Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

08.06.2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить: визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №6664 від 16.10.2001 року, а саме житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Спортивна, б. 57, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого Одеською товарною біржею;\~визнати за\~ним в\~порядку спадкування\~за законом\~після смерті\~матері [PERSON]\~право власності\~на:\~житловий будинок\~з надвірними\~спорудами,\~що розташований\~за адресою:\~Одеська область,\~м.\~Ізмаїл,\~вул.Спортивна,\~57; земельну ділянку загальною площею 0,0481 га, кадастровий номер 5110600000:01:008:0090, надану для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану \~ \~ \~ \~за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Спортивна, 57; гараж №329, який розташований в автомобільному товаристві в м. Ізмаїлі «Респект». Свої вимоги мотивує тим, що приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, оскільки до складу спадкового майна входить житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Спортивна, 57, що належав померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №6664, посвідчений 16.10.2001 року Одеською товарною біржею. За життя спадкодавцем не здійснено заходів щодо визнання угоди дійсною та визнання права власності на житловий будинок у судовому порядку. Ухвалами суду від 26.06.2018р. витребувано від приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] копію спадкової справи №25/2018, заведену після смерті [PERSON], яка померла 29 квітня 2017 року, та залучено до участі у справі співвідповідача [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON]. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зазначив, що проти задоволення позовний вимог не заперечує, на спадщину не претендує, про що ним було подано відповідну заяву. Відповідач [PERSON], сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися, надав до суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] у повному обсязі та розгляд справи без її участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно договору №6664 купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку по вул. Спортивній, 57 в місті Ізмаїл, який зареєстрований на Одеській товарній біржі, укладений 16.10.2001 року між [PERSON] і [PERSON], остання є власником вказаного житлового будинку. Спадкодавець [PERSON] повністю розрахувалася з продавцем, про що свідчить п. 5 укладеного Договору, крім того, на виконання умов укладеного договору нею проведено реєстрацію договору та переоформлення технічної документації на придбане нерухоме майно, про що свідчить запис, проведений органами КП МБТІ в технічній документації. З моменту придбання нерухомого майна вона відкрито володіла та користувалася ним. Правові підстави для реєстрації вказаної угоди підтверджені також листом КП «Ізмаїльське МБТІ» від 09.07.2018 року за №914. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований, а одна із сторін за договором [PERSON] померла 29 квітня 2017 року. Відповідно до ст.ст.\~128,\~224,\~227 ЦК УРСР\~(1963 рік), діючого на час виникнення правовідносин, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання речі, якщо інше не передбачено законом або договором. За договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Згідно ст.ст.\~328,\~334,\~655,\~657 ЦК України, діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Згідно\~ст.15 Закону України "Про товарну біржу"\~угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об'єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація за [PERSON]права власності на житловий будинок,\~що розташований\~за адресою:\~Одеська область,\~м.\~Ізмаїл,\~вул.\~Спортивна,\~57, здійснена відповідно до діючого на той час законодавства. З оглядом на вищевказане, враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, вищевказаний договір є дійсним. Право власності,\~таким чином,\~за померлою [PERSON]\~нажитловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Спортивна, 57,встановлюється відповідно\~ст.328 ЦК України. Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯМ№ 169734, зареєстрований 26.11.2012 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №511060001001637, [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 0,0481 га, кадастровий номер 5110600000:01:008:0090, наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована \~ \~ \~ \~за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Спортивна, 57. Дана інформація підтверджена листом Міськрайонного управління у Ізмаїльському районі та м. Ізмаїлі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №9-15-0.182-2133/126-18 від 05.07.2018р. Згідно технічного паспорту, виготовленого Ізмаїльським МБТІ 12.06.1992р. та договору купівлі-продажу від 14.07.1992р., реєстр №4/4293, [PERSON] є\~власникомгаражу №329, який розташований в автомобільному товаристві «Респект» в м. Ізмаїлі. Вказана інформація також зазначена у листі КП «Ізмаїльське МБТІ» від 09.07.2018 року за №914. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] І-ЖД №489627 від 03.05.2017 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла 29 квітня 2017 року. Після смерті\~[PERSON],\~згідно ст.1220\~ЦК України,\~відкрилася спадщина\~на спадкове\~майно,\~до якої\~входить:\~житловий будинок\~з надвірними\~спорудами,\~що розташований\~за адресою:\~Одеська область,\~м.\~Ізмаїл,\~вул.\~Спортивна,\~57; земельна ділянка загальною площею 0,0481 га, кадастровий номер 5110600000:01:008:0090, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Спортивна, 57; гараж №329, який розташований в автомобільному товаристві «Респект» в м. Ізмаїлі. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишала, що підтверджено Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №51951841 від 17.05.2018року. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження Серія І-ЖД №318652 від 11.07.1972р., та спадщину він прийняв, оскільки у встановлений законом строк до нотаріуса подав заяву про прийняття спадщини. Іншій спадкоємець за законом першої черги чоловік [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження Серії І-АБ №130654 від 29.07.1969р., від прийняття спадщини після дружини [PERSON] в установлений законом строк відмовився, про що надав відповідну заяву, копія якої наявна у матеріалах справи. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, після смерті [PERSON] відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. На звернення позивача до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON], листом нотаріуса за вих.. №271/02-14 від 23.05.2018р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, оскільки до складу спадкового майна входить житловий будинок, що розташований за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Спортивна, 57, що належав померлій [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №6664, посвідчений 16.10.2001 року Одеською товарною біржею. За життя спадкодавцем не здійснено заходів щодо визнання угоди дійсною та визнання права власності на житловий будинок у судовому порядку. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Згідно зі ст.220 ч.2 ЦК України, якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, на думку суду обґрунтованими та правомірними є вимоги про спадкування спадкоємцем першої черги [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 29.04.2017 право власності на житловий будинок, земельну ділянку та гараж. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідачі визнали позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 81 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved