Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначено, що позивач працював на підприємстві відповідача на посаді слюсаря чергового та з ремонту устаткування. 24 червня 2014 року приблизно о 13 годин 20 хвилин під час виконання своїх трудових обов'язків в ніші підвалу подрібнення на відмітці -3.600м, вздовж ряду «Б» між вісями 107-108 на виробничій дільниці №2 в корпусі збагачення рудозбагачувальної фабрики №2 підприємства відповідача внаслідок нещасного випадку позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді: «забій правого колінного суглоба. Забій, садна правої поперекової області. Забій, підшкірна гематома м'яких тканин голови, носа». Зазначений факт підтверджується актами Форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом» та Н-5 «Проведення спеціального розслідування нещасного випадку». Нещасний випадок на виробництві стався внаслідок обрушення частини залізобетонної опалубної плити перекриття з відмітки 0.000м на відмітку -3.600м на позивача зверху. Відповідно до п.10 Акту Форми Н-1 нещасний випадок стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці з боку посадових осіб відповідача. Таким чином, нещасний випадок обумовлений неналежним виконанням відповідачем вимог законодавства щодо створення та підтримання безпечних умов праці. 29 жовтня 2014 року [PERSON] пройшов огляд МСЕК, йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20% внаслідок трудового каліцтва. 22 листопада 2017 року позивач повторно пройшов огляд МСЕК, йому встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 10%. Таким чином, позивач змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури і лікування. У зв'язку з нещасним випадком порушено нормальні життєві зв'язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв'язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий процес лікування тілесних ушкоджень, отриманих внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом, позбавляє [PERSON] можливості вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання травм позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль. Позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Позивач не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Все це постійно і негативно позначається на душевному та фізичному станах позивача. У зв'язку із чим просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 36820 грн. Представник відповідача надав відзив на позов. Вважають позовні вимоги необґрунтованими. В обґрунтування заперечення зазначають, що гірничо-збагачувальне виробництво передбачає використання обладнання, машин та механізмів, при роботі яких виникають шкідливі фактори. Праця у важких та шкідливих умовах супроводжується наданням пільг, передбачених Законом України «Про охорону праці», а саме: забезпечення спеціальним одягом, спеціальним взуття та іншими засобами індивідуального захисту, мийними засобами, безоплатно молоком або рівноцінними харчовими продуктами. У ПРАТ «ІНГЗК» діє система управління охороною праці, яка покликана забезпечувати нормальні умови праці, знижувати вплив шкідливих виробничих факторів на організм працівників та попереджати виникнення професійних захворювань у працівників ПРАТ «ІНГЗК». Щороку відповідач впроваджує нові методи і засоби, які б сприяли покращенню умов праці своїх правників, та витрачає на охорону праці чималі кошти, що закріплено у колективних договорах між дирекцією та трудовим колективом ПРАТ «ІНГЗК». Зазначають, що виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах, не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 Закону України «Про охорону праці». Позивач у період роботи не лише знав про шкідливі умови, але і свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоров'я. Зазначає, що зниження професійної працездатності не може позбавити позивача можливості реалізації своїх повсякденних звичок та бажань. Позивачем не доведена наявність моральної шкоди та її розмір. До того ж, позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. З 15 січня 2007 року по 20 квітня 2018 року позивач працював на ВАТ «ІнГЗК» (яке змінило назву на ПАТ «ІнГЗК», а згодом - на ПРАТ «ІНГЗК») слюсарем черговим та з ремонту устаткування (а.с. 24-28). Відповідно до акту № 1 від 28 червня 2014 року форми Н-1 «Про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом» - 24 червня 2014 року приблизно о 07 годині 00 хвилин позивач прибув на роботу до початку робочої зміни, переодягнувся в спеціальні одяг та взуття. ) 07 годині 15 хвилин [PERSON] від механіка дільниці ПВС виробничої дільниці № 2 РЗФ-2 [PERSON]. отримав наряд на виконання робіт з ревізії запірної арматури у приміщенні майстерні дільниці та заміну засувки ДУ-80 на трубопроводі питної води по ряду А2-Б у підвалі подрібнення 107-108 вісі. З 07 години 35 хвилин позивач виконував роботи з ревізії запірної арматури до 11 години 30 хвилин, а приблизно о 12 годині 20 хвилин [PERSON] з електрогазозварником [PERSON] узяли інструмент, засувку ДУ-80 та зварювальний кабель і попрямували виконувати роботи з заміни засувки ДУ-80. Прибувши на місце виконання