Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] в якому просила визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою [ADDRESS] В обгрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що вони є власниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] разом з позивачами, зареєстрована у будинку, але з 2000 року за місцем реєстрації не проживає, добровільно знятися з реєстрації не бажає. Позивачі просять суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, що розташований в [ADDRESS] . [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з"явилися, подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності. Не заперечують проти винесення заочного рішення по справі. Про стягнення судових витрат не клопотали. Відповідач в судове засідання не прибула. про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. З письмової згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивачі [PERSON] та [PERSON] є власниками будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право особової власності на житловий дім від 18.03.2002 року. Згідно акта обстеження, складеного депутатом Іванівської сільської ради від 28.08.2020 року [PERSON] , за адресою [ADDRESS] , проживає [PERSON] та [PERSON] , а [PERSON] , зареєстрована, але фактично не проживає за вказаною адресою. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сім"ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов`язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що [PERSON] не проживає в спірному приміщенні з власної волі тривалий час, її речі за місцем проживання відсутні, а позов пред`явлено до суду у серпні 2020 року. Відповідач не проживає у будинку позивача з 2000 рокуа своєю реєстрацією у житлі порушує права позивачів як власників на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved