Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким розтлумачити заповіт, посвідчений 26 липня 2002 року, спеціалістом, виконуючою обов"язки секретаря Сердитенської селищної ради м.Шахтарська, Донецької області [PERSON], що складений [PERSON] на користь [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за №109 таким чином: [PERSON] заповів [PERSON] земельну ділянку, що розташована на території Хоружівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,91 гектарів, що належала [PERSON] згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 024923 від 08 квітня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1405, а також майнову частку (пай) в загальному пайовому фонді ТОВ [PERSON] "Хоружівка" Недригайлівського району розміром 7858 (сім тисяч вісімсот п"ятдесят вісім) гривень, які належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 березня 2002 року серії АЕР № 411320. Крім того, визнати за позивачем [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого 26.03.2004 року [PERSON]: на земельні ділянки (паї) загальною площею 4,91 га, які розташовані за межами населеного пункту на території Хоружівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, для ведення сільськогосподарського виробництва, що належали померлому згідно державного акту на право приватної власності на землю ІV-СМ № 024923 від 08 квітня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1405, та на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) ТОВ [PERSON] "Хоружівка" у розмірі 7858 грн. або 0,00098 відсотків, що належав [PERSON] відповідно до свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СУ-Х-17 № 0880 від 11.04.2002 року. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились, остання надала до суду заяву про розгляд справи без участі її та позивача. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник Хоружівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не зявився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Справу розглянуто у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Судом встановлено, що 26 березня 2004 року в місті Донецьк Куйбишевського району Донецької області помер [PERSON]. На момент складення [PERSON] заповіту, тобто станом на 26 липня 2002 року, в заповіті зазначено: «із належного мені майна земельну частку (пай), яка знаходиться у колективній власності ТОВ [PERSON]", розміром 4,94 га в умовних кадастрових гектарах, а також майнову частку (пай) в загальному пайовому фонді ТОВ [PERSON] "Родина" Недригайлівського району розміром 7858 (сім тисяч вісімсот п"ятдесят вісім) гривень, які належать мені на праві свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 березня 2002 року смт. Недригайлів Сумської області, я заповідаю [PERSON]". Однак, при зверненні спадкоємиці до нотаріальної контори за отриманням свідоцтва про право на спадщину, що відкрилася після смерті спадкодавця, їй було відмовлено, оскільки спадкове майно померлого складається із земельної ділянки площею 4,91 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Хоружівської сільської ради, тоді як [PERSON] заповів [PERSON] земельну частку (пай), що знаходиться у колективній власності ТОВ [PERSON] «Родина» розміром 4,94 га в умовних кадастрових гектарах, а не земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості). У видачі свідоцтва про право на спадщину на майнову частку (пай) члена колективного сільськогосподарського підприємства позивачці також було відмовлено у зв'язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії СУ-Х-17 № 0880, виданого 11.04.2002 року Хоружівською сільською радою. Як вбачається з листа Відділу Держгеокадастру у Недригайлівському районі Сумської області від 11.10.2016 р. № Г-7/0-7/6-16, згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Недригайлівською районною державною адміністрацією членам САПТ ЗТ «Родина», запис за № 362, 05.04.2002 року по сертифікату серії CM № 0063363 виданого на ім'я [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії АЕР № 411320 був здійснений запис про перехід права на земельну частку (пай) до [PERSON]. По зазначеному сертифікату, в порядку виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), [PERSON] був виготовлений та виданий державний акт на право приватної власності на землю серії IV-CM № 024923 на земельну ділянку площею 4,91 гектар для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Хоружівської сільської ради Недригайлівського району. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1405. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На момент смерті спадкодавця його заповіт був чинний. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч. 2 ст. 1256 ЦК України, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до положень ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться, зокрема, мета правочину та інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи сукупність вказаних обставин, суд прийшов до переконання, що заповіт, посвідчений 26 липня 2002 року, спеціалістом, виконуючою обов"язки секретаря Сердитенської селищної ради м. Шахтарська, Донецької області [PERSON], що складений [PERSON] на користь [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за №109, слід тлумачити як виявлення його волі заповідати [PERSON] земельну ділянку, що розташована на території Хоружівської сільської ради Недригайлівського району Сумської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,91 гектарів, що належала йому згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-СМ № 024923 від 08 квітня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1405, а також майнову частку (пай) в загальному пайовому фонді ТОВ [PERSON] "Хоружівка" Недригайлівського району розміром 7858 (сім тисяч вісімсот п"ятдесят вісім) гривень, які належали йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 29 березня 2002 року серії АЕР № 411320. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі викладеного та

Outcome: approved