Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом (т.1 а.с.1-5), та просять постановити рішення, яким: - визнати за [PERSON] право власності на 1/24 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] - провести розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], виділив: [PERSON], [PERSON], [PERSON] 3/24 частин вищезазначеного житлового будинку в натурі у спільне користування; - визнати за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на наступні приміщення та дворові споруди: із житлового будинку літ. "А 1 Ж": №5 - житлова кімната площею 8.1 кв.м., №6 - гардеробна площею 2.9 кв.м., №8 - житлова кімната площею 10.1 кв.м., № 9 - житлова кімната площею 12.6 кв.м.; - із прибудови літ "А1": № 10 - коридор площею 2.5 кв.м., № 11 - кухня площею 12.7 кв.м., №12 - санвузол площею 3.6 кв.м.; - із господарських споруд: частину вбиральні літ. «В», частину навісу літ. "Г", частину льоху літ. "Д"; - частину надвірних споруд. Свої вимоги мотивують тим, що власниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] були подружжя [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON], померлого [INFO] року відкрилася спадщина на належну йому ? частку названого домоволодіння, яку прийняли у рівних частках по 1/6 кожний: його дружина [PERSON], син [PERSON], донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, виданим 13.05.1992 року державним нотаріусом Ізмаїльської районної державної нотаріальної контори Одеської області. [INFO] помер [PERSON]. Спадкоємцями за законом після його смерті є мати [PERSON], дружина [PERSON], та доньки [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 16.01.2018 року за [PERSON] та [PERSON] визнано право власності по 1/24 частини вищезазначеного житлового будинку, а також встановлено юридичний факт постійного спільного проживання [PERSON] та [PERSON] зі спадкодавцем. Позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину так, як на день смерті спадкодавця постійно проживала з ним в вищезазначеному житловому будинку та була зареєстрована. При зверненні до нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено в оформленні її спадкових прав у зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на нерухоме майно і рекомендовано звернутися до суду. Крім того, позивачі просять виділити їм в натурі 3/24 частки, якими вони саме користуються і володіють, а саме: наступними приміщеннями та дворовими спорудами: із житлового будинку літ. «А1Ж, Аас»: №5- житлова кімната площею 8.1 кв.м., №6 - гардеробна площею 2.9 кв.м., №8 - житлова кімната площею 10.1 кв.м., № 9 - житлова кімната площею 12.6 кв.м.; № 10 - коридор площею 2.5 кв.м., № 11 - кухня площею 12.7 кв.м., №12 - санвузол площею 3.6 кв.м.; частиною з господарських будівель: літер «В» - вбиральня, літер «Г» - навіс, літер «Д» - льох та дворових споруд №1-5 на встановлену частку кожної будівлі та споруди. У подальшому позивачі уточнили свої позовні вимоги (т.1 а.с.234-236), та просили постановити рішення яким: - визнати за [PERSON], право власності на 45/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS], - здійснити поділ житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS], виділивши [PERSON] в натурі 45/100 частин цього будинку, що складається з приміщень в житловому будинку літ. «А»: №5- житлова кімната площею 8.1 кв.м., №6 - гардеробна площею 2.9 кв.м., №8 - житлова кімната площею 10.1 кв.м., № 9 - житлова кімната площею 12.6 кв.м.; № 10 - коридор площею 2.5 кв.м., № 11 - кухня площею 12.7 кв.м., №12 - санвузол площею 3.6 кв.м.. Загальною площею 52.5 кв.м., житловою 30.8 кв.м. З господарських будівель: ? частину вбиральні літ. «В», ? частину навісу літ. «Г», ? частину льоху літ. «Д», ? частина дворових споруд №1-5. Припинити за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] право власності на 1/24 частину житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS]. Припинити за [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] право власності на 1/24 частину житлового будинку з господарськими будівлями і дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS]. В заяві про уточнення позовних вимог стверджували, що Комунальним підприємтсвом «Болградське бюро технічної інвентаризації» визначено, що їх, позивачів частка у вказаному житловому будинку складає 45/100 частин, а частка відповідачів 55/100 частин. Позивач [PERSON] з дозволу інших співвласників [PERSON], [PERSON] за рахунок своїх особистих коштів здійснила сучасні ремонтні роботи, переобладнала підсобні приміщення в житлові, облаштувала санвузол, придбала сантехніку