Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до Созонівської сільської ради про стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовують тим, що рішенням Созонівської сільської ради Кіровоградського району, Кіровоградської області від 06.09.2011 № 118-10/11 «Про надання права користування земельною ділянкою гр. [PERSON] » останній надано право користування земельною ділянкою для ведення городництва розміром 0,14 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У 2016 році між землекористувачем [PERSON] та депутатом сільської ради [PERSON] виник спір щодо розміщення сміттєвих контейнерів, який полягає, що [PERSON] є головою ОСББ «Оріон» та організувала розміщення сміттєвих контейнерів поза межами прибудинкової території вказаного ОСББ на земельній ділянці, яка межує та частково співпадає із земельною ділянкою, якою користується [PERSON] . Рішенням сільської ради № 105/8/16 від 12.08.2016 року надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою учаснику АТО - [PERSON] , а рішення про право користування [PERSON] втратило дію. В подальшому рішення № 105-8/16 від 12.08.2016 року було скасовано самою сільською радою. 21.10.2016 року сільською радою прийнято рішення № 133-10/16, яким надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою під садівництво [PERSON] на земельну ділянку, яка рішенням сільської ради надана в користування [PERSON] . Крім того, 21.10.2016 року сільською радою прийнято рішення № 132-10/16 про скасування рішення № 118-10/11 від 06.09.2011 року. З метою захисту своїх прав [PERSON] звернулась до суду і рішенням суду від 09.03.2017 року судом скасовано рішення сільської ради № 132-10/16 від 21.10.2016 року. Листи, подані позивачами до сільської ради, в порядку звернення громадян, залишені без відповіді, сільською радою ухвалено не розглядати наступні заяви та скарги позивачів. 26.10.2018 року сільською радою прийнято рішення № 297-14/18 «Про припинення права користування земельною ділянкою [PERSON] , яке було надано їй рішенням № 118-10/11 від 06.09.2011 року». [PERSON] в судовому порядку домоглася скасування рішення сільської ради № 297-14/18 від 26.10.2018 року. Рішенням сільської ради № 354-17/19 від 12.04.2019 року надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою учаснику АТО [PERSON] для відведення йму земельної ділянки, якою користується [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] свідомо схиляла учасників АТО: [PERSON] та [PERSON] до ініціювання виділення їм саме тієї земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача [PERSON] . Після прийняття рішення № 354-17/19 від 12.04.2019 року [PERSON] 18.10.2019 року прийшов до місця проживання позивачів та висловив претензію щодо правомірності користування ними спірною земельною ділянкою. Після прибуття сільського голови, секретаря та землевпорядника сільської ради відбулась гучна сварка, під час якої представники сільської ради звинуватили позивачів у перешкоджанні законному виділенню землі учасникам АТО. Лише після втручання поліції ситуація, що склалась 18.10.2019 року, була залагоджена. В період з 2016 по 2019 роки позивач [PERSON] чотири рази зверталась до сільської ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Сільська рада з порушенням вимог законодавства приймала рішення про відмову в задоволенні вказаних заяв позивачки, тому такі рішення відповідача були скасовані судами. На даний час земельна ділянка приватизована [PERSON] . Протиправними діями відповідача позивачам була спричинена моральна шкода, яку вони обґрунтовують тривалим психічним напруженням, перенесеним душевним стражданням, через відчуття несправедливості, стурбованості і тривогу через незаконні рішення щодо позбавлення їх спільного права користування земельною ділянкою. Вжиття заходів по захисту своїх прав в судах призвело до психічного напруження позивачів і порушення їх нормального укладу життя, оскільки потребувало багато часу і власних ресурсів. Намагання позивачів законним шляхом захистити свої права відповідач серед мешканців села висвітлював, як перешкоджання в отриманні земель учасниками АТО, що в сукупності призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків з оточуючими. Діями відповідача їм завдано моральні страждання, розмір яких вони оцінюють в розмірі 1500000 грн кожному, які просить стягнути з відповідача. Позивачі в судове засідання не з`явились, в письмових заявах, поданих до суду, позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити та розгляд справи проводити без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, місце і час розгляду справи відповідач повідомлявся у встановленому законом порядку, згідно повідомлень про отримання поштових відправлень. Правом подання відзиву відповідач не скористався, клопотань про відкладення розгляду справи ним не подано, тому справу розглянуто без його участі. Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області «Про надання права користування земельною ділянкою [PERSON] » № 118-10/11 від 06.09.2011 року [PERSON] надано право користування земельною ділянкою площею 0,14 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] , для ведення городництва (а.с.9). Відповідно до листа [PERSON] від 03.08.2016 року, адресованого сільському голові Созонівської сільської ради, [PERSON] доводить до відома сільського голови про порушення вимог Державних санітарних норм щодо розміщення контейнерних майданчиків для сміття, чим порушуються його права (а.с. 10). З рішення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] » № 105-8/16 від 12.08.2016 року надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку із земель комунальної власності по [ADDRESS] . Рішення Созонівської сільської ради № 118-10/11 від 06.09.2011 року «Про надання права користування земельною ділянкою [PERSON] », вважати таким, що втратило чинність (а.