Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] з посиланням на те, що [INFO] помер [PERSON] , із заявами про прийняття спадщини звернулися - мати спадкодавця [PERSON] , діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] .. Дочка спадкодавця [PERSON] подала до Ставищенської РДНК заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] .. До спадкового майна померлого належить земельна ділянка кадастровий номер: 3224281200:01:001:002, площею 2,0565 га, розташована на території Брилівської сільської ради Ставищенського району Київської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Оскільки на час смерті спадкодавця оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку перебував у [PERSON] , 28 жовтня 2014 року листом їй запропоновано надати його нотаріусу для вчинення нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Проте остання повідомила, що вказаний документ втрачений. Враховуючи дану обставину, в газеті «Час Київщини» №3 від 30.01.2015р. опубліковано відповідне оголошення. [INFO] [PERSON] померла, її спадкоємицею за заповітом, посвідченим 13.05.2014 року Брилівською сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №15, яка спадщину прийняла є вона - [PERSON] .. Рішенням Таращанського районного суду Київської області №378/304/17 від 29.06.2017 року суд вирішив: визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] на 1/4 частину земельної ділянки кадастровий номер 3224281200:01:001:0025 площею 2,0565 га; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] на 1/2 частину вказаної земельної ділянки. Суд не вирішував питання спадкування частини земельної ділянки, яка належала померлому [INFO] [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняла, проте не оформила своїх прав, його мати [PERSON] , оскільки такі зустрічні позовні вимоги не пред`являлися. Державний реєстратор, проводячи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на підставі вищевказаного рішення суду, з якого зокрема вбачається реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку у Державному реєстрі земель, не виконав вимог щодо перенесення відомостей про реєстрацію права на ј частину вказаної земельної ділянки з Державного реєстру земель до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що у порядку електронної взаємодії Державного реєстру речових прав та Державного земельного кадастру призвело до виключення даних про цю частину земельної ділянки з останнього, та унеможливлює їх повторне внесення державним кадастровим реєстратором без скасування запису про зареєстроване речове право. 20.07.2020 року державний нотаріус Ставищенської районної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. винесла постанову, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність відомостей про вищевказану частину земельної ділянки в Державному земельному кадастрі. Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] на ј частину земельної ділянки кадастровий номер 3224281200:01:001:0025, площею 2,0565 га, розташованої на території Брилівської сільської ради Ставищенського району Київської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку посвідчене державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №575022 виданим 12 жовтня 2007 року Ставищенською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 05 березня 2007 року №122, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010734900889 на ім`я [PERSON] , що помер [INFO] , спадщину якого прийняла, проте не оформила своїх прав його мати [PERSON] .. Позивач до суду подала заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Ставищенської районної державної адміністраціїдо суду подав заяву про визнання позовних вимог. Відповідач [PERSON] до суду подала заяву, в якій позовні вимоги визнає. Законний представник відповідача [PERSON] - [PERSON] до суду подала заяву, в якій позовні вимоги визнає, справу просить розглядати без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, заяви відповідачів про визнання позову, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , до Ставищенської РДНК із заявами про прийняття спадщини звернулися - мати спадкодавця [PERSON] , діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] . Дочка спадкодавця [PERSON] подала до Ставищенської РДНК заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Таким чином, частки спадкоємців у спадщині становлять: [PERSON] - ј частина, [PERSON] - ј частина, [PERSON] , з урахуванням частки, від якої відмовилась [PERSON] - Ѕ частина. Вказане підтверджується матеріалами спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 44-54). До спадкового майна померлого належить земельна ділянка кадастровий номер: 3224281200:01:001:0025, площею 2,0565 га, розташована на території Брилівської сільської ради Ставищенського району Київської області цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку на бланку серія ЯЕ №575022, виданим 12 жовтня 2007 року Ставищенською РДА на підставі розпорядження від 05 березня 2007 року №122, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010734900883 (а.с. 18-24). [INFO] [PERSON] померла, її спадкоємицею за заповітом, посвідченим 13.05.2014 року Брилівською сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №15, яка спадщину прийняла, є [PERSON] . Вказані обставини встановлені заочним рішенням Таращанського районного суду Київської області №378/304/17 від 29.06.2017 року, що набрало законної сили 18.07.2017 року (а.