ця особа йому надсилає. В судовому засіданні встановлено, що позивачеві без будь-яких додаткових умов пропонували, в будь-який час, реалізувати своє право на відповідь на сторінках газети «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя», в тому числі пропонували це неодноразово і в судовому засіданні, звертаючи увагу на готовність в будь - який час опублікувати відповідь позивача за умови надання матеріалів для опублікування, однак, до теперішнього часу позивачем будь яких матеріалів з цього приводу для опублікування в газеті редакції останньої не надано. Представник позивача в судовому засіданні також підтвердив, що будь які матеріали для опублікування в якості відповіді до редакції газети позивачем до теперішнього часу не направлялись та не надавались. З листа за підписом головного редактора газети «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» [PERSON] від 28.09.2016 року, направленого на адресу позивача електронною поштою вбачається, що редакція газети «Твій рідний край» у будь який момент готова розглянути з метою публікації точку зору позивача на ситуацію що склалася, а також готова спростувати і недостовірну інформацію, але в разі надання позивачем доказів її недостовірності (т. 2 ас. 51). Суд зауважує, що докази стосовно спростування недостовірної інформації не впливають на право позивача на відповідь. При цьому, з вищевказаного листа не вбачається, що позивачеві відмовили саме в реалізації ним свого права на відповідь, тобто на висвітлення власної точки зору щодо поширеної інформації, в публікації наданої ним відповіді на ситуацію, що склалася. Разом з тим, текст відповіді не був наданий позивачем для опублікування в газеті до теперішнього часу, а тому у відповідачів не було жодних матеріалів наданих позивачем для опублікування в якості відповіді останнього на ситуацію, що склалася. Відтак, в судовому засіданні не встановлено, що позивачу було відмовлено в опублікуванні матеріалів, які надані ним як відповідь та у звязку з чим було порушено його право на надання відповіді та її публікацію. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Інтерес, який охороняється законом - це не заборонене законом і таке, що не суперечить загальним засадам цивільно правового регулювання прагнення особи щодо ефективної реалізації своїх повноважень, які не визначені як субєктивні права. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Між тим, в судовому засідання не встановлено, що право позивача на надання відповіді на сторінках газети «Твій рідний край. Газета північного Придніпровя» було порушено. Натомісь встановлено, що позивач свідомо не скористався таким правом до теперішнього часу та не звертався до газети з проханням надрукувати його відповідь чи власне тлумачення, надавши для цього відповідні матеріали для опублікування, а тому, стосовно цієї позовної вимоги (надання права на відповідь) відсутнє порушене право, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні такої вимоги. На підставі викладеного, позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Outcome: dismissed