Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], треті особи ВАТ «Полівтор», Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. києві державної адміністрації, [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 168,80 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк, правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк» та Відкритим акціонерним товариством «Полівтор» укладено кредитний договір № 11-09-08, у відповідності до умов якого позивач надав ВАТ «Полівтор» кредит у розмірі 4 000 000 гривень, строком користування до 29 вересня 2009 року зі сплатою 20 % річних за користування кредитом (додатковою угодою № 1 від 06.10.2008 р. до кредитного договору від 29.09.2009 р. розмір річних за користування кредитом збільшено до 22 %). В свою чергу, в забезпечення виконання ВАТ «Полівтор» зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем - [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений 03 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 7382. У відповідності до п. 2.2. Кредитного договору позивач одноразово перерахував на рахунок ВАТ «Полівтор» грошові кошти у розмірі 4 000 000 гривень. В свою чергу, позичальник у відповідності до п. п. 4.1., 4.2 кредитного договору зобов'язався повернути банку отримані грошові кошти та сплатити проценти за їх користування у повному обсязі в строки та у порядку, визначені кредитним договором. Однак, ВАТ «Політор» не виконав зазначені зобов'язання, а саме не повернув отриманні від банку грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними. У зв'язку із з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитними договором становить на 30 вересня 2009 року загальна сума заборгованості ВАТ «Полівтор» перед ПАТ «ВТБ Банк» становить 4 412 880, 23 гривень, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності. У подальшому подано заяву про збільшення позовних вимог, у якій позивач просив звернути стягнення на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором , посвідчений 03.10.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за реєстровим № 7382, а саме: квартиру загальної площею 168,80 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], шляхом набуття ПАТ «ВТБ Банк» права власності на предмет іпотеки за ціною, що буде визначена суб'єктом оцінюючої діяльності в рахунок виконання зобов'язань ВАТ «Полівтор» за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 року в розмірі 17 838 244,62 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Треті особи ВАТ «Полівтор», Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, [PERSON], у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до чинного законодавства України. Суд,вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що 29 вересня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк та Відкритим акціонерним товариством «Полівтор» (Позичальник) було укладено кредитний договір № 11-09-08, згідно п. 2.2 якого позивач зобов'язався надати третій особі грошові кошти у розмірі 4 000 000 гривень, а третя особа, у відповідності до п.п. 4.1, 4.2 вказаного договору зобов'язалась повернути позивачу отримані грошові кошти та сплатити проценти за їх користування у повному обсязі до 29 вересня 2009 року.(а.с. 8-9) 06.10.2008 р. позивач у відповідності до п. 2.2 кредитного договору № 11-09-08 від 29.09.2008 р., одноразово перерахував на рахунок ВАТ «Полівтор» грошові кошти у розмірі 4 000 000 грн. В порушення умов кредитного договору № 11-09-08 від 29.09.2008 р. ВАТ «Полівтор» не повернув отримані від позивача грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними. (а.с. 89, 92-126) Наявність заборгованості ВАТ «Полівтор» перед ПАТ «ВТБ Банк» за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 р. у розмірі 4 412 880, 23 грн. також підтверджується ухвалою Господарського суду Автономної Республіки Крим у справі № 2-30/5271-2009 від 02 лютого 2010 року, якою затверджено реєстр вимог кредиторів ВАТ «Полівтор», щодо якого 30.09.2009 р. було порушено провадження у справі про банкрутство. Із зазначеної ухвали Господарського суду Автономної Республіки Крим вбачається, що до четвертої черги реєстру вимог кредиторів ВАТ «Полівтор» включено грошові вимоги позивача у розмірі 4 405 182, 33 грн. (сума не повернутого за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 р. кредиту (4 000 000 грн.), 30 % річних, нарахованих у зв'язку із порушенням зобов'язань щодо повернення кредиту (96 225, 26 грн.) та заборгованість за процентами (308 957,07 грн.), до шостої черги реєстру вимог кредиторів ВАТ «Полівтор» включено грошові вимоги позивача у розмірі 7 697, 90 грн. (сума пені, нарахованої у зв'язку із несвоєчасною сплатою процентів за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 р.). (а.