Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

01.08.2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, який в подальшому уточнила та згідно останньої редакції від 11.12.2013 року просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (01042, м. Київ, пров. Новопечерський, 19/3) на користь [PERSON] 48 800 гривень матеріальної шкоди; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 20 000 гривень моральної шкоди, покласти на [PERSON] судові витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що вона є фізичною особою - підприємцем та здійснює господарську діяльність за адресою [ADDRESS]. 23.07.2013 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої [PERSON], керуючи транспортним засобом марки Тойота Камрі держномер [NUMBER], не обравши безпечну швидкість руху, здійснив наїзд на паркан її виставочної площадки. Позивач стверджує, що в результаті таких дій були зруйновані 5 секцій паркану, пошкоджена система крапельного поливу, пошкоджені та зламані дерева в кількості 21 шт., загальна сума нанесеної шкоди складає 48 800 гривень. Крім того, позивач вказує на те, що протиправними діями відповідача [PERSON] їй нанесена моральна шкода, розмір якої вона оцінює в сумі 20 000 гривень. Вказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив постановити рішення, відповідно до якого стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, просили в його задоволенні відмовити повністю, вказуючи на його безпідставність. Вислухавши сторін, дослідивши докази та матеріали справи, суд доходить до висновку про можливість часткового задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 23.07.2013 року о 16.30 годині керував автомобілем «Тойота» д/з [NUMBER] по вул. Маршала Жукова в м. Одесі, перевищив безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, в наслідок чого допустив наїзд на паркан ФОП [PERSON], в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Вказана обставина підтверджується постановою судді Біляївського районного суду Одеської області від 03 вересня 2013 року, якою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді адміністративного штрафу у розмірі 340 гривень, протоколом про адміністративне правопорушення, схемою ДТП, особистими поясненнями [PERSON] Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановленим судовим рішенням у цивільній, господарській, або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «TOYOTA CAMRY», державний номер [NUMBER] відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу зареєстрований за [PERSON], а [PERSON] має право керування вказаним автомобілем. Відповідно до статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до пункту 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Таким чином, з урахуванням викладених обставин та положень діючого в Україні законодавства, позивач має право вимагати від відповідача, з вини якого сталося ДТП, відшкодування завданої їй шкоди. Однак, як вбачається з матеріалів справи цивільно - правова відповідальність [PERSON] на час скоєння ДТП була застрахована в СК «ГАРАНТ - АВТО», що підтверджується полісом №АЕ/1463853, який діяв з 06.02.2012 року по 05.02.2014 року. Статтею 979 ЦК України встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України та п.3 ч.1 ст.20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування-страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Преамбула ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлює, що цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України Відповідно до ст. 1 Закону, страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; Страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України "Про страхування"; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які експлуатують забезпечений транспортний засіб на законних підставах. Пункт 2.1. Закону передбачає, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Стаття 6 Закону передбачає, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. П.п. 22.1. ст. 21 Закону передбачає, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.33.1 ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники дорожньо - транспортної пригоди зобов'язані: терміново повідомити про дорожньо - транспортну пригоду, відповідні органи Міністерства внутрішніх справ України, вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або у випадках, передбачених цим законом, МТСБУ про настання дорожньо - транспортної пригоди. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати зазначені дії, вони мають підтвердити це документально. Згідно п. 37.1 ст. 27 Закону, виплата страхового відшкодування здійснюється протягом одного місяця з дня отримання страховиком визначених у статті 35 цього Закону документів або в строки та в обсягах, визначених рішенням суду. Враховуючи, що відповідачем [PERSON] в день скоєння ДТП було повідомлено страхову компанію про наявність страхової події, та як стверджує позивач вона дізналась про наявність відповідного полісу лише з матеріалів справи, а від так суд вважає, що позивач з поважних причин не повідомила страхову компанію про настання страхового випадку. В результаті ДТП було завдано шкоду [PERSON], а саме були зруйновані 5 секцій паркану, пошкоджена система крапельного поливу, пошкоджені дерева в кількості 21 штук, що підтверджується актом про пошкодження майна від 23.07.2013 року, фотофіксацією нанесених пошкоджень, видатковою накладною № ТЯ-51-04-12 від 15.04.2013 року виданою ФОП «[PERSON]»., загальна сума нанесеної шкоди складає 48 800 гривень, які підлягають стягненню зі страхової компанії, так як ліміт за страховим полісом № АЕ/1463853 становить 50 000 гривень. Суд приймає зазначені документи у якості належного та допустимого доказу по справі так як жоден з відповідачів вищевказану суму не спростував, та більш того, з метою визначення вартості матеріальної (майнової) шкоди, завданої внаслідок ДТП, з клопотанням про призначення по справі будь-яких експертиз, в тому числі судово-товарознавчої до суду не звертались. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Крім матеріальних збитків, позивач вважає, що відповідач [PERSON] своїми неправомірними діями спричинив їй моральну шкоду, яку вона оцінює в сумі 20 000 гривень. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров;я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав. Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. У зв'язку з наведеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення з відповідача [PERSON] суми завданої їй моральної шкоди в розмірі 20 000 гривень, оскільки позивачем не доведено, в чому саме полягає ця шкода. Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Отже, з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 717, 40 гривень. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи частково підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити частково.

Outcome: partial