Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивачі звернулись в суд із позовною заявою до [PERSON], в якій просять усунути перешкоди з боку відповідача в користуванні земельною ділянкою загального користування, а саме частини [ADDRESS] навпроти її будинку, зобов"язавши [PERSON] демонтувати паркан, що виступає на проїжджу частину провулку на ділянці довжиною 35 метрів і шириною 2 метри. В обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що вони є жителями [ADDRESS] По цьому ж провулку проживає [PERSON] в будинку [NUMBER]. Впродовж багатьох років відповідач самовільно зайняла проїжджу частину провулку, встановивши на його частині спочатку тимчасову споруду, а потім паркан, змістившись при цьому зі своєї земельної ділянки на проїжджу частину провулку. Внаслідок самовільного захоплення частини провулку, проїзд транспортних засобів по ньому став неможливий. На неодноразові звернення до контролюючих дотримання земельного законодавства органів з приводу захоплення [PERSON] земельної ділянки, вказаний спір вирішено не було, у зв"язку з чим, вимушені звернутись до суду. Вважають, що порушено їхнє право на користування земельною ділянкою загального користування, а саме [ADDRESS] ширина якого, має становити 6 метрів, замість наявних 4-х навпроти господарства відповідача. В судовому засіданні позивачі та їх представник Панчина Петро Євгенович свій позов, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підтримали з підстав, наведених у позовній заяві, позовні вимоги просили задовольнити в повному обсязі. Додатково пояснили, що [PERSON] проживає у своєму господарстві під [ADDRESS] з часу будівництва житлового будинку. Поступово [PERSON] перемістила межу свого господарства у сторону проїжджої частини провулку. Зокрема спочатку на межі було розміщено тимчасову споруду під автомобіль, що перебував у власності членів її сім"ї. Пізніше споруду знесли, а натомість на довжину межі господарства встановили паркан, змістившись на проїжджу частину провулку на 2 метри. Добровільно вирішити спір з відповідачем неможливо, оскільки вона не визнає факту самовільного захоплення земельної ділянки. Будучи присутньою у судовому засіданні 25 січня 2016 року відповідач [PERSON] позов не визнала, посилаючись на те, що ділянку проїжджої частини [ADDRESS] не захоплювала. Її представник - адвокат Драган Володимир Петрович в обгрунтування зеперечень проти позову вказав, що факт самовільного захоплення [PERSON] земельної ділянки загального користування не підтверджується матеріалами справи, оскільки представлені позивачами докази є не належними і недопустимими, а тому позов вважає необгрунтованим і безпідставним. З приводу вказаних заперечень відповідачем надано письмові пояснення ( а.с. 92) Представник третьої особи - Млинівської селищної ради [PERSON] позов [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] підтримала, з тих підстав, що працівниками селищної ради неодноразово проводились перевірки за зверненнями жителів [ADDRESS] щодо самовільного захоплення відповідачем частини ділянки [ADDRESS] за результатами яких складались відповідні акти, що підтверджують факт захоплення. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є жителькою [ADDRESS], де проживає у власному житловому будинку на земельній ділянці площею 0,07 га, розмірами 35х20 метрів. Вказане підтверджується будівельним паспортом на земельну ділянку під будівництво житлового будинку на ім"я [PERSON] ( а.с.54-58). Як зазначила [PERSON] у власноручно написаній заяві, нею було встановлено паркан на місці старого плоту, який простояв майже 40 років зі сторони провулку Береговий. Тобто факт встановлення паркану визнається самою відповідачкою. Вирішуючи питання про те, чи даний паркан встановлений із самовільним захопленням ділянки проїжджої частини провулку, або ж в межах земельної ділянки відповідача, суд виходить з наступного. Так, з дослідженого в суді акту комісії в складі керуючого справами виконавчого апарату Млинівської селищної ради Лащука В.С., головного архітектора Млинівського району Бандури Т.М., заступника Млинівського селищного голови Касенича М.С., працівника Млинівського РВ УМВС Ковальчука В.В. за участі заявників провулку Береговий - [PERSON],, [PERSON], вбачається, що під час розгляду колективного звернення жителів провулку Береговий з приводу самовільного захоплення земельної ділянки, виявлено, що відповідачем самовільно встановлено огорожу на проїжджій частині провулку з відступом в сторону провулку на 2 метри. При цьому, до уваги було взято будівельнрий паспорт на земельну ділянку [PERSON] та враховано ДБН 360-92 ( а.