с. 18-24) Відповідно до частини 2 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, судом встановлено, що ВАТ «Полівтор» не виконало належним чином свої зобов'язання за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 року. З метою забезпечення виконання прийнятих третьою особою зобов'язань за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 р., між ВАТ ВТБ Банк та [PERSON] укладено іпотечний договір від 03 жовтня 2008 року. Відповідно до п. 2.1 іпотечного договору від 03.10.2008 р. [PERSON], як іпотекодавець, надав в іпотеку ВАТ ВТБ Банк, як іпотекодержателю, нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру серія [NUMBER], виданого в м. Києві 06.06.2008 р. Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 05.06.2008 р. № 966-С/КІ. Право власності на предмет іпотеки зареєстровано за [PERSON] Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 11.06.2008 р. у реєстровій книзі № 525-42 за № 45278. (а.с. 12-14) Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно частини 1 статті 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно зі статтею 589 Цивільного кодексу України у разі невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. В силу частини 6 статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно з статтею 11 вищевказаного закону, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Відповідно до статті 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно зі статтею 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. 28.10.2009 року позивачем було надіслано ВАТ «Полівтор» Вимогу про усунення порушення № 207-1/2000-13-12, яка отримана 17.11.2009 р..(а.с. 87) 28.10.2009 року позивачем було надіслано ВАТ «Полівтор» Вимогу про усунення порушення № 207-2/2000-13-12, яка отримана 17.11.2009 р..(а.с. 88) Таким чином судом встановлено, що третя особа та відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 р. та іпотечним договором від 03.10.2008 р. належним чином не виконали, у зв'язку з чим у позивача виникло право одержати задоволення своїх грошових вимог за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 р. у сумі 4 412 880, 23 грн. за рахунок предмета іпотеки. Згідно статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Частинами першою, третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. Судом також встановлено, що відповідно до п. 6.1. іпотечного договору від 03.10.2008 р. у разі невиконання або неналежного виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором (в тому числі у випадку прострочення чергових платежів) та/або Іпотекодавцем за цим договором, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до п. 6.2. іпотечного договору від 03.10.2008 р. звернення стягнення на Предмет іпотеки здійснюється на розсуд Іпотекодержателя на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або за домовленістю сторін згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке викладене в пп. 6.2.1., 6.2.2. та 6.2.3. цього Договору. Пунктом 6.2.1. Іпотечного договору від 03.10.2008 р. передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на Предмет іпотеки, шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому, вважається, що Предмет іпотеки набувається у власність Іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності. Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. З огляду на вищенаведене, суд прийшов до висновку, що оскільки іпотечним договором від 03.10.2008 р. передбачено право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, позивач має право на підставі рішення суду отримати у власність предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], що належить відповідачу на праві приватної власності. Крім того, як вбачається з наданих суду документів, зокрема Ухвали Господарського суду Автономної Республіки Крим у справі № 2-30/5271-2009 від 02 лютого 2010 року та Витягу з єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Серія АВ № 023338 від 12.03.2013 року, ВАТ «Полівтор» перебуває в стані припинення підприємницької діяльності, проте, станом на час розгляду справи, боржник по основному зобов'язанню ВАТ «Полівтор» не є ліквідованим, відтак зобов'язаня за основним договором та Іпотечним договором не є припиненими. Як вбачається з Ухвали Господарського суду Автономної Республіки Крим у справі № 2-30/5271-2009 від 02 лютого 2010 року, якою затверджено реєстр вимог кредиторів ВАТ «Полівтор», ВАТ «Полівтор» має заборгованість перед позивачем за кредитним договором у розмірі 4 405 182, 33 грн. Згідно Висновку експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи № 11510 від 18.03.2015р., складеного судовим експертом Хомутенком Д.Г. та визначено ринкову вартість квартири [ADDRESS], станом на 17.03.2015 року, становить 8 660 705,00 гривень. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). За п. 41 вказаної Постанови Пленуму при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. За п. 42 зазначеної Постанови Пленуму резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Враховуючи все наведене вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» підлягають задоволенню. У відповідності до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, на підставі положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 3 654,00 гривень. На підставі ст.ст. 1, 3, 7, 33, 37 Закону України «Про іпотеку», п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» та

Outcome: approved