Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

До Рівненського міського суду Рівненської області надійшов позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до [PERSON], Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 листопада 2006 року між АКІБ "Укрсиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11077080000. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала кредит у сумі 20 000 доларів США, який зобов»язувалася повернути у повному обсязі в строк до 10 листопада 2026 року або достроково зі платою 11,30 % річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання грошових зобов»язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] передала у іпотеку нерухоме майно, а саме : квартиру, загальною площею 66,4 кв.м., житловою площею 38,8 кв.м., місце знаходження застави [ADDRESS]. На підставі рішення загальних зборів акціонерів від 27 жовтня 2009 року АКІБ «Укрсиббанк»змінило назву на ПАТ «Укрсиббанк», яке є правонаступником усіх прав та зобов»язань АКІБ «Укрсиббанк». 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «Укрсиббанк», останнім передано ПАТ «Дельта банк», інтереси якого представляє на підставі довіреності ТзОВ «Колекторська Компанія «Вердикт». Через неналежне виконання умов кредитного договору у позичальника станом на 14 червня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 20536,06 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 164144,72 грн. Просить в рахунок виконання основного зобов»язання щодо оплати заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом передачі іпотеко держателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекоержателем ПАТ «Дельта банк» на підставі договору іпотеки укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON] Зобов»язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на квартиру. Припинити право іпотекодавця [PERSON], в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою. Припинити право користуавання житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS], виселити з квартири [ADDRESS] іпотекодавця та всіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою та стягнути судовий збір. До початку судового засідання представник позивача подала до суду заяву про уточнення позовних вимог та просить суд : в рахунок виконання основного збов»язання щодо оплати заборгованості у розмірі 20536,06 долрів США, що згідно курсу НБУ складає 164144,72 грн. за кредитним договором №11077080000 від 14 листопада 2006 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та [PERSON], звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, загальною площею :66,4 кв.м., житловою площею :38,8 кв.м., за адресою [ADDRESS], шляхом визнання за ПАТ «Дельта банк» права власності на предмет іпотеки, а саме, квартиру за адресою: [ADDRESS], припинити право власності іпотекодавця, в тому числі право володіння, користування та розпорядження предметом іпотеки, припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS], виселити з квартири [ADDRESS] іпотекодавця та всіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою та стягнути судовий збір. Позовну вимогу про зобов»язання Державної реєстраційної служби України здійснити державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ПАТ «Дельта банк» залишити без розгляду До початку судового засідання представник позивача подала до суду заяву в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 19 травня 2014 року. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, заяву чи клопотання про перенесення розгляду справи не подавала, заперечень проти позову до суду не надходило. Суд, дослідивши докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, а також враховуючи, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи без участі відповідача, прийшов до висновку про розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення по справі. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 14 листопада 2006 року між АКІБ "Укрсиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 11077080000. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] отримала кредит у сумі 20 000 доларів США, який зобов»язувалася повернути у повному обсязі в строк до 10 листопада 2026 року або достроково зі платою 11,30 % річних за користування кредитом Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 20000 доларів США. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] передала у іпотеку нерухоме майно, а саме : квартиру, загальною площею :66,4 кв.м., житловою площею : 38,8 кв.м., за адресою : [ADDRESS] (договір іпотеки №30533 від 14 листопада 2006 року). Відповідно до п.4.1.1-4.1.3 Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь- якого зобов»язання за цим договором або будь - якого зобов»язання, що забезпечено іпотекою, в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Згідно умов договору іпотеки позивач має право у разі невиконання зобовязань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок предмету іпотеки. В зв'язку з неналежним виконанням [PERSON] своїх зобов'язань за укладеним нею кредитним договором виникла заборгованість, яка становить: 164144,72 грн. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за наведеним кредитним договором, відповідачем суду не представлено. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло з кредитного договору у ПАТ «Укрсиббанк», останнім передано ПАТ «Дельта банк», інтереси якого представляє на підставі довіреності ТзОВ «Колекторська Компанія «Вердикт». Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України встановлено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. ст. 589, 590 ЦК України, ст. 33 Закону України "Про іпотеку" заставодержатель набуває права звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. У ч. 1 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Приписами ст. 38 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, порядок та процедура такого продажу. За положеннями п.37. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач вправі був звернутись до суду з даними позовними вимогами та у відповідності до умов кредитного договору, норм ст.590 ЦК України, ст. 12, 28 Закону України „Про іпотеку" звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Відповідно до вимог Закону України « Про іпотеку» - іпотека має похідний характер від основного зобов»язання в статті 12 вказаного Закону передбачено право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.11 укладеного іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі, якщо в день визначений основним зобов»язанням, позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту та проценти за користування кредитом та або пеню або іншу заборгованість. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] покладені на неї зобов»язання за кредитним договором належним чином не виконувала, погашення заборгованості за кредитним договором та відсотків за користування кредитними коштами у встановлені договором строки не здійснювала, відповідно,у позивача виникло право вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності до ч.1,2 ст. 35 ЗУ « Про іпотеку» у разі порушення основного зобов»язання та або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якому зазначається стислий зміст порушених зобов»язань, вимога про виконання порушеного зобов»язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення на предмет іпотеки у разі невиконня цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь- який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта - Банк» на адресу [PERSON] було направлено вимогу про погашення заборгованості відповідно до кредитного договору №11077080000 в сумі 164144 грн. 73 коп або передати предмет застави кредитору для можливості здійснити реалізацію у добровільному порядку, інакше стягнення відбудеться у примусовому порядку, однак дана вимога була залишена без задоволення. Відповідно до частини першої статті 37 ЗУ « Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно постанови Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року № 6-124цс13, постановленої при розгляді заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 липня 2013 року в цивільній справі за позовом ПАТ « Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка є обов'язковою для всіх судів України згідно з вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, у якій Верховний Суд України зазначив, що виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст.36, ч.1 ст. 37 ЗУ « Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок забезпечених іпотекою зобов»язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотеко держателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно за ПАТ «Дельта Банк» підлягає до задоволення. Позовні вимоги у частині припинення права власності іпотекодавця на предмет іпотеки, в тому числі права володіння, користування та розпорядження предметом іпотеки, припинення права користування житловим приміщення усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою [ADDRESS] та виселення з квартири [ADDRESS] іпотекодавця та всіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані у вказаній квартирі не підлягають задоволенню, оскільки право власності охоплює у собі володіння, користування і розпорядження майном, а визнавши за позивачем право власності на предмет іпотеки, суд захистив право позивача. Щодо виселення всіх мешканців з іпотечної квартири суд зазначає наступне. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 43 постанови від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зокрема примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 ЖК України, статей 39-40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Особи, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Такий порядок встановлено ч. 3 ст. 109 ЖК України, яка передбачає примусове виселення громадян із житлового приміщення, що є предметом іпотеки та на яке звернено стягнення. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили, (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. Зняття з реєстраційного обліку покладено на відділи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України. Таким чином, рішення суду про виселення і є остаточним рішенням, на підставі якого відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України зобов'язаний зняти відповідачів з реєстраційного обліку. Згідно постанови Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року, постановленої при розгляді заяви публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 січня 2012 року в цивільній справі за позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», про визнання кредитного договору частково недійсним, припинення договору поруки, визнання дій відповідача щодо збільшення процентної ставки протиправними та розірвання кредитного договору, яка є обов'язковою для всіх судів України згідно з вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, у якій Верховний Суд України зазначав, що «відповідно до п. 3 Правил надання послуг поштового зв'язку рекомендоване поштове відправлення - поштове відправлення (лист, поштова картка, бандероль, секограма, дрібний пакет, мішок «M»), що приймається для пересилання без зазначення суми оголошеної цінності вкладення з видачею відправникові розрахункового документа про прийняття і доставляється (вручається) адресатові (одержувачу) під розписку. Згідно з п. 114 Правил надання послуг поштового зв'язку адресовані фізичним особам рекомендовані поштові відправлення, рекомендовані повідомлення про вручення реєстрованих поштових відправлень (поштових переказів), повідомлення про надходження переказів, що пересилаються телеграфом або електронною поштою, а також усі повторні повідомлення про надходження поштових відправлень (поштових переказів) вручаються особисто адресату (одержувачу), а у разі його відсутності - повнолітнім членам сім'ї за умови пред'явлення ними документа, що посвідчує особу. Жодних доказів, що позивач дотримався встановленого порядку виселення громадян, в судовому засіданні представником позивача не надано та не здобуто в ході розгляду. Оскільки, позивач не дотримався встановленою законом процедури, то в частині виселення позовні вимоги є безпідставними та недоведеними. На підставі викладеного, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 611 ЦК України,

Outcome: dismissed