Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.09.2019 року звернувся до суду з позовом до Малиновської районної державної адміністрації Одеської міської ради та Подільського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області, та просив визнати, що [PERSON] , померлий [INFO] та [PERSON] , на все майно якого було накладено арешт на підставі постанови державного виконавця ВДВС Котовського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29711845 від 28.10.2011 року, - є одна і таж особа, яка є батьком [PERSON] , [INFO] ; зняти арешт, зареєстрований 21.11.2011 року за реєстраційним номером обтяження 11868323, реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за № 29711845 від 28.10.2011 року, ВДВС Котовського МРУЮ, об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: [PERSON] . В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що [INFO] помер його батько [PERSON] . Після смерті батька він прийняв спадщину у вигляді земельної ділянки площею 3,2276 га, що розташована за адресою: Одеська область, Подільський район, та почав займатися оформленням Свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану ділянку, спадкова справа у Спадковому реєстрі № 58815386, справа у нотаріуса № 55/2016, що підтверджується довідкою Державного нотаріуса Приморської нотаріальної контори від 14.03.2019 року за № 2692/02-14, відмовою Державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори про вчинення нотаріальних дій від 19.09.2019 року за № 1106/02-14. В ході оформлення Свідоцтва про право на спадщину за законом з`ясувалося, що на виконанні ВДВС Котовського міського управління юстиції знаходилося виконавче провадження ВП № 29711845 з примусового виконання постанови Малиновської районної адміністрації № 294 виданої 16.05.2011 року про стягнення штрафу у розмірі 680 грн. з батька позивача - [PERSON] , який помер [INFO] . Під час проведення виконавчих дій по даному провадженню на підставі постанови державного виконавця ВДВС Котовського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 29711845 від 28.10.2011 року, було накладено арешт на невизначене майно, все нерухоме майно боржника, тобто на все майно батька позивача - [PERSON] , померлого [INFO] . 12.12.2011 року виконавче провадження ВП №29711845 на підставі постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві було закінчено, архівне виконавче провадження ВП № 29711845 станом на теперішній час знищено, у зв`язку з закінченням трирічного строку зберігання виконавчих проваджень, та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує запис про арешт на невизначене майно, все нерухоме майно батька позивача - [PERSON] , померлого [INFO] . Крім того, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна прізвище батька позивача вказано як « [PERSON] » замість « [PERSON] ». Позивач та його представник у судовому засіданні на своїх вимогах наполягали, позовні вимоги просили задовольнити. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, проте надав відзив на позовну заяву, в якому просив розглянути справу за його відсутності. Стверджував, що постанова старшого державного виконавця відділу ДВС Котовського міськрайонного управління юстиції про повернення виконавчого документа стягувану (Малиновська районна адміністрація Одеської області міської ради) була винесена на підставі того, що боржник за вказаною адресою не проживає, майно, на яке можна звернути стягнення, не виявлено, тому було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 12.03.2012 року. Законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документу стягувачу з цих підстав, який має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконаного. Представник Подільського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області в судове засідання не з`явився та надав заяву, в якій просив розглянути справу без участі представників відділу. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту та зняття арешту з майна, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в м. Одеса помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданий 16.07.2015 року, актовий запис №7519. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, зокрема, на земельну ділянку площею 3,2276 га, що розташована на території Куяльницької (раніше Гоноратської) сільської ради Подільського району Одеської області. Позивач як спадкоємець після смерті [PERSON] звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Проте, у позивача відсутнє підтвердження факту родинних відносин між ним та померлим [PERSON] , у зв`язку з розбіжностями у документах. Згідно листа Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 14.03.2019 року за вих. № 2692/02-14, [PERSON] є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] . Той факт, що позивач є сином [PERSON] підтверджується дослідженими письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 3 квітня 1984 року виданим завідуючим відділом запису актів громадянського стану; копією довідки Виконавчого комітету Гоноратської сільської ради від 17.08.2017 року за № 365, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , дійсно проживав на момент смерті разом з сином [PERSON] , [INFO] ; копією паспорта позивача [PERSON] , серії [NUMBER] виданого Котовським МРВ УМВС України в Одеській області від 17 серпня 2000 року; копією паспорта [PERSON] , серії [NUMBER] виданим 15 березня 2006 року Хмельницьким ВМ Малиновського РВ СМУ УМВС України в Одеській області; копією листа Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 14.03.2019 року. Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду показали, що дійсно позивач [PERSON] є сином [PERSON] . Крім того, відповіддю Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 19.09.2019 року за № 1106к/02-14 було роз`яснено, що згідно відомостей з Єдиного Реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки 178704029 від 27.08.2019 року, зареєстроване обтяження за реєстраційним № 11868323 на невизначене майно (об`єкт обтяження: все нерухоме майно), тип обтяження:арешт нерухомого майна, власник: [PERSON] , Одеська область, Подільський район, с. Гонората, обтяжував: Відділ ДВС Котовського міськрайонного управління юстиції, яке зареєстровано 21.11.2011 року реєстрованим: Одеська філія ДП» Інформаційний Центр Міністерства юстиції України, обтяження №118768323, підстава: Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 29711845 від 28.10.2011 року, винесена ВДВС Котовського МРУЮ, старшим державним виконавцем Морозовим С.В. При зверненні до Подільського міжрайонного ВДВС ГТУЮ в Одеській області було з`ясовано, що на виконанні у Подільському міжрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження № 29711845 з примусового виконання постанови № 294 від 16.05.2011 року, виданої Малиновською районною адміністрацією, про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у розмірі 680 грн. Виконавче провадження було завершене в зв`язку з неможливістю з`ясувати місце проживання боржника та станом на теперішній час ВП № 29711845 знищено у зв`язку з закінченням трирічного строку зберігання виконавчих проваджень. Проте не вирішено питання про зняття арешту з майна боржника. Оскільки в позасудовому порядку зняти арешт неможливо, позивач просить зняти арешт на заборону на відчуження, який було накладено на підставі Постанови ВДВС Котовського МРУЮ Одеської області, серія та номер 29711845 виданий 28.10.2011 року. Згідно інформаційної довідки № 180390188 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] існують відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, за реєстраційним номером обтяження 11868323, зареєстрованого 21.11.2011 року реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 29711845 від 28.10.2011 року на підставі постанови державного виконавця ВДВС Котовського міського управління юстиції, старшого державного виконавця Морозова Сергія Васильовича. Судом встановлено, що прізвище спадкодавця згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.07.2015 року є « [PERSON] ». Проте, згідно документів виконавчого провадження та Державного реєстру речових прав, арешт накладено на майно боржника « [PERSON] ». Таким чином, виходячи з наведеного, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов у частині встановлення факту є обґрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки встановлені факти свідчать про те, що « [PERSON] » та « [PERSON] » є однією і тією ж особою, який помер [INFO] . Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з цією ж статтею Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. В усіх інших випадках не завершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України Про виконавче провадження» (який діяв на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеними у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ч.2 ст. 50 Закону «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ст. 49 Закону «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1)визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду ; 2)визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3)смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття НБУ рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4)скасування рішення суду або іншого органу ( посадової особи) на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5)письмової відмови стягувача від одержання предметів вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі 6)закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7)визнання боржника банкрутом; 8)фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виокнавчим документом; 9)повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу ( посадової особи), який видав виконавчий документ ; 10)направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11)повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу ( посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 75 цього Закону; 12)якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини ; 13)непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені ст. 51 цього Закону ; 14)списання згідно із Законом України « Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. Відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12цього Закону. Як встановлено в судовому засіданні, постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 12.12.2011 року не оскаржена. За змістом норми ст. 50 Закону України « Про виконавче провадження», при винесені постанови про повернення виконавчого документа державний виконавець вправі вирішити питання про зняття арешту, накладеного на майно боржника, лише у випадках його повернення до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. При повернення виконавчого документа стягувачу не передбачено зняття арешту. Відповідно до ст. 19 Закону «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом. Право вибору пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 цього Закону віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців, належить стягувачу. Стаття 59 Закону України "Про виконавче провадження" регламентує порядок зняття арешту з майна, де в частині четвертій зазначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10 вересня 2019 року, за [PERSON] накладено обтяження, а саме арешт на підставі постанови ВДВС Котовського МРУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №11868323 від 21.11.2011 року. За відомостями Подільського міжрайонного відділу ДВС в Одеській області, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 29711845, відкрите на підставі постанови № 294 від 16.05.2011 року, виданої Малиновською районною адміністрацією про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу у сумі 680 грн.; 12.12.2011 року виконавче провадження було завершене на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в зв`язку із неможливістю з`ясувати місце проживання боржника. Зазначена заборгованість за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень є актуальною та не погашена. За таких обставин, коли на рахунок державної виконавчої служби від боржника не надійшли кошти, необхідні для задоволення вимог стягувача, підстави для зняття арешту з майна боржника, відповідно до п.2 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», відсутні. Враховуючи приписи ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, у випадку наявності будь-якої заборгованості, підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні, та враховуючи наявність у [PERSON] актуальної заборгованості, суд не може погодитися з доводами позивача про відсутність підстав для існування арешту майна боржника з причин не перебування на виконанні виконавчих документів через їх повернення. Таким чином, судом не було встановлено, що виконавче провадження було закінчене з підстав, передбачених ст.39 цього ж Закону чи ст.49 в редакції 1999 року (яка діяла на момент повернення деяких виконавчих документів), чи, що виконавчі документи були повернуті до суду. В даному випадку всі виконавчі документи були повернуті стягувачу. В ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-6568св17, суд вказав, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції на час виникнення відносин), виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Більше того, повернення виконавчого документа стягувачеві, у зв`язку з відсутністю майна у боржника, не є підставою для закінчення виконавчого провадження згідно з приписами статті 49 Закону України "Про виконавче провадження". Виходячи з вищевикладеного, суд не вбачає підстав для задоволення позову у частині зняття арешту з нерухомого майна.

Outcome: partial