Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

16 жовтня 2013 року прокурор Веселинівського району Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Миколаївській області, Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області звернувся до суду із позовом до [PERSON] про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки у розпорядження держави та стягнення шкоди. В позовній заяві зазначив, що прокуратурою Веселинівського району із залученням Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області було проведено перевірку додержання Веселинівською районною державною адміністрацією вимог законодавства при розпорядженні землями державної власності. Перевіркою встановлено, що розпорядженням Веселинівської райдержадміністрації № 489-р. від 28.11.2007 громадянину [PERSON] надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право оренди на земельну ділянку загальною площею 100 га пасовищ для сінокосіння та випасання худоби в межах території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. Розпорядженням Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області № 131-р від 09.06.2010 затверджено проект землеустрою та надано земельну ділянку загальною площею 59,58 га пасовищ в оренду громадянину [PERSON] для сінокосіння та випасання худоби на території Покровської сільської ради Веселинівського району. На підставі вказаного розпорядження 21.06.2010 між Веселинівською районною державною адміністрацією та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди землі щодо надання в строкове платне користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення (кадастровий номер 4821783800:01:000:0014, грошова оцінка 123403,99 грн.) площею 59,58 га пасовищ для сінокосіння та випасання худоби. Відповідно до пункту 2 розпорядження Веселинівської райдержадміністрації № 131-р від 09.06.2010, пункту 2 зазначеного договору оренди, а також доданих до них актів приймання-передачі земельних ділянок, [PERSON] надано земельні ділянки для сінокосіння та випасання худоби. Пунктами 15, 16 зазначеного договору оренди передбачено, що на орендовану земельну ділянку встановлені правові та агротехнологічні обмеження при користуванні земельною ділянкою, зокрема, використання виключно за цільовим призначенням та використання виключно в якості пасовищ. Державною інспекцією сільського господарства в Миколаївській області за результатами обстеження зазначених земельних ділянок установлено, що відповідачем земельна ділянка площею 41,9 га використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (вирощування соняшнику). За допущені порушення відносно громадянина [PERSON] 16.08.2013 складено протокол про адміністративне правопорушення № 000470 від 16.08.2013 року та постановою про накладення адміністративного стягнення № 000461 від 16.08.2013 останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення. В судовому засіданні прокурор Умриш Н.О. та представник позивача Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області Кулеба К.А. просять достроково розірвати договір оренди землі, укладений 21.06.2010 року між Веселинівською районною державною адміністрацією Миколаївської області та [PERSON], зареєстрований у Веселинівському районному відділі Миколаївської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 04.08.2010 року за № 041048000345, та скасувати його державну реєстрацію, а також зобов'язати [PERSON] повернути земельну ділянку, площею 59,58 га, вартістю 123403,99 гривень, кадастровий номер 4821783800:01:000:0014, що розташована в межах території Покровської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області, у розпорядження держави в особі Головного управління Держземагенства у Миколаївській області. Від позовної вимоги в частині стягнення з [PERSON] заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням шкоди прокурор та представник позивача відмовилися у зв'язку із відшкодуванням відповідачем шкоди в добровільному порядку. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, суду показав, що умови договору виконує, а соняшник посіяв лише як сидеральну культуру з метою поліпшення продуктивності пасовищ для їх окультурення, зокрема, очищення від бур'янів перед посівом травосуміші, та на зелену масу як сілос для худоби. Але на зелену масу рослину соняшника не скосив у з'язку із значними опадами у вигляді дощу в серпні-вересні 2013 року. Суд, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі розпорядження Веселинівської районної державної адміністрації Миколаївської області № 131-р від 09.06.2010 затверджено проект землеустрою та надано земельну ділянку загальною площею 59,58 га пасовищ в оренду громадянину [PERSON] для сінокосіння та випасання худоби на території Покровської сільської ради Веселинівського району. На підставі вказаного розпорядження 21.06.2010 між Веселинівською районною державною адміністрацією та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди землі щодо надання в строкове платне користування земельної ділянки сільськогосподарського призначення (кадастровий номер 4821783800:01:000:0014, грошова оцінка 123403,99 грн.) площею 59,58 га пасовищ для сінокосіння та випасання худоби. Відповідно до пункту 2 розпорядження Веселинівської райдержадміністрації № 131-р від 09.06.2010, пункту 2 зазначеного вище договору оренди, а також доданих до них актів приймання-передачі земельних ділянок, [PERSON] надано земельні ділянки для сінокосіння та випасання худоби. Пунктами 15, 16 договору оренди передбачено, що на орендовану земельну ділянку встановлені правові та агротехнологічні обмеження при користуванні земельною ділянкою, зокрема, використання виключно за цільовим призначенням та використання виключно в якості пасовищ. Державною інспекцією сільського господарства в Миколаївській області за результатами обстеження зазначених земельних ділянок установлено, що відповідачем земельна ділянка площею 41,9 га використовується для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (вирощування соняшнику). За допущені порушення відносно громадянина [PERSON] 16.08.2013 складено протоколи про адміністративне правопорушення № 000470 від 16.08.2013 року (а. с. 18) та № 000571 від 16.09.2013 року (а. с. 23), після чого постановами про накладення адміністративного стягнення № 000461 від 16.08.2013 (а. с. 20) та № 000564 від 16.09.2013 року (а с. 24) останнього притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. ст. 53, 188-5 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто порушення правил використання земель, а саме використання земель не за цільовим призначенням та невиконання