с.6); З повідомлення Млинівської районної ради від 23.08.2014 року вбачається, що на звернення жителів провулку Береговий на вказаний провулок виїжджали заступник голови районної ради Парфенюк Г.А., секретар Млинівської селищної ради Василюк С.І., члени земельної комісії Млинівської селищної ради в кількості 5 чоловік. На місці було встановлено самовільне захоплення [PERSON] ділянки проїжджої частини провулку на ширину 2 метри вздовж господарства відповідачки. За результатами виїзду прийнято рішення матеріали щодо самовільного захоплення передати до сільськогосподарської інспекції у Рівненській області для реагування. ( а.с.8). Повідомленням Державної інспекції сільського господарства від 24.12.2014 року про розгляд звернення підтверджується проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства та встановленння факту захоплення [PERSON] частини земель загального користування по [ADDRESS], шляхом встановлення паркану. ( а.с. 11) Актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 25 червня 2015 року встановлено, що [PERSON] користується земельною ділянкою в [ADDRESS]. Земельна ділянка у встановленому порядку не зареєстрована, кадастровий номер не присвоєно. Згідно будівельного паспорта ширина земельної ділянки [PERSON] має становити 20 метрів, в той час, як фактично становить 24,10 м. При огляді території земельної ділянки встановлено, що [PERSON] зайняла частину земельної ділянки загального користування ( провулок Береговий ) шляхом розміщення паркану, чим порушила вимоги ст. 125 Земельного кодексу України. ( а.с. 49-50). З повідомлення заступника начальника державної екологічної інспекції у Рівненській області від 26.03.2015 року вбачається, що за результатами перевірки [PERSON] притягннуто до адміністративної відповідальності по ст.53-1 КУпАП на суму 170 грн. та видано припис на усунення виявленого порушення. ( а.с.14) Актом від 21.01.2016 року підтверджується факт обстеження земельної ділянки по [ADDRESS] проведеного комісійно працівниками Млинівської селищної ради, за результатами якого виявлено самовільне захоплення ділянки проїжджої частини провулку з відступом в сторону провулку на 2 метри. ( а.с.85) . Також Млинівською селищною радо проведено фактичні обміри земельної ділянки, наданої [PERSON] під забудову згідно будівельного паспорта . За результатами обмірів станом на 10.02.2016 року площа земельної ділянки [PERSON] становить 770 кв.м. ( ширина - 22 м, довжина - 35 метрів. Отже, фактичними обмірами підтверджується самовільне захоплення [PERSON] земельної ділянки площею 70 кв.м. ( а.с.90-91) Згідно наданого відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Млинівської РДА викопіювання генерального плану забудови с.м.т Млинів від 1989 року, вбачається, що викопіювання надано у маштабі 1 : 5000. Ширина провулку Береговий становить 0,12 см. ( а.с.100-101). Отже, математичний підрахунок 0,12см.х 5000 вказує на те, що ширина провулку на місцевості має становити 6 метрів. Інформацією Млинівської селищної ради підтверджується той факт, що [ADDRESS] перебуває на балансі Млинівської селищної ради, а відтак відноситься до земельних ділянок загального користування ( а.с. 103). Додатковим підтвердженням того факту, що [ADDRESS] має становити ширину 6 метрів є досліджені в суді відомості з будівельного паспорту земельної ділянки [PERSON] , що межує з провулком Береговий, в яких зазначено його ширину - 6 метрів. ( а.с.109) Відповідно до ст. 188 Земельного Кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, а за додержанням вимог законодавства про охорону земель - центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Згідно ст. 189 самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами. За правилом ст 212 Земельного Кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Згідно пункту "й" ч.1 ст.12 Земельного Кодексу України до повноважень селищних рад належить, крім іншого, вирішення земельних спорів. Згідно частин 1-5 ст. 158 Кодексу земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Судом встановлено, що спірна земельна ділянка, яка є ділянкою загального користування, знаходиться в межах с.м.