Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

02.03.2020 р. позивач [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Зооманія», в якій просила суд поновити її на посаді менеджера в оптовій торгівлі у ТОВ "Зооманія" та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7 259,03 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 26 червня 2019 року до 15 листопада 2019 року вона знаходилася у трудових відносинах з ТОВ "Зооманія" та займала посаду менеджера в оптовій торгівлі. Виконання нею трудових обов`язків передбачалося на території Миколаївської та Херсонської області, що було погоджено при проходженні співбесіди при прийомі на роботу. Починаючи з жовтня 2019 року представник роботодавця повідомив їй про те, що вона повинна звільнитися без пояснення причин, на підставі яких вона повинна писати заяву. Вона відмовилася та продовжувала виконувати свої трудові обов`язки, проте вже у грудні місяці позивач отримала поштою трудову книжку із записом про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, хоча заяви не писала та лист-вимогу про повернення отриманих нею для користування на час виконання трудових обов`язків трекера та ноутбука. Також у повідомленні було сказано, що вона повинна з`явитися та ознайомитися з наказом про звільнення та отримати остаточний розрахунок заробітної плати. 03.02.2020 року вона відправила відповідачу досудову вимогу про поновлення її на роботі однак, так і не отримала відповіді. Станом на дату подання даної позовної заяви вона так і не отримала наказ про її звільнення. Враховуючи той факт, що телефонні розмови з представником роботодавця, в яких позивач просила поновити її на роботі та нагадувала, що вона має двох дітей, з яких одна дитина віком до 3 років, що унеможливлює її звільнення в односторонньому порядку відповідачем не розглянуті, позивач вирішила скористатися своїм правом на захист у судовому порядку. Ухвалою суду від 09.03.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомлення) сторін. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі, а також відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити позов. Представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Надав суду відзив, в якому зазначив, що 26 червня 2019 року позивача [PERSON] було прийнято на роботу на посаду менеджера в оптовій торгівлі. Перший місць позивач працювала, шляхом поїздок по оптових клієнтах, з приїздами до офісу ТОВ «Зооманія» в м. Херсон. З 23 серпня 2019р. позивач почала порушувати трудову дисципліну, вимоги посадової інструкції, правила внутрішнього трудового розпорядку, вимоги договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, договору про конфіденційність. Позивач почала сваритись з колегами та керівництвом, проявляти скандальність, неповагу, в грубій формі відмовлятись від виконання своїх посадових обов`язків. Висувала незадоволення щодо вимог в дисципліні та контролю за її роботою. 26 серпня 2019р. відбулась чергова зустріч позивача з керівництвом для врегулювання конфлікту після чого позивач власноруч написала заяву про звільнення за угодою сторін з 01.09.2019р. На цій заяві директор поставив резолюцію: «звільнити за угодою сторін, виключно після, передачі матеріальних цінностей, надання звітів, передачі справ». Усно сторони домовились про те, що до 30.08.2019р. будуть вирішені всі робочі моменти. Проте, для проведення процедури звільнення позивач 02.09.2019 року до офісу підприємства не з`явилася. Відповідачем був підготовлений наказ про звільнення позивача з 02.09.2019 року, проведено нарахування заробітної плати за фактично відпрацьований час та компенсації. Також відповідач зазначив, що потрібно було владнати питання, що були пов`язані з тим, що позивач при оформленні на роботу надала про себе неправдиві дані і це впливало на правильність розрахунку. Документів, що підтверджували те, що у позивача є малолітня дитина у відповідача не було. Тому для повного остаточного розрахунку, останній треба було надати про себе правдиві повні дані. Натомість працівник не з`явився, документи не надав, пояснень з приводу порушень не надав, пояснень з приводу надання про себе неправдивих даних не надав, товарно-матеріальних цінностей не повернув, трудову книжку не отримав, наказ про звільнення не отримав. Не дивлячись на недобросовісність працівника, відповідач прийняв рішення проводити виплату середнього заробітку поки не владнається трудовий спір і буде можливість вручити трудову книжку й наказ, повернути майно підприємства, яке було надано в користування позивачу для здійснення нею трудових обов`язків. У зв`язку з наведеним, відповідачу довелося вносити зміни до наказу про звільнення позивача від 02.09.2010р. в частині дати звільнення і врегульовувати дану ситуацію далі. [PERSON] було направлено відповідне повідомлення та наказ засобами Укрпошти. Коли відповідачу вдалось домогтись від позивача проведення необхідних заходів для оформлення звільнення, то в наказі про звільнення від 15.11.2019р було навіть проведено компенсацію того періоду, протягом якого підприємство по вині працівника не могло віддати трудову книжку. Відповідний наказ також був направлений засобами Укрпошти. Відповідач у своєму відзиві також зазначив, що коли на підприємстві почалось службове розслідування, то виявилось, що на співбесіді та в подальшому при фактичному оформленні на роботу позивач надала не повні та неправдиві відомості про себе. Приховала факт наявності у неї дитини 2019 року народження. Пояснив, що в результаті принципово законної позиції відповідача, [PERSON] погодилась повернути товарно-матеріальні цінності, погодилась на те, що все таки вона отримувала середнього заробітку за період знаходження на підприємстві її трудової книжки. Позивач поштою повернула товарно-матеріальні цінності, належні відповідачу, з актом прийому-передачі, натомість написала заяву про те, щоб її трудову книжку також надіслали поштою. Провести особисте ознайомлення з наказом про звільнення, надати письмові пояснення про неявку на запрошення для проведення процедури звільнення позивач відмовилася. Наказ про звільнення та трудова книжка були направлені позивачу поштою, середній заробіток за період, коли трудова книжка не видана працівнику з вини самого працівника, було виплачено в повному обсязі. А тому, представник відповідача вважав, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав. Згідно з копією наказу (розпорядження) № 63 про прийняття на роботу від 25.06.2019 р., [PERSON] було прийнято на роботу з 26.06.2019 р. у відділ оптових продаж на посаду "менеджера в оптовій торгівлі" у ТОВ "Зооманія". Відповідно до вказаного наказу були визначені умови роботи, а саме те, що вказана робота/посада є основною з тривалістю робочого дня (тижня) - 40 год. 00 хв. та посадовим окладом (тарифною ставкою) в розмірі 4250,00 грн. З даним наказом позивач [PERSON] була ознайомлена під підпис 25.06.2019 р. В той же день, 25.06.2019 р., між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ "Зооманія" був підписаний договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно з яким позивач прийняла на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених їй підприємством майнових цінностей. Під час дослідження судом копії Анкети, заповненої позивачем [PERSON] при прийнятті на роботу у ТОВ "Зооманія", а також автобіографії та заяви про застосування податкової соціальної пільги було встановлено, що позивач у вказаних документах зазначила про те, що має одну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Згідно з доданою до позовної заяви копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Центральним районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, позивач також має малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . Проте, відомостей про наявність на утриманні позивача двох дітей, [PERSON] , при прийнятті на роботу, не надано. Згідно з копією Акта № 1 від 26.08.2019 р. комісією у складі інспектора з кадрів [PERSON] та громадянина [PERSON] було зафіксоване порушення позивачем [PERSON] правил внутрішнього трудового розпорядку та невиконання останньою посадових обов`язків. В той же день, 26.08.2019 р., інспектором з кадрів була складена доповідна записка на ім`я директора ТОВ "Зооманія", в якій повідомлялося про написання позивачем [PERSON] заяви про звільнення за угодою сторін з 01.09.2019 р., а також відмову останньої від отримання листа щодо погодження звільнення та передачі нею майна, яке залишалося у позивача. Згідно з повідомленням № 1\\к від 26.08.2019 р. відповідач погодив звільнення позивача за угодою сторін з 02.09.2019 р., у зв`язку з чим запропонував позивачу прибути 02.09.2019 р. до офісу відповідача для передачі справ, оформлення звітів про виконану роботу, з`ясування обставин, що впливають на кінцевий розрахунок, ознайомлення з наказом про звільнення, звільнення та отримання трудової книжки. Також у названому повідомлення зазначено про покладення обов`язку на позивача повернути матеріально-технічні цінності та обладнання підприємству, згідно з зазначеним переліком. Відповідно до наданої суду копії наказу № 84/к від 02.09.2019 р. про звільнення [PERSON] , позивач була звільнена з посади менеджера в оптовій торгівлі