с.13). Згідно листа сільського голови № 244 від 19.08.2016 року Пузаков Д.В. повідомив [PERSON] , що на засіданні сесії Созонівської сільської ради, що відбулась 12.08.2016 року, зокрема розглянуто питання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки учаснику АТО [PERSON] . Дане питання розглядалось на підставі письмового клопотання депутата районної ради та голови громадської організації «Бойове братство» Колінько В.О. та відповідної письмової заяви самого [PERSON] . Депутати щодо даного питання проголосували одноголосно, та прийнято рішення, яким припинено дію рішення №118-10/11 від 06.09.2011 року (а.с.12). Листом № 21 від 11.10.2016 року Колінько В.О. звернувся до голови Созонівсьої сільської ради та повідомив, що він не підтримує надання земельних ділянок учасникам АТО за рахунок земель, наданих іншим особам (а.с.11). Як вбачається з листа від 13.09.2016 року голови Созонівської сільської ради, адресованого Колінько В.О. , як депутату Кіровоградської районної ради та голові Кіровоградської районної організації «Бойове братство», сільський голова звернув увагу на намагання [PERSON] довести своє виключне право на користування спірною земельною ділянкою (а.с.15). Згідно рішення Созонівської сільської ради № 131-10/16 від 21.10.2016 року, рішення №105-8/16 від 12.08.2016 року скасовано (а.с.16). З рішення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] » № 133-10/16 від 21.10.2016 року надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку із земель комунальної власності по [ADDRESS] (а.с.17). Згідно рішення Созонівської сільської ради № 132-10/16 від 21.10.2016 року, рішення №118-10/11 від 06.09.2011 року скасовано (а.с.18). Відповідно до рішення Созонівської сільської ради № 11/16 від 23.12.2016 року [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок: площею 0,045 га - для ведення садівництва та площею 0,085 га - для ведення городництва (а.с. 55). З листа № 365 від 08.11.2016 року вбачається, що сільський голова звернувся до Керівника Кіровоградської місцевої прокуратури з приводу вжиття відповідних заходів щодо притягнення [PERSON] до відповідальності за ст.350 КК України з підстав існування обставин, які зазначив у зверненні (а.с.14). Постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09.03.2017 року по справі № 390/1978/16-а визнано незаконним та скасовано рішення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 132-10/16 від 21.10.2016 «Про скасування рішення сільської ради № 118-10/11 від 06.09.2011» (а.с.19-21). В серпні 2018 року [PERSON] надав до Созонівської сільської ради звернення з приводу одного з об`єктів інфраструктури сільської ради (а.с.22). Відповідно до рішення сільської ради № 296-14/18 вирішено відмовити [PERSON] у зверненні № 435 від 06.08.2018 року та рекомендовано сільському голові Пузакову Д.В. видати розпорядження про припинення розгляду скарг, заяв і звернень від [PERSON] , [PERSON] (а.с.23). Згідно рішення сільської ради «Про розгляд заяви депутата Созонівської сільської ради [PERSON] » № 297-14/18 від 26.10.2018 року припинено право користування земельною ділянкою наданою для користування для ведення городництва [PERSON] рішенням № 118 - 10/11 від 06.09.2011 року «Про надання права користування земельною ділянкою [PERSON] » (а.с.24). З рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.09.2019 року по справі № 390/109/19 вбачається, що [PERSON] оскаржено рішення Созонівської сільської ради № 297/14/18 від 26.10.2018 року. За результатами розгляду справи в задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.39-44). Відповідно до постанови Кропивницького апеляційного суду від 20.12.2019 року рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 10.09.2019 року по справі № 390/109/19 скасовано. Позов [PERSON] до Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області про визнання недійсним та скасування рішення сільської ради задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області від 26.10.2018 року за № 297-14/18 «Про припинення права користування земельною ділянкою» надане [PERSON] рішенням № 118-09/11 від 06.09.2011 року «Про надання права користування земельною ділянкою» (а.с.103-107). Рішенням Созонівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність учаснику АТО [PERSON] » № 354-17/19 від 21.10.2016 року надано дозвіл [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку із земель комунальної власності по [ADDRESS] (а.с.54). Рішеннями Созонівської сільської ради № 311-15/18 від 18.12.2018 року, № 325-16/18 від 01.03.2018 року, № 556-18/19 від 07.06.2019 року [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовним розміром 0,14 га для ведення садівництва (а.с. 56, 57, 58). Рішенням Кропивницького окружного адміністративного суду від 13.01.2020 року по справі № 340/2293/19 визнано протиправним дії Созонівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області щодо відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою та передачі у власність для садівництва земельної ділянки, загальним розміром 0,12 га за адресою: [ADDRESS] , викладеної в рішенні Созонівської сільської ради №556-18/19 від 07.06.2019 року та зобов`язано Созонівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області повторно, з урахуванням висновків суду по справі, розглянути заяву [PERSON] від 13.05.2019 року про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки власність для садівництва, орієнтовним розміром 0,12 га по [ADDRESS] (а.с.59-67). Відповідно до рішення Созонівської сільської ради № 557-18/19 від 07.06.2019 року, [PERSON] відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення садівництва (а.