с. 16-17). Вказаним рішенням суд вирішив визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] на ј (одну четверту) частину земельної ділянки кадастровий номер: 3224281200:01:001:0025, площею 2,0565 га, розташованої на території Брилівської сільської ради Ставищенського району Київської області цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку на бланку серія ЯЕ №575022, виданим 12 жовтня 2007 року Ставищенською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 05 березня 2007 року №122, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010734900883; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] на Ѕ (одну другу) частину земельної ділянки кадастровий номер 3224281200:01:001:0025, площею 2,0565 га, розташованої на території Брилівської сільської ради Ставищенського району Київської області цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку на бланку серія ЯЕ №575022 виданим 12 жовтня 2007 року Ставищенською районною державною адміністрацією на підставі розпорядження від 05 березня 2007 року №122, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010734900883. Суд не вирішував питання спадкування ј частини земельної ділянки, яка належала померлому [INFO] [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняла, проте не оформила своїх прав, його мати [PERSON] , оскільки такі зустрічні позовні вимоги не пред`являлися. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку НВ-3201992922013 від 17.12.2013 року вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі (а.с. 19-20). Державний реєстратор, проводячи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] на підставі вказаного рішення суду, з якого зокрема вбачається реєстрація державного акта на право власності на земельну ділянку у Державному реєстрі земель (книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010734900883), не виконав вимог щодо перенесення відомостей про реєстрацію права на ј частину вказаної земельної ділянки з Державного реєстру земель до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що у порядку електронної взаємодії Державного реєстру речових прав та Державного земельного кадастру призвело до виключення даних про цю частину земельної ділянки з останнього, та унеможливлює їх повторне внесення державним кадастровим реєстратором без скасування запису про зареєстроване речове право (а.с. 101-103). Листом від 21.06.2018 р. №7211/8.4/32-18 Мін`юст роз`яснив, що з метою забезпечення повноти відомостей про зареєстровані речові права на земельні ділянки та для забезпечення іншому спадкоємцю можливості належного проведення державної реєстрації права спільної власності державному реєстратору слід внести до Державного реєстру прав відомості не лише про частку спадкоємця-заявника, а і про частку, що залишилася за спадкодавцем та стосовно якої інший спадкоємець у майбутньому звернеться за проведенням державної реєстрації прав. Здійснення такої процедури виключить можливість виникнення випадків, коли при отриманні витягу з Державного земельного кадастру під оформлення свідоцтва про право на спадщину взагалі будуть відсутні відомості про спадкодавця. 20.07.2020 року державний нотаріус Ставищенської районної нотаріальної контори Цимбалюк В.М. винесла постанову, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність відомостей про вищевказану ј частину земельної ділянки в Державному земельному кадастрі (а.с. 67). Положеннями пункту 21 Розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України встановлено, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності. Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних частко (паїв)», з останніми внесеними змінами від 01.01.2019 року, рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) приймають сільські, селищні, міська ради. З 01 січня 2013 року набрав чинності Закон України «Про державний земельний кадастр» (далі - Закон), пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень якого визначено, що у разі якщо земельні ділянки, обмеження (обтяження) у їх використанні зареєстровані до набрання чинності цим Законом у Державному реєстрі земель, відомості про такі земельні ділянки, обмеження (обтяження) підлягають перенесенню до Державного земельного кадастру в автоматизованому порядку, без подання заяв про це їх власниками, користувачами та без стягнення плати за таке перенесення. Відповідно до вимог статті 9 вказаного закону внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Згідно ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Система кадастрової нумерації земельних ділянок є єдиною на всій території України. Кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ст. ст. 1220, 1223 ч. 3 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як вбачається із статті 1218 Цивільного Кодекс України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Як видно із статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Як вбачається із частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається із п. "г" ч.1 статті 81 ЗК України ( від 25 жовтня 2001 року) громадяни набувають права власності на земельну ділянку на підставі прийняття спадщини. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст. 3Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Згідно статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Законодавством також встановлено, що межі земельних ділянок визначаються в технічній документації із землеустрою та в натурі (на місцевості). У відповідності до вимог 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що позовні вимоги відповідачами визнано, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню. Судові витрати по справі позивач просить залишити за нею.

Outcome: approved