законних розпоряджень чи приписів, інших законних вимог посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів, або охорону природних ресурсів. Згідно ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Стаття 651 ЦК України передбачає, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Згідно зі ст. 32 Закону України „Про оренду землі" договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Статтею 143 Земельного кодексу України передбачено, що примусове припинення прав на земельну ділянку у разі використання земель не за цільовим призначенням здійснюється у судовому порядку. Відповідно до п. п. 2.20 та 2.21 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 „Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у разі встановлення порушень, передбачених статтею 143 ЗК України, зокрема, коли земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням, визначеним умовами договору, та у спосіб, що суперечить екологічним вимогам, суди мають правові підстави для задоволення вимог про розірвання договору оренди на підставі статті 32 Закону України „Про оренду землі". Спірним договором оренди землі передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором (п. 38 договору). Стаття 653 Цивільного кодексу України встановлює правові наслідки розірвання договору, відповідно до частини другої якої у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Відповідно до ст. 34 Закону України „Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON], надані останнім в судовому засіданні щодо необхідності та правомірності його дій із засівання пасовища соняшником, як сидеральною культурою, метою чого є поліпшення продуктивності пасовищ для їх окультурення, зокрема, очищення від бур'янів перед посівом травосуміші, що є відтворенням природних рослинних ресурсів, яке полягає у їх штучному поновленні, а також його викосу на зелену масу, у зв'язку із наступним. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України "Про рослинний світ" використання природних рослинних ресурсів для випасання худоби та забезпечення інших потреб тваринництва здійснюється на земельних ділянках, що визначаються в установленому земельним законодавством порядку. Також, ч. 1 ст. 23 зазначеного Закону передбачено право власника та землекористувача на відтворення природних рослинних ресурсів, на яких знаходяться об'єкти рослинного світу, що забезпечується, зокрема, штучним поновленням природних рослинних ресурсів. Разом з тим, частиною 3 цієї ж статті встановлено, що обсяги робіт з відтворення природних рослинних ресурсів і способи їх проведення визначаються проектами, що затверджуються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Крім того, ч. 2 статті 24 вказаного Закону визначено, що правила відтворення природних рослинних ресурсів затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Відповідних проектів, планів та правил відтворення природних рослинних ресурсів на наданих позивачу пасовищах (орендованій земельній ділянці) останній в судовому засіданні не надав. Також, не надано будь-яких експертних грунтознавчих експертиз чи досліджень або висновків спеціалістів щодо необхідності і можливості поліпшення якості пасовищ та проведення окремих дозволених агротехнічних операцій в цьому напрямку, які б не завдали шкоди довкіллю. Більше того, пунктом 6 Договору оренди землі від 21.06.2010 року сторони погодили, що земельна ділянка, яка передається в оренду, не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню (а. с. 10). Суд не бере до уваги акт обстеження земельної ділянки від 10.12.2009 року (а. с. 56), згідно висновку якого необхідно здійснити заходи для знищення бур'янів та засіву багаторічними травами, оскільки вказаний акт суперечить положенням зазначеного вище договору оренди землі та складений не належними фахівцями. Також, суд не бере до уваги висновки науковців (а. с. 54-55) згідно яких заходи, здійсненні відповідачем щодо поліпшення пасовищ, не змінюють цільового використання цієї земельної ділянки, оскільки висновки надані без попереднього обстеження цієї ділянки фахівцями. А отже суд переконаний, що відповідач [PERSON] використовував земельну ділянку не за цільовим призначенням, оскільки в судовому засіданні останній не довів необхідності проведення поліпшення пасовища та його відтворення саме у зроблений ним спосіб та з проведенням таких агротехнічних операцій, як вирощування сидеральної культури соняшника, розорювання або дискування сіножатей та пасовищ. Тобто, відповідач діяв на власний розсуд, без відповідних на те дозволів і висновків орендодавця та спеціалістів. З огляду на викладене та у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем обов'язків, встановлених договором оренди землі, і порушенням вимог чинного законодавства, що регулює дані правовідносини, а саме використання орендованої земельної ділянки не за цільовим призначенням, укладений між [PERSON] та Веселинівською райдержадміністрацією, договір оренди землі від 21.06.2010 підлягає достроковому розірванню, а земельна ділянка поверненню у розпорядження держави. Згідно зі ст. 152, 158 Кодексу, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Земельні спори вирішуються, зокрема, судами. Відповідно до п. ґ ч. 1 ст. 211 Земельного Кодексу України та ст. 56 Закону України „Про охорону земель" особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом, у тому числі за невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Така шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Вказана шкода відповідачем у добровільному порядку сплачена у повному обсязі (а. с. 45) згідно з розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, яка склала 11 423,84 грн. (а. с. 19) Згідно зі ст. 15-1 Земельного кодексу України до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Частиною 4 статті 122 вищевказаного Кодексу передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Згідно пунктів 4.32, 4.36 Положення про Головне управління Держземагентства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 258 від 10.05.2012 (із змінами, внесеними наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України № 40 від 25.01.2013, що набрали чинності 26.02.2013), вказаний орган передає відповідно до закону земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб в межах області. Отже, орган, який на даний час розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності на території Миколаївської області є Головне управління Держземагентства у Миколаївській області, а тому земельна ділянка підлягаює поверненню саме цьому органу. На підставі викладеного,

Outcome: approved