с. 68). З рішення Кропивницького окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року по справі № 340/1741/19 вбачається, що [PERSON] звернувся до Созонівської сільської ради із заявою № 239 про надання йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у приватну власність земельної ділянки для ведення садівництва. Згодом він подав звернення № 249 від 15.05.2019 року, у якому повідомив депутатів сільської ради, що в разі надання йому такого дозволу, безоплатно передасть виділену йому земельну ділянку у власність учаснику АТО. Також позивач направив звернення № 271 від 27.05.2019 року до депутатів Созонівської сільської ради та сільському голові [PERSON] щодо розгляду питання про дострокове припинення повноважень сільського голови у зв`язку із порушенням ним вимог Конституції та законів України, прав, свобод і законних інтересів громадян та несумлінного виконання ним посадових обов`язків. За результатом розгляду справи судом ухвалено рішення, яким визнано протиправним та скасовано рішення Созонівської сільської ради № 357-18/19 від 07.06.2019 року "Про розгляд заяви гр. [PERSON] ". Зобов`язано Созонівську сільську раду повторно розглянути звернення [PERSON] №239 від 13.05.2019 року, № 249 від 15.05.2019 року, № 271 від 27.05.2019 року та прийняти за ними рішення з урахуванням висновків суду. У задоволенні позову [PERSON] до сільського голови Созонівської сільської ради Пузакова Д.В. відмовлено (а.с.90-100). Згідно ст.14 Конституції України, ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону. Стаття 3 Земельного кодексу України вказує, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Частиною 2 статті 22 ЗК України передбачено те, що до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги). При цьому, пунктом "а" частини 3 статті 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Пунктом "в" ч. 3 ст.116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом. Відповідно ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища зокрема належать, в т.ч. делеговані повноваження: організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою. Відповідно ст.ст.12, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об`єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста; забезпечує здійснення у межах наданих законом повноважень органів виконавчої влади на відповідній території, додержання Конституції та законів України, виконання актів Президента України та відповідних органів виконавчої влади; представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства. Частиною 1 статті 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін (ч.7 ст.118 Кодексу). Згідно ч.8 ст.118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. При цьому, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність (ч.9 ст.118 Кодексу). Згідно ч.10 ст.118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. Таким чином, аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що законом передбачено певний алгоритм безоплатної передачі земельних ділянок державної та комунальної власності у власність громадян, а саме: подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні); після розроблення проекту землеустрою такий погоджується з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Погоджений проект землеустрою подається громадянином до відповідного органу виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність, про що, в свою чергу, у двотижневий строк, зобов`язаний прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або рішення про відмову передання земельної ділянки у власність чи залишення клопотання без розгляду. Частиною 1 статті 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) або зміни цільового призначення земельної ділянки. За правилами ч.ч.2-3 ст.50 цього Закону, проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються та затверджуються в порядку, встановленому Земельним кодексом України. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами, угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна для об`єктів будівництва, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, які розташовані на земельній ділянці; розрахунок розміру втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва (у випадках, передбачених законом); розрахунок розміру збитків власників землі та землекористувачів (у випадках, передбачених законом); акт приймання-передачі межових знаків на зберігання (у разі формування земельної ділянки); акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають також і акт встановлення та узгодження зовнішніх меж земельної ділянки, акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, кадастровий план земельної ділянки. Конституцією України закріплено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки; усі суб`єкти права власності рівні перед законом (ч.4 ст.13); право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ч.2 ст.14). Як вбачається з матеріалів справи, позивачі скористались своїм правом та згідно з вимогами законодавства неодноразово звертались до суду з позовами про визнання незаконними рішень відповідача про відмову у наданні дозволу на затвердження на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Позивачі отримали судові рішення на свою користь і рішення судів набрало законної сили. Згідно з ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 09.03.2017 року по справі № 390/1978/16-а, постановою Кропивницького апеляційного суду від 20.12.2019 року по справі № 390/109/19 та рішеннями Кіровоградського окружного адміністративного суду від 01.10.2019 року по справі № 340/1741/19, від 13.01.2020 по справі № 340/2293/19 визнавались незаконними дії та рішення Созонівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області щодо відмов в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою та передачі позивачам земельної ділянки у власність для садівництва, та ухвалювалось зобов`язати Созонівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області повторно розглянути відповідні заяви. Винесення відповідачем протиправних рішень щодо позивачів стало підставою для їх звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, наявність якої вони обґрунтовують тривалим психічним напруженням, перенесеним душевним стражданням, через відчуття несправедливості, стурбованості і тривогу через незаконні рішення щодо позбавлення їх спільного права користування земельною ділянкою. Вжиття заходів по захисту своїх прав в судах призвело до психічного напруження позивачів і порушення їх нормального укладу життя, оскільки потребувало багато часу і власних ресурсів. Намагання позивачів захистити свої прав відповідач серед мешканців села висвітлював, як перешкоджання в отриманні земель учасниками АТО, що в сукупності призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків з оточуючими. Статтею 58 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до положень ст.1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду; протиправне діяння особи, яка її завдала; причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Діючим законодавством передбачені спеціальні умови для відшкодування моральної шкоди, зокрема ч.1 ст.1173 ЦК України, згідно якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Отже, у випадку пред`явлення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, завданою незаконними діями або бездіяльністю органом місцевого самоврядування, така шкода відшкодовується незалежно від вини такого органу. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідачем відносно позивачів виносились неправомірні рішення та встановлювалась протиправність дій відповідача щодо позивачів щодо відмови в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою та передачі у власність земельної ділянки, яка раніше була передана відповідачем позивачу [PERSON] в користування. Зважаючи на приписи ч.1 ст.1173 ЦК України діє презумпція заподіювача шкоди, яка полягає не у звільненні позивача від доведення вини заподіювача шкоди, а лише розподіляє обов`язки з доказування. Тому позивач може це довести, але не зобов`язаний. Відсутність вини повинен довести відповідач. Належних, допустимих та достовірних доказів на спростування своєї вини, як одного з елементів цивільно-правової відповідальності перед позивачами, відповідач суду не надав, що є його процесуальним обов`язком, виходячи з вищенаведених приписів, а також згідно вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України. В той же час право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки діюче законодавство не встановлює імперативного обов`язку компенсації. Зазначене право на відшкодування - це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію Імперативними приписами ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 17 вищевказаної постанови зазначено, що з метою правильного вирішення справи, суддя повинен зокрема витребувати від позивача подання доказів про порушення його законних прав і заподіяну моральну шкоду. Верховним Судом в постанові № 464/3789/17 від 10.04.2019 року надані правові позиції, згідно яких моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. В якості завдання позивачам моральної шкоди органом місцевого самоврядування - Созонівською сільською радою, ними зазначено, що воно полягає в тривалому психічному напруженні, що вони зазнали, перенесених душевних переживаннях через неодноразове порушення відповідачем їх прав щодо земельної ділянки, яку надавалась в їх користування, а також в порушення їх нормального життєвого укладу життя, порушенні стосунків з оточуючими, в стурбованості, та в почутті несправедливості. Однак, на підтвердження вищенаведених обставин позивачами суду надано рішення відповідача, які скасовувались судами, а також до позовної заяви долучені письмові звернення позивачів та інших осіб з приводу ситуації навколо спірної земельної ділянки, та окремі відповіді, що надавав відповідач. На підтвердження того, що внаслідок прийнятих рішень відповідача і їх вимушений захист, рівень негативних емоцій у позивачів досяг рівня страждань або приниження, чи рівень і якість їх стосунків зі співмешканцями села або учасниками АТО непомірно погіршився та не може бути відновленим, позивачами суду не надано. Сама лише констатація наявності емоційних переживань не свідчить про їх глибину та незворотній і негативний вплив на психо-емоційний стан особи. Надаючи оцінку твердженням позивачів, що моральної шкоди їм також завдано через вимушеність пошуку і отримання правової допомоги, звернення до судів з метою неодноразового оскарження ними рішень, дій та бездіяльності відповідачі, суд наголошує, що вказані втрати входять до складу судових витрат, відшкодування (розподіл, повернення) яких здійснюється в порядку процесуального законодавства, а не шляхом подання позову про їх стягнення у якості відшкодування моральної шкоди. У зв`язку з чим суд не розглядає вищевказане, як можливі підстави для відшкодування моральної шкоди позивачам. Таким чином, за результатом аналізу доказів наданих суду, як кожного окремо так і в їх сукупності, в поєднанні з нормами діючого законодавства, зваживши доводи позивачів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди, оскільки ними не доведено факту завдання моральних страждань та душевних переживань, наявність втрат немайнового та майнового характеру, що настали у зв`язку з неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідача, тому суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються ст.58 Конституції України, ст.ст. 23, 1166, 1173 ЦК України.

Outcome: dismissed