т Млинів Рівненської області. Однак, земельний спір між суб"єктами спірних правовідносин Млинівською селищною радою по суті не вирішено. Разом з тим відсутність такого вирішення не позбавляє права зацікавлених осіб, якими в даному випадку є позивачі, на захист своїх порушених прав, свобод чи інтересів в судовому порядку. При цьому, в ході судового розгляду судом роз"яснювалось учасникам процесу положення ст.60 ЦПК України щодо обов"язку кожної сторони довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень. Також судом сторонам роз"яснено положення ст. ст.143,147,189 ЦПК України щодо наявності у них права на подачу клопотань про призначення у справі відповідної судової експертизи для з"ясування питань, що потребують спеціальних знань, а саме щодо наявності чи відсутності факту самовільного захоплення відповідачем земельної ділянки загального користування та площі самовільного захоплення. Однак, своїм таким правом сторони не скористались, у зв"язку з чим вирішуючи спір, суд виходить із наявності тих доказів, які представлені кожною зі сторін. Так, заперечуючи проти позову, відповідач посилалась на те, що самовільного захоплення земельної ділянки не здійснювала. Проте, цих обставин відповідач в суді не довела. Зокрема, з досліджених в судовому засіданні доказів, які наведені вище, вбачається, що [PERSON] державного атку на земельну ділянку під будівництво та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] не отримувала, кадастрового номеру земельній ділянці не присвоєно. Отже, суд приймає в якості доказів та враховує відомості про розміри та площу земельної ділянки відповідача, які містяться у будівельному паспорті на земельну ділянку [PERSON] ( а.с.54-58), в якому ця площа становить 700 кв.м. з розмірами 35х20 м.. Суд також враховує, що згідно викопіювання генерального плану забудови с.м.т Млинів від 1989 року, у маштабі 1 : 5000., чинного на час забудови, ширина провулку Береговий становить 0,12 см. ( а.с.100-101), що в маштабі на місцевості становитиме 6 метрів. Додатковим доказом саме такої ширини провулку Береговий є відомості з будівельного паспорту земельної ділянки [PERSON] , що межує з провулком Береговий, в яких зазначено його ширину - 6 метрів. ( а.с.109) Таким чином, виходячи з вказаних відомостей, суд прийшов до висновку, що ширина провулку Береговий в с.м.т Млинів, у тому числі і навпроти межі вздовж господарства [PERSON] має становити 6 метрів. В той же час, наведеними раніше доказами підтверджується той факт, що в дійсності ширина провулку проти господарства відповідача становить 4 метри. При цьому обмірами по межах земельної ділянки [PERSON], проведеними працівниками Млинівської селищної ради під час виїзду на місце, встановлено, що станом на 10.02.2016 року площа земельної ділянки [PERSON] становить 770 кв.м. ( ширина - 22 м, довжина - 35 метрів. Отже, фактичними обмірами підтверджується самовільне захоплення [PERSON] земельної ділянки площею 70 кв.м. розміром 2х35 метрів ( а.с.90-91). При цьому, суд враховує вказані відомості в якості належних, достовірних і допустимих доказів у справі, оскільки протилежного відповідачем не доведено, а ці відомості підтверджуються іншими документами наявними у спрві. Зокрема, актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 25 червня 2015 року, проведеної екологічною інспекцєю у Рівненській області; актами, складеними за результатами розгляду звернень громадян Млинівської РДА, Млинівської районної Ради та Млинівської селищної ради. ( а.с. 6,8, 49-50, ), а також повідомленнями Державної інспекції сільського господарства та екологічної інспекції у Рівненській області щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності ( а.с.11,14 ) . Приймаючи зазначені відомості в якості доказів, суд враховує також, що акти, складені комісійно працівниками Млинівської селищної ради, є наслідком безпосереднього здійснення Млинівською селищною радою своїх контрольних функцій щодо розгляду звернень жителів провулку Береговий по дотриманню земельного законодавства, і хоча самого рішення Млинівською селищною радою за результатми цих звернень не прийнято, однак, факт самовльного захоплення ділянки проїжджої частини провулку, підтверджується документально та відповідачем не спростовано. Враховуючи вище наведене, суд прийшов до висновку, що факт самовільного захоплення [PERSON] земельної ділянки загального користування, а саме ділянки проїжджої частини [ADDRESS] навпроти межі її господарства під [NUMBER] площею 70 кв.м. розмірами 35х2 метрів знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. А тому, суд вважає, що право користування позивачів на вказану земельну ділянку загального користування є порушеним, для захисту якого суд рахує необхідним зобов"язати відповідача усунути перешкоди в користуванні спірною земельною ділянкою, звільнивши від паркану проїжджу частину провулку. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, понесених позивачами при зверненні до суду, суд виходить з того, що відповідач є інвалідом ІІ групи ( а.с.64), у зв"язку з чим відповідно до ст.88 ЦПК України понесені поизивачем [PERSON] витрати по сплатиі судового збору стягненню з відповідача не підлягають. На підставі ст.16 ЦК України , ст.ст. 189, 212 Земельного Кодексу України,

Outcome: approved