Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Представник позивача 09.04.2019 р. звернувся до суду з позовом до [PERSON] і, просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 9 147,86 грн. процентів за користування позикою за період з 01.04.2016р. по 05.04.2019 р., - стягнути з відповідача в користь позивача 187 130,25 грн. інфляційних втрат за період з 09.04.2010 р. по 05.04.2019 р., - стягнути з відповідача судовий збір. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] посилається на ті обставини, що в 2010 р. позивач звернулася до Галицького районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та судові витрати в обґрунтування якого вказав, що 24.12.2007 р. між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого вона передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000 Євро, під 10 % місячних, з строком позики п`ять місяців. На підтвердження укладеного договору позики відповідачем надано письмову розписку. Своїх зобов`язань за договором позики відповідач не виконав, грошових коштів позивачу не повернув, з огляду на зазначене, Рішенням Галицького районного суду від 08.04.2010 р. задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення 29 980 грн. боргу за договором позики та 71 270 грн. процентів за користування позикою. В подальшому, Рішенням Галицького районного суду від 27.07.2016 р. задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою в період з 09.04.2010 р. по 31.03.2016 р. Вказана заборгованість станом на сьогоднішній день відповідачем не погашена. Зазначає, що рішення суду про стягнення основного боргу не звільняє відповідача від обов`язку сплати процентів за період фактичного користування позикою. Окрім цього, згідно вимог ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача інфляційні нарахування на суму боргу та проценти за користування чужими грошима, а відтак просить стягнути з відповідача на користь позивача 9 147,86 грн. процентів за користування позикою в період з 01.04.2016 р. по 05.04.2019 р., 187 130,00 грн. інфляційних нарахувань за період з 09.04.2010 р. по 05.04.2019 р., а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1962,78 грн. Позивач звернулася до суду із клопотанням про розгляд справи без її участі та без участі її представника, у клопотанні зазначила, що підтримує позовні вимоги і просить задовольнити з викладених у позовній заяві підстав та не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча у встановленому законом порядку був повідомлений про час та місце судового засідання і в передбаченому законом порядку, крім судових викликів, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, через оголошення на сайті судової влади України від 13.06.2019 р., про причину своєї неявки суд не повідомив. Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходило, тому зі згоди позивача, яка викладена у клопотанні суд ухвалює заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Між позивачем та відповідачем 24.12.2007 р. укладено договір позики, відповідно до умов якого позивачем передано відповідачу грошові кошти у розмірі 2000 євро, зі сплатою 10 % місячних, строком на п`ять місяців. Факт укладення між сторонами договору позики підтверджується Рішенням Галицького районного суду від 08.04.2010 р., де стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 24.12.2007 р. у розмірі 29 980 грн. боргу за договором позики та 71 270 грн. процентів за користування позикою (а.с.4-5). Окрім цього, як вбачається з заочного рішення Галицького районного суду від 27.07.2016 р., було задоволено позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення процентів за користування позикою в період з 09.04.2010 р. по 31.03.2016 р. та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по процентах за користування позикою в розмірі 557 297,70 грн., з яких: 137 119,70 грн. за договором позики від 24.12.2007 р. за період з 09.04.2010 р. по 31.03.2016 р.,-420178 грн. за договором позики від 24.12.2007 р. за період з 09.04.2010 р. по 31.03.2016 р., а також стягнуто судові витрати (а.с.6-8). Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що рішення Галицького районного суду від 08.04.2010 р. та від 27.07.2016 р. не скасовувалось та набрало законної сили. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст. 525, 526 цього ж Кодексу, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ст. 599 цього ж кодексу, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За приписами ст. 610, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачем за договором позики від 24.12.2010 р. та незважаючи на рішення Галицького районного суду від 08.04.2010 р. та від 27.07.2016 р. сума позики та проценти за договором позики відповідачем досі не повернута. Постановою Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі №6-113цс14 зазначено, що за змістом ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до Листа Верховного Суду України від 03.04.1997 року №62-97р. "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно щомісячні індекси, що складають будь-який період, перемножити між собою. Виходячи із аналізу вищевказаних норм права в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця або реального повернення коштів позикодавцеві, чого відповідачем здійснено не було, [PERSON] продовжує користуватись належними позивачу коштами, а тому останній має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі 3 % річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Окрім цього, нарахування та стягнення процентів за час фактичного користування позикою не звільняє боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, від сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Судом проведено перевірку математичних розрахунків сум, які позивач просить стягнути із відповідача, на підставі чого встановлено, що такі є вірними. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача 9 147,86 грн. процентів за користування позикою в період з 01.04.2016 р. по 05.04.2019 р., 187 130,00 грн. інфляційних втрат за період з 09.04.2010 р. по 05.04.2019 р., а також стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1962,78 грн. Відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" із змінами і доповненнями, внесеними Законами України, позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки є інвалідом ІІ групи (а.с.9). За вказаних обставин, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, виходячи із ставки передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", у розмірі 1962,78 грн.

Outcome: approved