Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» в якому просить визнати виконавчий напис № 8911 вчинений 12.09.2017 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вищевказаний виконавчий напис був вчинений на стягнення заборгованості за кредитним договором №207811-CRED від 13.02.2008 року, укладеним між нею та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк». За цим договором отриманий нею кредит вона повинна була повернути 10.08.2009 року. Отже з наступного дня у банку виникло право вимоги на погашення заборгованості. Пунктом 5.7. кредитного договору №207811-CRED від 13.02.2008 року встановлений строк позовної давності 5 років. На час вчинення виконавчого напису минуло більше 8 років, а тому нотаріус не мала права вчиняти виконавчий напис. Узв?язку з цим просить позов задовольнити. Позивач позов підтримала, про що надала суду відповідну заяву в якій просить розглянути справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з?явився. Від відповідача та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] надійшли заперечення проти позову в яких вони вказують, що виконавчий напис був вчинений на підставі наданих документів, які передбачені Постановою КМ України від 29.06.1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", а встановлений ст. 88 Закону України «Про нотаріат» строк вчинення виконавчого напису повинен відраховуватися з дня направлення боржнику вимоги про погашення заборгованості, оскільки строк дії кредитного договору не вказаний. Представник Малинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області не з?явився. Від відділу надійшла заява про розгляд справи без їх участі. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 лютого 2008 року між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» був укладений кредитний договір №207811-CRED відповідно до якого позивач отримала кредит в розмірі 30000 гривень із сплатою коштів за користування кредитом в розмірі 30% на рік, які розраховуються і суми отриманого кредиту. Строк повного погашення кредиту 10.08.2009 року (а.с. 6-9, 90-94). У зв?язку з невиконанням позивачем умов кредитного договору відповідач звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] для вчинення виконавчого напису. 12 вересня 2017 року нотаріус вчинила виконавчий напис за яким з позивача повинні бути стягнуті (а.с. 10): - залишок заборгованості по кредиту в розмірі 4937 гривень 51 копійка; - заборгованість по відсотках в розмірі 26890 гривень 27 копійок; - штраф (фіксована частина) в розмірі 250 гривень; - штраф в розмірі 1091 гривня 39 копійок; - витрати за вчинення виконавчого напису 3000 гривень. На підставі цього виконавчого напису державною виконавчою службою Малинського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження (а.с. 13-18). Судом також встановлено, що відповідач подав нотаріусу для вчинення виконавчого напису: кредитний договір №207811-CRED від 13.02.2008 року (а.с. 39-42); засвідчену відповідачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості (а.с. 43); письмову вимогу до позивача про погашення заборгованості (а.с. 36-38). Ці документи надані відповідно до постанови КМ України від 29.06.1999 року № 1172 "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Однак з пункту 1.4. кредитного договору (а.с. 6,39, 90) та з графіку погашення заборгованості (а.с. 9) вбачається, що строк погашення кредиту закінчується 10.08.2009 року. Строк дії даний договір не містить, а тому суд вважає, що саме з наступного дня після закінчення строку погашення кредиту у відповідача виникає право вимоги про повернення заборгованості за даним договором. Тривалість цього строку становить 5 років, що погоджено сторонами у пункті 5.7. кредитного договору (а.с. 93). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Отже в даному випадку нотаріус могла вчинити виконавчий напис протягом п?яти років, а саме до 10.08.2014 року. Однак вона вчинила виконавчий напис 12 вересня 2017 року за межами строку вимоги. Таким чином нотаріус неправомірно вчинила виконавчий напис, а з наданих позивачем документів вбачається, що між ним та відповідачем існує спір про право. Крім того Верховний Суд України у справі N 6-887цс17 від 5 липня 2017 року зробив висновок, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості. Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. За таких умов суд визнає виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується вимогами ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору.

Outcome: approved