за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України з 02 вересня 2019 р. Проте, з вказаним наказом ознайомлена не була, про що інспектором з кадрів ТОВ "Зооманія" 02.09.2019 р. була складена доповідна записка та запропоновано внести зміни до наказу про звільнення [PERSON] в частині зазначення дати звільнення. Згідно з копією наказу № 86/к від 03.09.2019 р. "про внесення змін в наказ про звільнення [PERSON] від 02.09.2019 р." відповідачем було прийнято рішення про узгодження нової дати звільнення [PERSON] з урахуванням її неявки у призначений час, не повернення товарно-матеріальних цінностей, відмови в отриманні трудової книжки. Також було зазначено про необхідність вжиття заходів щодо видачі трудової книжки [PERSON] та надано розпорядження бухгалтерії ТОВ "Зооманія" проводити виплату середнього заробітку позивачу в період з 02.09.2019 р. по день отримання нею трудової книжки. 27.09.2019 р. комісією ТОВ "Зооманія" був складений акт № 2 від 27.09.2019 р. про те, що 02.09.2019 року менеджер в оптовій торгівлі [PERSON] була запрошена у зручний для неї час до офісу ТОВ «Зооманія» за адресою [ADDRESS] , для досягнення згоди щодо дати звільнення у зв`язку з написанням останньою заяви про звільнення із займаної посади за угодою сторін, на підставі п. 1 статті 36 КЗпП України, з 1.09.2019 року, а також для з 'ясування обставин, що впливають на кінцевий розрахунок за фактично відпрацьований час та повернення матеріально-технічних цінностей підприємства, що перебували у користуванні [PERSON] . З огляду на неявку [PERSON] у призначений час та відсутність інформації про поважність причин неявки, її було запрошено повторно, шляхом направлення повідомлень у корпоративній програмі підприємства під назвою" «БИТРИКС 24» , про що направлено письмове повідомлення на адресу позивача, зазначену в кадрових документах. Згідно зі змістом вказаного Акта № 2 від 27.09.2019 р., на направлене листом запрошення відповідача, [PERSON] в офісі ТОВ «Зооманія» не з 'явилася, про причини неявки не повідомила, на зв`язок не виходила. Аналогічні обставини також викладені в Акті № 3 від 15.10.2019 р. "щодо менеджера в оптовій торгівлі [PERSON] " Згідно наданих суду копій на адресу позивача [PERSON] неодноразово направлялися листи-повідомлення, а саме: № 3/к від 28.10.2019 ; № 9/к від 15.11.2019 р.; № 27/11 від 28.11.2019 р., щодо необхідності явки до офісу відповідача ТОВ "Зооманія" для ознайомлення з наказом про звільнення, проведення остаточного розрахунку, отримання трудової книжки. Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін. Головною умовою звільнення з роботи за угодою сторін є домовленість між працівником і роботодавцем, зафіксована відповідною заявою, яка є доказом того, що сторони узгодили це питання між собою і не мають щодо цього ніяких заперечень. Як вбачається з наданих суду документів, позивачем [PERSON] на ім`я директора ТОВ "Зооманія" була власноруч написана заява про звільнення її з посади менеджера за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 01.09.2019 р. Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року "Про практику розгляду трудових спорів" судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника. З матеріалів справи вбачається, що сторонами було досягнуто згоди щодо припинення трудових відносин між ТОВ "Зооманія" та [PERSON] в обумовлений строк, а саме з 01.09.2019 р. Слід також зазначити, що твердження позивача про те, що вона не писала заяву про звільнення та продовжувала виконувати свої трудові обов`язки не знайшли свого підтвердження та спростовані наданими суду доказами, а саме копією заяви [PERSON] про звільнення з займаної посади за угодою сторін з 01.09.20219 р. Згідно з вимогами ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Частинами 1 та 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що звільнення [PERSON] з посади менеджера в оптовій торгівлі у ТОВ "Зооманія" за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КзпП України відбулося без порушення трудових прав позивача. Відповідачем був дотриманий порядок звільнення особи за угодою сторін, встановлений трудовим законодавством, правових підстав для поновлення позивача на посаді судом не встановлено, адже поновлення може бути застосовано у випадку незаконного звільнення працівника, що не було доведено позивачем достатніми доказами, тому підстав для задоволення позову та поновлення на роботі немає. Вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від основних вимог в силу ст. 235 КЗпП України, пов`язаних з поновленням на роботі, а тому не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed