Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

ПАТ Комерційний банк "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 16581,67 доларів США, що за курсом 12,92 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.09.2014 року складає 214235,18 грн., за кредитним договором № CNGLAN00000520 від 04.07.2007 року та судових витрат. Мотивуючи вимоги тим, що у відповідності до укладеного договору № CNGLAN00000520 від 04.07.2007 року [PERSON] 04.07.2007 року отримала кредит у розмірі 13463,45 доларів США на термін до 04.07.2014 року і зобов'язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № CNGLAN00000520 від 04.07.2007 року. У зв'язку із зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 09.09.2014 року має заборгованість - 16581,67 доларів США, яка складається з наступного: 5339,64 доларів США - заборгованість за кредитом, 4038,71 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 280,40 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 6922,92 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. 29.12.2014 року представник ПАТ КБ «Приват Банк» подала заяву в порядку ст. 31 ЦПК України ( а. с. 54-57), в якій просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 4237,59 доларів США, що за курсом 12,92 відповідно до службового розпорядження НБУ від 09.09.2014 року складає 54749,66 грн. та стягнути судові витрати. Обґрунтовуючи вимоги тим, що станом на 09.09.2014 року за договором укладеним з [PERSON] наявна заборгованість в сумі 16581,67 дол. США. 17.06.2011 року [PERSON] передала заставний транспортний засіб банку, який 03.04.2012 року був реалізований за 4131,25 дол. США. Також банком понесені витрати пов'язані з реалізацією автомобіля в сумі 848 грн. 59 коп.. 22.10.2012 року заочним рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова стягнута заборгованість в сумі 8332,89 дол. США. 29.12.2014 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву про визнання недійсним кредитного договору № CNGLANК00000520 від 04.07.2007 року. Мотивуючи вимоги тим, що кредит брався на споживчі цілі - придбання транспортного засобу, вартість якого складала 47310 грн. 00 коп.. Банком порушені вимоги ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 524, 533 ЦК України, ст. 1, ст. 5 Декрету КМ України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" № 15-93 від 19 лютого 1993 року, ст. ст. 47, 49, 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ч.3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", що є підставою визначеною ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України для визнання правочину недійсним. Правочин вчинений юридичною особою, без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний недійсним і правові наслідки визначені ч.1 ст. 227 ЦК України. Відсутність детального розпису сукупної вартості кредиту, визначеного п. 4 ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", істотної умови договору про надання споживчого кредиту і приховування інформації про методику визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти є порушенням ч.5 ст. 11, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" свідчить про введення [PERSON] в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що є підставою для визнання правочину недійсним згідно ч.1 ст. 229 ЦК України. Банк при укладання кредитного договору порушив регламент ч.3 ст. 509 ЦК України щодо гарантування зобов'язання на засадах добросовісності, розумності та справедливості і такі дії банку є несправедливими. Позичальнику не надавалися для ознайомлення документи, які підтверджували повноваження Відділення "Головне" Філії "Чернігівське регіональне управління ЗАТ КБ "Приват Банк" на укладання кредитного договору, а також не надавалася копія довіреності, яка підтверджувала повноваження особи, яка підписала кредитний договір, що є підставою визначеною ч. 2 ст. 203 ЦК України для визнання його недійсним. В судовому засіданні представники позивача-відповідача уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Представник Супрун Н.С. просила застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду за позовними вимогами про оспорювання кредитного договору. Відповідач-позивач та представник відповідача-позивача в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк». Позовні вимоги про визнання недійсним кредитного договору задовольнити. Просили застосувати наслідки пропуску строку звернення до суду в частині стягнення відсотків та пені. Про порушення свого права [PERSON] дізналася після звернення до юриста і тому строк позовної давності не пропущений. [PERSON] пояснила, що мала намір придбати транспортний засіб в Автоприват і тому взяла кредит в сумі 47000 грн. До 2009-2010 років виконувала умови кредитного договору і сплатила приблизно 3000 дол. США, в 2010-2011 роках сплатила 1000 дол. США.. Коли виникли труднощі у виконанні умов договору, за пропозицією представника банку передала транспортний засіб для продажу. Транспортний засіб продали за 4000 дол. США, тобто всього в рахунок виконання зобов'язання сплачено близько 8000 дол. США, тому вважала зобов'язання виконаними. Вислухавши осіб, які брали участь в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між ЗАТ КБ "Приват Банк" та [PERSON] був укладений кредитний договір № CNGLANК00000520 від 04.07.2007 року (а. с. 37-41). Відповідно до договору [PERSON] 04.07.2007 року отримала кредит у розмірі 10020,00 доларів США на наступні цілі - купівля автомобіля в тому числі 34 грн. для сплати реєстрації Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 та у розмірі 3443,47 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та згідно порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 1,00% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту щомісяця в період сплати в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 даного договору. З копії Банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року ( а. с. 21, 185) вбачається, що ЗАТ КБ "Приват Банк" мав право на надання банківських послуг визначених ч.1 та п. п. 5-11 ч. 2, ч. 3 ст. 47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність". 17.06.2011 року [PERSON] здійснила передачу заставного автомобіля банку, який 03.04.2012 року був реалізований за 4131,25 доларів США, що підтверджується копією акту прийому автомобіля позичальника від 17.06.2011 року (а.с.15) та копією меморіального ордеру № 1 від 03.04.2012 року (а.с.58) Згідно розрахунку заборгованості станом на 09.09.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитом складає - 5339,64 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 4038,71 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 280,40 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 6922,92 доларів США ( а. с. 68-73). Сторонами не оспорювався факт розгляду Новозаводським районним судом міста Чернігова позову ПАТ "КБ "Приват Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором CNGLAN00000520 від 04.07.2007 року станом на 15 серпня 2012 року в розмірі 8332 дол. 89 центів США, з яких 5310 дол. 57 центів США заборгованості за кредитом, 2492 дол. 55 центів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 70 дол. 10 цента США заборгованості по комісії за користування кредитом, 459 дол. 67 центів США пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно ст. 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст. 4 ЦК України актами цивільного законодавства України є Конституція України, Цивільний кодекс України, закони України, акти Президента України і постанови Кабінету Міністрів України. Інші органи державної влади України можуть видавати нормативно-правові акти. Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року № 15-93, Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим декретом; генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання; індивідуальні ліцензії видають резидентам і нерезидентам та здійснення разовою валютної операції не період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до ч.2 ст.6 згаданого Декрету, уповноважені банки та інші фінансові установи, що одержали ліцензію Національного банку України, від свого імені купують і продають іноземну валюту на міжбанківському валютному ринку України за дорученням і за рахунок резидентів і нерезидентів, мають право від свого імені і за свій рахунок купувати іноземну валюту готівкою у фізичних осіб - резидентів і нерезидентів, а також продавати її фізичним особам - резидентам. Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України 21 березня 2011 року у справі № 6-7цс 11, визначено, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, що є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті (п. 2 ст. 5 Декрету від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», чинного на час виникнення спірних правовідносин). Стосовно вимог підпункту «в» п. 4 ст. 5 цього Декрету, що передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Обґрунтуванням зустрічного позову зазначено також відсутність детального розпису вартості кредиту, що є порушення ч.4 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", проте редакція ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" станом на 04 липня 2007 року не містила обов'язок зазначення у договорі про надання споживчого кредиту детального розпису сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Також дані обставини не свідчать про введення [PERSON] в оману. Оскільки ПАТ КБ "Приват Банк" не оспорює правомірність укладання кредитного договору № CNGLANК00000520 від 04.07.2007 року від імені ЗАТ КБ "Приват банк" [PERSON], з встановлених у судовому обставинах вбачається, що банком були перераховані кошти на виконання умов кредитного договору, що свідчить про визнання його юридичною особою, тому відсутні підстави для визнання правочину недійсним з підстав не надання позичальнику документів, що підтверджують повноваження особи на укладення правочину від імені юридичної особи. В ході судового розгляду справи [PERSON] не надані належні та допустимі докази вчинення правочину під впливом помилки щодо обставин, які мали істотне значення, а тому відсутні підстави визначені ч.1 ст. 229 ЦК України для визнання оспорюваного правочину недійсним. Оскільки використання іноземної валюти в України можливе у випадках і в порядку, встановленому законом ( ч.2 ст. 192 ЦК України), ч. 2 ст. 524 ЦК України визначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, зі змісту кредитного договору № CNGLANК00000520 від 04.07.2007 року вбачається, що сторони визначили грошовий еквіваленти зобов'язання в іноземній валюті - долар США, суду не надані належні та допустимі докази виявлення бажання [PERSON] на отримання кредиту в іншому грошовому еквіваленті, тому позовні вимоги по зустрічним позову задоволенню не підлягають у повному обсязі. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на 09.09.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитом складає - 5339,64 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 4038,71 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 280,40 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 6922,92 доларів США. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог визначених у заяві від 29 грудня 2014 року ( а. с. 56) суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 1543 дол. 16 центів США заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають задоволенню. Суду відповідно до положень ст. 60 ЦПК України не надані належні та допустимі докази виконання [PERSON] зобов'язань в частині сплати процентів за користування кредитом № CNGLAK0000520 від 04 липня 2007 року. Наслідки спливу строку позовної давності визначені ч.4 ст. 267 ЦК України в частині вимог стягнення заборгованості за відсотками судом не застосовуються, оскільки дана заборгованість виникла в період з 16 серпня 2012 року, а до суду позов поданий 24 жовтня 2014 року. Також підлягають задоволенню вимоги ПАТ КБ "Приват банк" в частині стягнення 210 дол. 30 центів США заборгованості по комісії за користування кредитом, оскільки загальна заборгованість за комісією складає 280.40 дол. США, по раніше пред'явленим вимогам сума заборгованості по комісії складала 70.10 дол. США ( 280.40-70.10 = 210.30). Доказів виконання зобов'язання в цій частині [PERSON] суду не надано. За клопотанням представника відповідача-позивача судом застосовуються наслідки спливу строку позовної давності визначені ч.4 ст. 267 ЦК України в частині позовних вимог ПАТ КБ "Приват Банк" про стягнення пені і розрахунок заборгованості здійснюється за один рік до пред'явлення позову. Виконання [PERSON] тривалий час зобов'язання за кредитним договором № CNGLAK0000520 від 04 липня 2007 року, передача транспортного засобу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CNGLAK0000520 від 04 липня 2007 року згідно акту від 17.06.2011 року ( а. с. 90), терміну реалізації транспортного засобу і зарахування коштів в рахунок заборгованості 03.04.2012 року, 04.04.2012 року ( а. с. 58-63) суд визнає ці обставини, які мають істотне значення і відповідно до положень ч.3 ст. 551 ЦК України зменшує розмір неустойки ( пені) до 500 доларів США, що за курсом Національного Банку України станом на 09 вересня 2014 року становить 6460 ( шість тисяч сорок шість ) грн. 00 коп.. Згідно п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" ПАТ КБ "Приват Банк" підлягає поверненню, як надмірно сплачений, судовий збір в сумі 1549 ( одна тисяча п'ятсот сорок дев'ять) грн. 86 коп., оскільки позовні вимоги зменшені згідно заяви від 29 грудня 2014 року. Згідно ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приват банк" підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в сумі 291 грн. 15 коп. ( 547.49*53.18%/100%=291.15).

Outcome: partial