робіт в підвал подрібнення по ряду А2-Б 107-108 вісей корпусу збагачення РЗФ-2, [PERSON] та [PERSON] демонтувати несправну засувку та приступили до встановлення справної засувки ДУ-80. Для цього вони закріпили справну засувку ДУ-80 до фланцю кріплення трубопроводу з однієї сторони. [PERSON] знаходився на майданчику обслуговування насосів подачі технічної води з південної сторони від місця встановлення засувки, а [PERSON] - з протилежної сторони відносно засувки, в ніші між колонами 107-108 вісей під перекриттям із залізобетонної опалубної плити. Приблизно о 13 годині 15 хвилин до місця виконання робіт прийшов [PERSON] для їх контролю. О 13 годині 20 хвилин під час закріплення [PERSON] та [PERSON] засувки ДУ-80 до трубопроводу з іншої сторони сталося раптове обрушення частини залізобетонної опалубної плити перекриття з відмітки + 0.000м на відмітку -3.600м, яка при падінні травмувала [PERSON] Відповідно до своїх посадових обов'язків інженер з технічного нагляду ІІ категорії РЗФ-2 [PERSON] не здійснив якісний нагляд за технічним станом будівельних конструкцій РЗФ-2. Внаслідок недостатнього контролю за технічним станом залізобетонної опалубної плити перекриття [PERSON] не було організовано роботи з негайного усунення пошкоджень будівель та споруд аварійного характеру, які створили небезпеку для працюючого персоналу. Встановлений діагноз потерпілого - «забій правого колінного суглобу. Забій, садна правої поперекової області. Забій, підшкірна гематома м'яких тканей голови, носа». Відповідно до п. 7 акту основною причиною настання нещасного випадку є незадовільний технічний стан (опалубної плити), супутньою - невиконання посадових обов'язків. У пункті 10 акту особою, яка допустила порушення вимог законодавства про охорону праці (а саме: пп. 2.1, 2.3 «Посадової інструкції інженера з технічного нагляду ІІ категорії загально цехової дільниці РЗФ-2», затвердженої 16 грудня 2013 року), [PERSON], інженера з технічного нагляду ІІ категорії РЗФ-2 ПАТ «ІнГЗК» (а.с. 12-15). Аналогічні обставини викладені в акті від 28 червня 2014 року форми Н-5 «Проведення розслідування нещасного випадку, що стався 24 червня 2014 року о 13 годині 20 хвилин» (а.с. 16-19). Сторонами не оспорюється той факт, що Відкрите акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" змінило назву на Публічне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу змінило назву на Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат". При огляді МСЕК 29 жовтня 2014 року [PERSON] первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності - 20 % з 29 жовтня 2014 року по 01 листопада 2015 року у зв'язку із трудовим каліцтвом. Група інвалідності не встановлена (а. с. 28). При повторному огляді МСЕК 22 листопада 2017 року позивачу повторно встановлено 10 % втрати професійної працездатності з 01 листопада 2017 року по 01 листопада 2019 року. Група інвалідності не встановлена (а.с. 10-11). [PERSON] внаслідок виробничої травми та відділених наслідків травми на виробництві проходив лікування в медичних закладах з 16 жовтня 2015 року по 29 жовтня 2015 року та з 18 жовтня 2016 року по 20 жовтня 2016 року (а.с. 21-22, 23). Внаслідок трудового каліцтва позивачу завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях через погіршення здоров'я, постійне лікування, вимушені зміни способу життя. Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 зазначеного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про охорону праці" та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності: первинно - 20%, повторно - 10 %. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці. Також суд зазначає, що представник відповідача у відзиві заперечує проти задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданої наслідок професійного захворювання, з обґрунтуванням підстав таких заперечень. Проте предметом розгляду є вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок трудового каліцтва. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Частиною 1 статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Встановлено, що внаслідок трудового каліцтва позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагають від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що "громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди". Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін у житті. Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з трудовим каліцтвом, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує вину підприємства відповідача в отриманні позивачем трудового каліцтва. Про те, що стан здоров'я позивача поступово відновлюється, свідчать довідки МСЕК. Так у 2014 році втрата професійної працездатності становила 20 %, у 2017 році - 10 %. Зазначені факти мають враховуватися судом при визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди, оскільки свідчать про відсутність незворотних змін. З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 20000 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв'язку з погіршенням здоров'я. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial