Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини до відповідача. Позов мотивує тим, що одружилася із відповідачем 08.12.2006 року. [PERSON] спільного проживання у них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. В якості підстав розірвання шлюбу наводить те, що вони втратили почуття любові та поваги, кожен з них живе своїм життям і чоловік має намір створити іншу сімю. Подружні стосунки вони не підтримують, разом не проживають з грудня 2014 року. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, однак ініціативи не проявляє. Місце проживання дитини просить визнати з нею, так як вона може забезпечити їй нормальні умови для розвитку та проживання. Оскільки, батько має намір одружитися з іншою жінкою, яка вже проживає за місцем його реєстрації, проживання доньки з ним може нанести їй психологічну травму. Батько майже не цікавиться донькою, не приділяє їй належної уваги, не надає коштів на її утримання. Відповідач має змогу надавати кошти на утримання дитини, так як працює програмістом Верховинського РЕМ ПАТ "Івано-Франківськобленерго" та на даний час є мобілізований за контрактом, отримує стабільну заробітну плату. Інших аліментних зобовязань у відповідача немає. Просить шлюб розірвати, дочку залишити на проживання при ній та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 30% з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття та стягнути на її користь судові витрати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву в якій заявлений позов в частині розірвання шлюбу підтримала, в іншій частині позову, а саме, стягнення аліментів на утримання сина, просить залишити без розгляду, а справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився повторно хоча про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення в друкованому засобі масової інформації "Галичина" (а.с.27). З урахуванням положень ст.224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши заяву позивачки, оцінивши зібрані докази вважає за доцільне позовні вимоги задовольнити. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст 24 Сімейного кодексу України шлюб грунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із матеріалів справи вбачається, що подружжя з грудня 2014 року не проживає разом, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач має намір створити іншу сімю. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, а тому шлюб слід розірвати. Вирішуючи питання проживання дітей суд виходить із вимог ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків. Оскільки, дочка [PERSON] не досягла віку, зазначеного в цій статті, то в силу ч. 1 ст. 160 СК України місце її проживання слід визначити при матері. \~ \~ \~ Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Із свідоцтва про народження дитини видно, що її батьком є відповідач [PERSON], а матірю позивачка [PERSON] (а.с.5). Частинами 1,2,3 ст. 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач працює програмістом Верховинського РЕМ ПАТ "Івано-Франківськобленерго" та на даний час є мобілізований за контрактом, отримує стабільну заробітну плату, а тому, враховуючи його матеріальне становище, інші обставини, що інших аліментних зобовязань не має, суд вважає, що вимоги позивачки стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 30% з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до ст. 88 ЦПК України на відповідача слід покласти: судові витрати

Outcome: approved