Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), третя особа - [PERSON] , про поділ спадкового майна. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її, відповідача та третьої особи мати - [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, присадибної земельної ділянки та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] заповіту не складала. Позивач та відповідач звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття вказаної спадщини, а третя особа із заявою про відмову від своєї частки в спадковому майні на користь позивача, однак спадщину не оформили через відсутність правовстановлюючих документів. Між позивачем та відповідачем виник спір щодо розподілу спадщини, який в досудовому порядку вирішити не вдалося. У зв`язку з викладеним позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, 3/4 частини присадибної земельної ділянки та на 2/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а за відповідачем на 1/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, 1/4 частини присадибної земельної ділянки та на 1/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідач з позовом не погодилась, подала до суду письмові заперечення, в обґрунтування яких вказувала, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. Стверджувала, що у визначений законом термін не звернулася до нотаріальної контори, оскільки була зареєстрована у вказаному будинку, тому вважала себе такою, що фактично прийняла спадщину. Водночас [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої залишилася спадщина, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, присадибної земельної ділянки та земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідач та позивач подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, а третя особа відмовився від своєї частини спадщини на користь позивача. При цьому, внаслідок відсутності у відповідача правовстановлюючих документів вона не змогла оформити свої спадкові права на спадщину, а тому у неї з позивачем існує спір щодо поділу спадкового майна. У зв`язку з викладеним відповідач просила у задоволенні позову відмовити та визнати за позивачем право власності в порядку спадкування на житловий будинок і земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, а за нею право власності в порядку спадкування на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, наполягала на задоволенні позовних вимог (а.с. 76). Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 73), причини неявки до суду невідомі. Третя особа у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 75). Про причини неявки до суду третя особа не повідомив, пояснення щодо позову, заяв чи клопотань не надіслав. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 8 червня 2016 року серії [NUMBER] (а.с. 16). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12 березня 2018 року серії [NUMBER] (а.с. 15). Позивач є дочкою померлих [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 13 червня 1969 року серії [NUMBER] (а.с. 9). Після укладення шлюбу з [PERSON] позивач набула прізвище свого чоловіка " [PERSON] ", що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 6 березня 1993 року серії [NUMBER] (а.с. 9) З матеріалів справи, зокрема зі спадкових документів, вбачається та не оспорюється сторонами, що відповідач та третя особа є дітьми померлих [PERSON] та [PERSON] Заповіту [PERSON] не складала та після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 26 березня 2019 року має ринкову вартість 67700,00 гривень (а.с. 32); - земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,2392 га, кадастровий номер 7125155100:02:000:0970, розташовану за адресою: [ADDRESS] , що відповідно до висновку про ринкову вартість земельної ділянки має ринкову вартість 28700,00 гривень (а.с. 27); - земельна ділянка для ведення тованого сільськогосподарського виробицтва площею 2,7766 га, кадастровий номер 7125155100:05:000:6328, що належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ЧР від 26 березня 2001 року (а.с. 19), та має нормативну грошову оцінку 111341,59 гривень (а.с. 33). Згідно з копіями довідок виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 6 листопада 2018 року № 6510 та від 24 квітня 2019 року № 1349, [PERSON] проживав і був власником будинку за адресою: [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . В будинку разом з ним проживала дружина [PERSON] , яка померла [INFO] та донька [PERSON] (позивач), яка на даний час зареєстрована і проживає в даному будинку. На час смерті [PERSON] і по даний час в будинку зареєстровані: дочка - [PERSON] (відповідач) та внук [PERSON] , однак останні у вказаному будинку з 2003 року не проживають, а проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11, 13). На підтвердження факту непроживання відповідача та її сина у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] позивач надала копію акту засвідченого свідками [PERSON] , [PERSON] та депутатом Чорнобаївської селищної ради Черкаської області Мовчаном М.В. від 30 жовтня 2018 року, відповідно до змісту якого [PERSON] (відповідач) та [PERSON] зареєстровані за вказаною адресою, однак в будинку не проживають. При цьому встановлено, що з 2003 року відповідач згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 2003 року (а.с. 17). Відповідно до копій довідок виконавчого комітету Чорнобаївської селищної ради Черкаської області від 12 березня 2018 року, виданої на підставі погосподарської книги № 3 (особовий рахунок № [NUMBER] ), позивач дійсно постійно проживає за адресою: [ADDRESS] і вела спільне господарство з [PERSON] до дня її смерті (а.