та кухонне обладнання, тобто значно збільшила вартість своєї частки. З урахуванням того, що частка позивачів становить 45/100 часток всього будинку, то частка позивачів [PERSON], [PERSON] складає 5/60 часток, тоді як частка [PERSON] - 22/60 часток. Частка відповідачів 33/60 від усього цілого будинку. Тому частки [PERSON] і [PERSON] в розмірі по 5/60 є незначною і не може бути виділена в окремі приміщення для їх проживання з дотриманням технічних норм і санітарних правил. Крім того, вони позивачі [PERSON] і [PERSON] на даний час фактично проживають в іншому житловому будинку за адресою: [ADDRESS], де і зареєстровані, тобто забезпеченні своїм житлом і не потребують частки в спірному житловому будинку. Позивачі за спільною згодою оцінили вартість своїх часток, та отримали грошову компенсацію від позивача [PERSON], а відтак не заперечували щодо припинення за ними права власності на їх частки. 28.09.2018 року відповідачі [PERSON] в особі представника [PERSON], та [PERSON] звернулися до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та розподіл нерухомого майна з виділом часток в натурі (т.1 а.с.189-195), та просять постановити рішення яким: - визнати за [PERSON] право власності на 1/24 частину житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] як за спадкоємцем першої черги за законом після смерті сина [PERSON], померлого [INFO] - провести розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] виділивши [PERSON] та [PERSON] 21/24 частину вищезазначеного житлового будинку в натурі у спільне користування. - визнати за [PERSON], [INFO] та [PERSON] право спільної часткової власності на наступні приміщення та дворові споруди: з житлового будинку літер «А1Ж, Аас»: № 1 - коридор загальною площею 5,7 кв.м.; № 2 - коридор загальною площею 4,3 кв.м.; № 3 - житлова кімната загальною площею 7,6 кв.м.; № 4 - житлова кімната загальною площею 17,5 кв.м.; № 7 - житлова кімната загальною площею 7,5 кв.м.; № 13 - кухня загальною площею 3,5 кв.м.; № 14 - кухня загальною площею 9,7 кв.м.; № 15 - санвузол загальною площею 3,4 кв.м.; № 16 - коридор загальною площею 6,5 кв.м.; з господарських будівель: літер «В» - вбиральня, літер «Г» - навіс, літер «Д» - льох та дворових споруд №1-5 на встановлену частку кожної будівлі та споруди. Ухвалою суду від 01.10.2018 року прийнято зустрічну позовну заяву [PERSON] та [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та розподіл нерухомого майна з виділом часток в натурі та об'єднано з первісним позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, про встановлення розміру долі, про розподіл спадкового майна з виділом часток в натурі (т.1 а.с.208-209). До початку розгляду справи по суті спору, позивачі за зустрічним позовом уточнили свої вимоги, виклавши прохальну частину дещо в іншій редакції, при цьому не змінювали предмет і підстави позову (т.2 а.с.1-3). Просили постановити рішення, яким: - визнати за [PERSON], [PERSON] право спільної сумісної власності на 55/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] - провести розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] виділив [PERSON] та [PERSON] 55/100 частин вказаного домоволодіння в натурі в складі наступних приміщень: із житлового будинку літер «А»: № 1 - коридор загальною площею 5,7 кв.м.; № 2 - коридор загальною площею 4,3 кв.м.; № 3 - житлова кімната загальною площею 7,6 кв.м.; № 4 - житлова кімната загальною площею 17,5 кв.м.; № 7 - житлова кімната загальною площею 7,5 кв.м.; № 13 - кухня загальною площею 3,5 кв.м.; № 14 - кухня загальною площею 9,7 кв.м.; № 15 - санвузол загальною площею 3,4 кв.м.; № 16 - коридор загальною площею 6,5 кв.м.. Загальна площа 65.7 кв.м, житлова - 32.6 кв.м.. З господарських будівель і дворових споруд: ? частину вбиральні літера «В», ? частину навісу літера «Г», ? частину льоху літера «Д», ? частину дворових споруд №1-5. В судовому засіданні позивачі за первісним позовом - відповідачі за зустрічним позовом підтримали свої первісні позовні вимоги та уточнення до них, наполягали на задоволенні. Кожен окремо надав аналогічні пояснення з підстав зазначених в позові. Позивачі [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що вони є власниками часток по 1/24 кожна житлового будинку за адресою: [ADDRESS], яке оформлено належим чином. Тоді як [PERSON], будучи спадкоємцем за законом першої черги після смерті свого батька [PERSON] фактично спадщину прийняла шляхом постійного проживання і реєстрації зі спадкодавцем в одному домоволодінні, однак належним чином не оформила в зв'язку з відмовою нотаріуса. Позивач [PERSON] також пояснила, що вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька [PERSON], мала намір оформити спадкові права, звернулася до нотаріуса з заявою, однак їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю у неї оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно батька. Крім того, пояснили, що вказаним будинком вони користуються спільно з відповідачами [PERSON] та [PERSON], та протягом тривалого часу між ними склався певний порядок користування цим житловим будинком, а тому є необхідність належним чином закріпити визначений між сім'ями порядок користування цим будинком аби у подальшому уникнути суперечок. Просили визнати за ними право власності на 45/100 часток вказаного житлового будинку. Позивачі не заперечували щодо задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON], та [PERSON], та уточнення до них. Представник позивачів підтримав доводи своїх довірителів, та стверджував про наявність правових підстав для задоволення їх первісних позовних вимог з урахуванням заяви про їх уточнення. Відповідачі за первісним позовом - позивачі за зустрічним позовом підтримали свої зустрічні вимоги, та уточнення до них. Надали пояснення кожен окремо, які стосуються предмету спору, а саме, що [PERSON] є спадкоємицею за законом першою черги після смерті свого сина [PERSON], померлого [INFO]. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина на належну йому 1/6 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті спадкодавця є його мати [PERSON], дружина [PERSON], та доньки [PERSON], [PERSON], На день смерті спадкодавця та по теперішній час [PERSON] постійно проживала і була зареєстрована зі своїм сином в одному домоволодінні, а тому фактично спадщину у вигляді 1/24 частки вказано домоволодіння прийняла, однак не оформила свої спадкові права в силу свого похилого віку. Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 07.09.2017 року [PERSON] була визнана недієздатною, а у подальшому 22.02.2018 року [PERSON] було призначено опікуном над недієздатною [PERSON] Тому позивачі за зустрічним позовом просили вимоги задовольнити і визнати за [PERSON] право власності на 1/24 частку спадкового домоволодіння. Також позивачі за зустрічним позовом як і позивачі за первісним позовом підтвердили, що між їх сім'ям склався на протязі довготривалого часу певний порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями та дворовими спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. А саме, вони [PERSON] та [PERSON] користуються і володіють наступними приміщеннями та дворовими спорудами: з житлового будинку літер «А1Ж, Аас»: № 1 - коридор загальною площею 5,7 кв.м.; № 2 - коридор загальною площею 4,3 кв.м.; № 3 - житлова кімната загальною площею 7,6 кв.м.; № 4 - житлова кімната загальною площею 17,5 кв.м.; № 7 - житлова кімната загальною площею 7,5 кв.м.; № 13 - кухня загальною площею 3,5 кв.м.; № 14 - кухня загальною площею 9,7 кв.м.; № 15 - санвузол загальною площею 3,4 кв.м.; № 16 - коридор загальною площею 6,5 кв.м.; частиною з господарських будівель: літер «В» - вбиральня, літер «Г» - навіс, літер «Д» - льох та дворових споруд №1-5 на встановлену частку кожної будівлі та споруди. З метою усунення у подальшому будь-яких суперечностей просили виділити і закріпити за ними саме ці приміщення, які згідно довідки КП «Болградське БТІ» становить 55/100 часток. Щодо первісних позовних вимог позивачів не заперечували, підтвердили обставини про які пояснювали позивачі. Представник відповідачів за первісним позовом - позивачів по зустрічним позовом - [PERSON] підтримав пояснення та доводи своїх довірителів, надав пояснення з правових підстав позову, вважав за можливе зустрічні позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення цих вимог - задовольнити. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення як уточнених первісних позовних вимог, так і уточнених зустрічних позовних вимог за наступних підстав. Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Водночас, відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належав подружжю [PERSON] та [PERSON] (т1 а.с.22). 28 вересня 1981 року помер [PERSON] (а.с.19), та після його смерті відкрилася спадщина на належну йому ? частку названого домоволодіння, яку прийняли у рівних частках по 1/6 кожний: його дружина [PERSON], син [PERSON], донька [PERSON], що вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 13.05.1992 року державним нотаріусом Ізмаїльської районної державної нотаріальної контори Одеської області. Зазначене підтверджується: - свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13.05.1992 року, виданим державним нотаріусом Ізмаїльської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстровано в реєстрі № 657 (т.1 а.с.21); - свідоцтвом про право власності, виданим 13.05.1992 року державним нотаріусом Ізмаїльської районної державної нотаріальної контори Одеської області, зареєстровано в реєстрі № 656 (т.1 а.с.22); - копією, засвідченою належним чином матеріалів інвентарної справи на дане домоволодіння, наданою КП «Болградське БТІ» (т.1 а.с.37-59). - копією спадкової справи № 111/92 Одеського державного нотаріального архіву заведеної щодо майна померлого [PERSON] (т.1 а.с.115-131). - технічним паспортом на вказане домоволодіння (т.1 а.с.60-63). [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії [NUMBER] (т.1 а.с.17). Спадкоємцями за законом першої черги після його смерті є: - мати [PERSON] на підставі свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 21.03.1957 року (т.1 а.с.16). - дружина [PERSON] згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 28.10.1978 року (т.1 а.с.11); - донька [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 09.02.1980 року (т.1 а.с.14) та Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (т.1 а.с.15). - донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.09.1984 року (т.1 а.с.7) та свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 20.08.2014 року (т.1 а.с.8). З матеріалів спадкової справи №19-2015 заведеної щодо майна [PERSON], померлого [INFO] вбачається (а.с.83-114), що позивач [PERSON] 27.04.2015 року подала заяву приватному нотаріусу Болградського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON] про прийняття спадщини як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька (а.с.84). Спадкоємці [PERSON], [PERSON] та спадкодавець [PERSON] на день його смерті були зареєстровані і проживали в одному домоволодіння за адресою: [ADDRESS], що підтверджується як матеріалами спадкової справи, так і копією домової книги на вказане домоволодіння (т.1 а.с.23-36). Втім, нотаріусом було відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно (т.1 а.с.70). На підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 16.01.2018 року, справа №497/1392/16-ц визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] за кожною на 1/24 частку житлового будинку з господарськими будівлями та дворовими спорудами за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцями за законом першої черги після смерті чоловіка (батька) [PERSON], померлого [INFO] (т.1 а.с.64-67). Вказане рішення виконано, та 17.03.2018 року зареєстровано право власності за [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.68-69). В силу вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, не оформленими залишились спадкові права позивача за первісним позовом [PERSON], доньки спадкодавця (т.1 а.с.6-7), та позивача за зустрічним позовом [PERSON], матері спадкодавця (т.1 а.с.16, 202). Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 07.09.2017 року, справа №497/1709/16-ц [PERSON], [INFO] визнана недієздатною (т.2 а.с.4-7), та на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 22.02.2018 року, справа №497/4/18 встановлено опіку над недієздатною [PERSON], та призначено опікуном [PERSON] (т.1 а.с.203-204), яка наразі діє від імені [PERSON]. 18 липня 2018 року [PERSON] зареєструвала шлюб, та змінила прізвище на «[PERSON]» (т.1 а.с.201). Статтею 39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Пунктом 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріуси вчиняють нотаріальні дії, зокрема видають свідоцтва про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Разом з цим, як позивачу за первісним позовом [PERSON] приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Ажинтаревим В.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з відсутністю у спадкоємця оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно (т.1 а.с.82-114) У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до статей 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з вимогами ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч.1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст.1270 ЦК України строк. Згідно з частиною 1 статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов'язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Таким чином, має місце встановлення обставин, які свідчать про прийняття позивачем за первісним позовом [PERSON], та позивачем за зустрічним позовом [PERSON] спадщини після смерті сина (батька) шляхом постійного проживання і реєстрації зі спадкодавцем в одному домоволодінні на час відкриття спадщини. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог [PERSON] і зустрічних позовних вимог [PERSON] в частині визнання за ними права власності на 1/24 частку за кожною на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], як за спадкоємцями першої черги за законом після смерті сина (батька) [PERSON], померлого [INFO]. Надалі, судовим розглядом також встановлено, що житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] користуються сторони наступним чином: Позивачі за первісним позовом - відповідачі за зустрічним позовом: [PERSON] - будучи власником 1/24 частки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 116482610 від 07.03.2018 року (а.с.68), [PERSON] - будучи власником 1/24 частки що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 116530900 від 07.03.2018 року (а.с.69), [PERSON] - як власник 1/24 частки, право власності на яку визнається цим рішенням в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], померлого [INFO], фактично користуються приміщеннями та дворовими спорудами: із житлового будинку літ. "А 1 Ж": №5 - житлова кімната площею 8.1 кв.м., №6 - гардеробна площею 2.9 кв.м., №8 - житлова кімната площею 10.1 кв.м., № 9 - житлова кімната площею 12.6 кв.м.; - із прибудови літ "А1": № 10 - коридор площею 2.5 кв.м., № 11 - кухня площею 12.7 кв.м., №12 - санвузол площею 3.6 кв.м.; - із дворових споруд: частина навісу літ. "Г", частина льоху літ. "Д"; - частина надвірних споруд. Позивачі за зустрічним позовом - відповідачі за первісним позовом [PERSON] - як власник ? частки згідно свідоцтва про право власності від 13.05.1992 року (т.1 а.с.22, 205), 1/6 частки в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.1992 року (т.1 а.с.21, 206) і 1/24 частки, право власності на яку визнається цим рішенням в порядку спадкування після смерті сина [PERSON], померлого [INFO], [PERSON] - будучи власником 1/6 частки в порядку спадкування після смерті батька згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.05.1992 року (т.1 а.с.21, 206) фактично користуються наступними приміщення та дворовими спорудами: з житлового будинку літер «А1Ж, Аас»: № 1 - коридор загальною площею 5,7 кв.м.; № 2 - коридор загальною площею 4,3 кв.м.; № 3 - житлова кімната загальною площею 7,6 кв.м.; № 4 - житлова кімната загальною площею 17,5 кв.м.; № 7 - житлова кімната загальною площею 7,5 кв.м.; № 13 - кухня загальною площею 3,5 кв.м.; № 14 - кухня загальною площею 9,7 кв.м.; № 15 - санвузол загальною площею 3,4 кв.м.; № 16 - коридор загальною площею 6,5 кв.м.; з господарських будівель: літер «В» - вбиральня, літер «Г» - навіс, літер «Д» - льох та дворових споруд №1-5. Комунальним підприємством «Болградське бюро технічної інвентаризації» проведено розрахунок часток вказаного домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] з урахуванням приміщень та їх площ, якими фактично користуються сторони по справі - власники домоволодіння, та встановлено наступне: - [PERSON] та [PERSON] спільно користуються 55/100 частинами цього будинку, а саме приміщеннями з житлового будинку літер «А» приміщення: № 1 - коридор загальною площею 5,7 кв.м.; № 2 - коридор загальною площею 4,3 кв.м.; № 3 - житлова кімната загальною площею 7,6 кв.м.; № 4 - житлова кімната загальною площею 17,5 кв.м.; № 7 - житлова кімната загальною площею 7,5 кв.м.; № 13 - кухня загальною площею 3,5 кв.м.; № 14 - кухня загальною площею 9,7 кв.м.; № 15 - санвузол загальною площею 3,4 кв.м.; № 16 - коридор загальною площею 6,5 кв.м.. Загальна площа 65.7 кв.м, житлова - 32.6 кв.м., ? частини вбиральні літера «В», ? частини навісу літера «Г», ? частини льоху літера «Д», ? частини дворових споруд №1-5. - [PERSON], [PERSON], [PERSON] спільно користуються 45/100 частинами цього будинку, а саме: із житлового будинку літ. «А» приміщення: №5 - житлова кімната площею 8.1 кв.м., №6 - гардеробна площею 2.9 кв.м., №8 - житлова кімната площею 10.1 кв.м., № 9 - житлова кімната площею 12.6 кв.м.; - із прибудови літ "А1": № 10 - коридор площею 2.5 кв.м., № 11 - кухня площею 12.7 кв.м., №12 - санвузол площею 3.6 кв.м.. Загальна площа 52.5 кв.м, житлова - 30.8 кв.м., ? частини вбиральні літера «В», ? частини навісу літера «Г», ? частини льоху літера «Д», ? частини дворових споруд №1-5. Саме таким чином сторони просять здійснити фактичний розподіл їх житлового будинку, виділивши перелічені приміщення кожному в натурі. Вирішуючи спір в частині розподілу будинку саме таким чином, судом було встановлено, що [PERSON] 17.04.1992 році склала заповіт, яким розпорядилася належною їй на праві приватної власності частиною житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого в [ADDRESS] заповівши [PERSON] та [PERSON] - порівну, все належне в будинку майно заповіла [PERSON], який посвідчений державним нотаріусом Ізмаїльської районної нотаріальної контори Одеської області, зареєстрований в реєстрі за №558 (т.1 а.с.207). [PERSON] помер [INFO] (т.1 а.с.17). Його доньки, [PERSON], [PERSON], та дружина [PERSON], які є потенційними спадкоємцями за законом в порядку права представлення у разі смерті [PERSON], письмовою розпискою, написаною у присутності усіх сторін по справі, відмовилися від будь-яких намірів прийняття спадщини у майбутньому після смерті [PERSON], оригінал якої наданий суду, та долучений до матеріалів справи (т.2 а.с.13). Кожний із позивачів за первісним позовом підтвердили зазначені обставини, та відповідачі з цим погодилися. Згідно положень ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Стаття 356 ЦПК України визначено право спільної часткової власності. Так, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Відповідно до ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників. Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо. Стаття 358 ЦК України врегульовано порядок здійснення права спільної часткової власності, а саме: Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч.1). Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (ч.2). Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч.3). Таким чином, учасники права спільної часткової власності, як і індивідуальні власники, наділяються правами володіння, користування та розпорядження майном. Але оскільки право кожного співвласника не обмежується якоюсь чітко визначеною частиною, а поширюється на усе спільне майно, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Здійснення права на засадах спільної згоди учасників має розглядатися як загальне правило, винятки з якого можуть встановлюватись законом. Так, за ст. 361 ЦК кожен співвласник наділений правом самостійного розпорядження часткою у праві спільної часткової власності. В судовому засіданні сторони підтвердили і визнали, що між ними склався певний порядок користування житловим будинком з господарськими будівлями і дворовими спорудами, а саме: позивачі за первісним позовом-відповідачі за зустрічним позовом користуються 45/100 частинами, а відповідачі за первісним позовом-позивачі за зустрічним позовом 55/100 частинами. Крім того, кожна сторона користується чітко визначеними приміщеннями, що підтверджується їхніми поясненнями та довідкою КП «Болградське БТІ» (т.1 а.с.230). А відтак, як позивачам так і відповідачам спірний житловий будинок належить на праві спільної часткової власності, з певним визначенням часток. В силу зазначених положень ЦК України, суд вважає за можливе визнати за сторонами право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] згідно усталеного фактичного порядку користування цим будинком між сторонами, а саме у спільну часткову власність: - [PERSON], [PERSON], [PERSON] 45/100 частин, до складу яких входять приміщення: із житлового будинку літ. «А»: №5 - житлова кімната площею 8.1 кв.м., №6 - гардеробна площею 2.9 кв.м., №8 - житлова кімната площею 10.1 кв.м., № 9 - житлова кімната площею 12.6 кв.м.; № 10 - коридор площею 2.5 кв.м., № 11 - кухня площею 12.7 кв.м., №12 - санвузол площею 3.6 кв.м.. Загальна площа 52.5 кв.м, житлова - 30.8 кв.м.. З господарських будівель і дворових споруд: ? частину вбиральні літера «В», ? частину навісу літера «Г», ? частину льоху літера «Д», ? частину дворових споруд №1-5. - [PERSON] та [PERSON] 55/100 частин, до складу яких входять приміщення: із житлового будинку літер «А»: № 1 - коридор загальною площею 5,7 кв.м.; № 2 - коридор загальною площею 4,3 кв.м.; № 3 - житлова кімната загальною площею 7,6 кв.м.; № 4 - житлова кімната загальною площею 17,5 кв.м.; № 7 - житлова кімната загальною площею 7,5 кв.м.; № 13 - кухня загальною площею 3,5 кв.м.; № 14 - кухня загальною площею 9,7 кв.м.; №15 - санвузол загальною площею 3,4 кв.м.; № 16 - коридор загальною площею 6,5 кв.м.. Загальна площа 65.7 кв.м, житлова - 32.6 кв.м.. З господарських будівель і дворових споруд: ? частину вбиральні літера «В», ? частину навісу літера «Г», ? частину льоху літера «Д», ? частину дворових споруд №1-5. Проте, уточнені позовні вимоги як позивачів за первісним позовом, так і позивачів за зустрічним позовом в частині виділу перелічених приміщень в натурі - задоволенню не підлягають. В силу положень стаття 183 ЦПК України речі діляться на подільні та неподільні. Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Юридично неподільним визнаються речі, фізичний поділ яких прирівнюється до знищення речі або нерозумного зменшення її цінності. Неподільною може бути як проста річ (музичний інструмент, скульптура тощо), так і складна річ (картина, автомобіль, будівля, споруда тощо). Подільними визнаються речі, фізичний поділ яких лише пропорційно зменшує вартість отриманих в результаті поділу частин: земельна ділянка ... Подільними речами є речі, визначені родовими ознаками. Класифікація речей на подільні та неподільні має практичне значення ще й в аспекті поділу спільної власності і виділення часток із неї. Подільні речі можуть бути поділені між співвласниками з виділом кожному із них його частки в натурі. Згідно з п.п.6, 7 роз'яснень Постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані відокремлені квартири. Разом з цим, враховуючи довідку КП «Болградське БТІ» від 19.11.2018 року за №316 щодо визначення часток співвласників згідно встановленого фактичного порядку користування спірним домоволодінням за адресою: [ADDRESS], та приймаючи до уваги що в спільному користуванні сторін залишаються господарські будівлі і дворові споруди: вбиральня літера «В», навіс літера «Г», льох літера «Д», дворові споруди №1-5, а також вивченням технічного паспорту з приводу розташування всіх будівель та споруд, суд дійшов висновку щодо відсутності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом, яка відповідає розміру їх часток у приватній власності а також відсутність технічної можливості переобладнання будинку у фактично відокремлені частини. Щодо вимоги позивачів за первісним позовом в частині визнання права власності на 45/100 частин домоволодіння за [PERSON], та припинення права власності за [PERSON], [PERSON] на їх частки. В судовому засіданні встановлено, що після спливу певного часу після смерті батька [PERSON], [INFO] в спірному житловому будинку зі згоди інших співвласників: [PERSON], [PERSON], позивач [PERSON] здійснювала сучасні ремонтні роботи, реконструкцію приміщень шляхом переобладнання деяких підсобних приміщень в житлові, облаштувала санвузол, придбала необхідну сантехніку та встановила її, змінила все кухонне обладнання, в зв'язку з чим значно збільшилась вартість належного їм майна. Частка [PERSON] значно більша та становить 22/60, у порівнянні з частками [PERSON] і [PERSON] - 1/12 (1/24+1/24) або 5/60. [PERSON] та [PERSON] не заперечують, що їх частки є незначними, та за згодою між ними, позивач [PERSON] сплатила їм компенсацію за їх частки, що підтверджується наданими суду розписками (т.1 а.с.237, 238). Крім того, згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Болградське БТІ» від 09.04.2008 року позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.244), загальною площею 50.3 кв.м., житловою площею 38.9 кв.м. (т.1 а.с.239-243). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані і фактично проживають у вказаному житловому будинку, що підтверджується домовою книгою (т.1 а.с.245-249). Стаття 357 ч.3 ЦК України - співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Положення статті 365 ЦК України регулюють випадки припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою позивача - співвласника майна, який домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників. Виплата компенсації у цьому випадку допускається за наявності умов, визначених пунктами 1 - 4 частини першої зазначеної статті, та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Отже, із системного аналізу зазначеної норми матеріального права можна дійти висновку, що положення статті 364 ЦК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги співвласника частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, про отримання компенсації вартості своєї частки, у зв'язку з неможливістю виділення її в натурі. А відтак, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості уточнених первісних позовних вимог в цій частині та їх задоволення. У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно ст.82 ч.1 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України). Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. При розгляді даної справи предмет доказування доведений як позивачами за первісним позовом, так і позивачами за зустрічним позовом відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що вимоги позивачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, оскільки вони є спорідненими, та доповнюють один одного. На підставі вищенаведеного та

Outcome: partial