с. 14) та від 30 жовтня 2018 року № 6265 позивач зареєстрована і проживає за вказаною адресою. В будинку також зареєстровані сестра - [PERSON] (відповідач) та племінник [PERSON] (а.с. 12). При цьому судом встановлено, що вказаний житловий будинок з надвірними спорудами закінчений будівництвом, що підтверджується даними технічного паспорту (а.с. 20-26). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день її смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У ч.ч. 1 і 3 ст. 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Зі змісту ч. 5 і 6 цієї статті Кодексу вбачається, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною, але може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги (ч. 2 ст. 1274 ЦК України). Судом встановлено, що позивач та [PERSON] прийняли спадщину померлого [PERSON] , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім них спадщину прийняв третя особа, оскільки подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 61). Крім того, відповідач та позивач прийняли спадщину померлої [PERSON] , оскільки подали до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с. 63-64), а третя особа подав заяву про відмову від прийняття спадщини на користь позивача (а.с. 64), про що свідчать листи Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 30 серпня 2019 року №№ 694-01/16 та 695/01-16 (а.с. 60-62), надіслані у відповідь на запити суду (а.с. 45-46). Виходячи з перерахованих вище норм матеріального права, що регулюють порядок спадкування за законом, позивач, як спадкоємець першої черги спадкування, одержала право на спадкування після смерті своїх батька - [PERSON] та матері - [PERSON] При цьому третя особа, як спадкоємець першої черги спадкування після смерті [PERSON] , відмовився від прийняття своєї частки у спадщині на користь позивача та в подальшому заяву про відмову від спадщини не відкликав. В свою чергу відповідач, після смерті батька - [PERSON] його спадщину не прийняла, оскільки до нотаріальної контори із відповідною заявою не зверталася, однак одержала право на спадкування після смерті своєї матері - [PERSON] . Таким чином позивач успадкувала після смерті свого батька - [PERSON] 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами та 1/4 частину присадибної земельної ділянки, оскільки вона та її мати - [PERSON] прийняли в спадщину 1/2 частину вказаного нерухомого майна в рівних частинах. Крім того, після смерті матері - [PERSON] позивач, з урахуванням частини спадщини, від якої відмовилася третя особа на її користь, отримала право на спадкування за законом на 2/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами, 2/4 частини присадибної земельної ділянки та 2/3 частини земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, однак вона не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на вказане нерухоме майно, оскільки має спір з відповідачем. Так, листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 16 квітня 2019 року (вих. № 442/02-16) позивачу повідомлено про відсутність у спадковій справі [PERSON] оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно, що в силу вимог пп. 4.15 п. 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину, та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 10). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи фактичне прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] позивачем та відмову третьої особи від прийняття спадщини [PERSON] на користь позивача, яка у встановлений законом строк відкликана не була, беручи до уваги, відсутність заперечень третьої особи, а також те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. При цьому відповідачем не пред`явлено зустрічного позову відповідно до вимог ЦПК України, а її відзив суд оцінює критично, оскільки він не має законодавчого обґрунтування, а також не містить посилання на відомості, які могли б бути визначальними при прийнятті судового рішення у даному спорі. Разом з тим, відповідно до п. 3.2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, право кожного співвласника в спільній частковій власності визначається часткою, яка виражається в простих правильних дробах (1/2; 1/3; 3/5 тощо). При цьому вказані в правовстановлювальних документах розміри часток співвласників на об`єкт нерухомого майна в сумі повинні становити одиницю. Так, з метою захисту права власності відповідача, враховуючи положення зазначеної інструкції, суд визнає за останнім, зокрема право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами, а також на 1/4 частину земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та на 1/3 частину земельної ділянки для ведення тованого сільськогосподарського виробицтва. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Пунктом 1 ч. 2 цієї статті Закону передбачено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставки судового збору встановлюються у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так, вартість спадкового майна, що успадковується позивачем згідно з позовною заявою становить 146527,73 гривень (67700,00 х 3/4 + 28700,00 х 3/4 + 111341,59 х 2/3), а тому, враховуючи звільнення позивача від сплати судового збору, з відповідача на користь держави слід віднести судовий збір у розмірі 1465,28 гривень. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved