Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

позивач звернувся до Голосіївського районного суду з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «Злагода», ДП «Придніпровська залізниця» про стягнення страхового відшкодування в розмірі 102 000 гривні та зобов»язання здійснити виплату відшкодування моральної шкоди в сумі 100000 гривень. Позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що 13.07.2012 р. в пасажирському поїзді № 282 сполученням Київ-Сімферополь трапився нещасний випадок, в результаті якого загинув [PERSON], який є його сином. Після настання нещасного випадку він звернувся до Страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування. Листом від 19.09.2012 р. відповідач попросив надати додаткові документи для з»ясування додаткових обставин справи, однак в подальшому, 19.02.0013 р. листом № 49/13 відмовив у виплаті страхового відшкодування. Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування стало посилання відповідача на неправомірні дії загиблого, який перебував в стані алкогольного сп»яніння та палив у тамбурі поїзда. Однак, зазначену відмову позивач вважає незаконною, оскільки причинний зв»язок між палінням у тамбурі і настанням нещасного випадку не встановлено, а крім того відсутні документи, які б підтверджували наявність алкоголю в крові загиблого. Він, як батько загиблого, не повідомлявся про проведення експертизи і не запрошувався для її проведення. Таким чином, позивач вважає, що відмова Страхової компанії у виплаті страхового відшкодування є неправомірною і на підставі Закону України «Про страхування» та Положення обов»язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті» просить суд стягнути з СК «Злагода» суму страхового відшкодування, ліміт якої за даним випадком становить 102000 гривень. Крім того, в обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок смерті сина він зазнав сильних душевних страждань. ДП «Придніпровська залізниця», як власник джерела підвищеної небезпеки, повинен відшкодувати моральну шкоду, завдану загибеллю його сина, якщо не доведене, що ця шкода сталась внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Однак зазначені обставини відсутні, а тому він просить зобов»язати відповідача виплатити йому моральну шкоду на підставі ст.ст. 1167, 1187 ЦК України в розмірі 100000 гривень. В ході судового розгляду за клопотанням позивача відповідач, «ДП «Придніпровська залізниця», був замінений на належного відповідача - Державне територіально-галузеве об»єднання «Південно-західна залізниця». В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі та просили суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, посилаючись на те, що ні в ході проведення перевірки причин настання нещасного випадку з сином позивача, ні в ході судового розгляду не встановлено причинно-наслідковий зв»язок між діями [PERSON], який палив в тамбурі і вживав під час руху поїзда слабоалкогольні напої, з наслідками у вигляді смерті, що настали. Незгода відповідачів відшкодувати шкоду, завдану позивачу внаслідок смерті його сина, на думку представника позивача, є неправомірною. Внаслідок смерті сина позивач зазнав сильних душевних страждань. Загинув його син, який повинен був бути підтримкою батьків в старості, він був спортсменом, молодою людиною з планами на майбутнє. Представник позивача зазначив, що важко оцінити смерть дитини в грошовому еквіваленті, однак, виходячи з принципів розумності вони просять виплатити позивачу моральну шкоду в сумі 100000 гривень та суму страхового відшкодування. Представник відповідача - СК «Злагода», заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що нещасний випадок з [PERSON] стався внаслідок порушення ним Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998 р., а саме; п.п. 3.6, 3.7, 3.9, 3.15, які забороняють висуватися з вікон вагонів і дверей тамбурів під час руху поїздів та викидати сторонні предмет, стояти на підніжках і перехідних площадках вагонів самостійно відчиняти двері вагонів під час руху та на стоянці поїзда, знаходитись в поїзді у нетверезому стані та палити у вагонах (в тому числі в тамбурах) приміських поїздів, а також у непередбачених для паління місцях вагонів пасажирських поїздів. Представник відповідача зазначив, що однією із підстав для сплати страхового відшкодування є загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті, однак якщо даний випадок стався внаслідок неправомірних або навмисних дій застрахованого, вони не вважаються страховими і страхова сума при цьому не виплачується. Також представник відповідача звернув увагу суду на те, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є його батьки і частки їх у спадщині є рівними, а тому максимальна виплата на позивача могла б скласти лише 50% від суми страхового відшкодування - 51 000 гривень. Представник Державне територіально-галузеве об»єднання «Південно-західна залізниця» в ході судового розгляду заперечувала проти заявленого позову і просила у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що смерть [PERSON] настала внаслідок його неправомірних дій, а саме вживання алкогольних напоїв і перебування під час руху поїзда у стані сильного алкогольного сп»яніння, що підтверджується висновком судово-токсикологічного дослідження, куріння у неробочому тамбурі при відчинених дверях. На думку представника відповідача, потерпілим були порушені Правила безпеки громадян на залізничному транспорті, що стало наслідком нещасного випадку, що є підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди або звільнення власника джерела підвищеної небезпеки від його виплати. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], який був пасажиром поїзда № 282 сполученням «Київ-Сімферополь», проїжджаючи за проїзним документом серії ЦИ № 801103 13.07.2012 р. о 05 год 13 хв загинув на перегоні ст.Верховцеве ст.Верхньодніпровськ, внаслідок того, що випав із вагону при проходженні потягом 130 км перегону і в результаті падіння отримав тілесні ушкодження несумісні із життям. За даним випадком відповідно до Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України представниками вагонної дільниці ст.Київ-пасажирський був складений Акт про нещасний випадок. Відповідно до постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, винесеної прокурором Дніпропетровської транспортної прокуратури 26.07.2012 р. в ході проведення перевірки за фактом смертельного випадку, що стався з [PERSON], було встановлено, що 13.07.2012 р. приблизно о 05 год 55 хв в чергову частину ЛВ на станції Верхівцеве УМВС України на Придніпровській залізниці від чергового по станції Верхньодніпровськ надійшло повідомлення про те, що на 130 км непарної колії залізничного перегону станції Верхньодніпровськ-станція Верхівцево Придніпровської залізниці, знаходиться труп невідомого чоловіка. Проведеними розшуковими заходами встановлено, що на даному відрізку шляху о 05 год 13 хв прослідував пасажирський поїзд № 282 сполученням Київ-Сімферополь. В подальшому було встановлено, що у пасажирському поїзді № 282 сполученням Київ-Сімферополь у купейному вагоні № 12 зник пасажир з місця 32. В ході проведення впізнання виявленого трупу громадянкою, яка слідувала з пасажиром з місця 32, [PERSON], був впізнаний [PERSON] При опитуванні [PERSON] повідомила працівникам прокуратури, що вони в поїзді з [PERSON] вживали значну кількість слабоалкогольних спиртних напоїв. Прокинувши зранку вона його не виявила, однак нікому про це не повідомляла. Опитана чергова по переїзду 128 км перегону ст.Верховцеве-ст.Верхньодніпровськ повідомили, що приблизно о 05.10 год вона пропускала пасажирський поїзд № 282 сполученням «Київ-Сімферополь». В цей час вона стояла на вулиці приблизно в 4 метрах від колії. Швидкість поїзда була приблизно 80 км/год. В тамбурі одного із вагонів вона помітила відчинені двері і недалеко від дверей стояв чоловік та палив сигарету. Він був одягнений лише у шортах і стояв у тамбурі з відчиненими дверима і не тримався за поручні. Опитаний провідник вагону № 12 потягу № 282 повідомив, що приблизно о 02,30 він провів прибирання вагону, двері тамбуру були зачинені на запірний механізм. На станції Дніпропетровськ до вагону зайшла комісія і перевіряючи відповідність кількості пасажирів наявним проїзним документам, будь-яких порушень не виявила. Приблизно після ст.Мелітополь він виявив відсутність пасажира з місця № 32. Пасажир, яка їхала разом з ним повідомила йому, що він міг вийти на іншій станції. Оскільки в діях членів поїзної бригади пасажирського поїзда № 282 сполученням Київ-Сімферополь не встановлено в ході проведення перевірки наявності складу злочину, у порушенні кримінальної справи було відмовлено. Відповідно до акту судово-медичного дослідження № 866, складеним Дніпропетровським відділенням ОКЗ «Бюро СМЕ» смерть [PERSON] настала від сполученої тупої травми тіла, яка супроводжувалася переломами кісток, ушкодженням внутрішніх органів та ускладнилася шоком. Виявлена сполучена тупа травма тіла виникла незадовго до настання смерті від дії тупих твердих предметів, якими також могли бути частини потягу та залізничного полотна,має ознаки тяжкого тілесного пошкодження, по ознаці небезпеки для життя, що призвела до настання смерті. Також в ході проведення судово-токсикологічного дослідження було виявлено, що в крові [PERSON] виявлений етиловий спирт концентрації 3,08 проміле, що підтверджується Актом дослідження № 5694. Порядок поводження пасажирів залізничного транспорту регламентується Правилами безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19.02.1998 р., відповідно до яких забороняється висуватися з вікон вагонів і дверей тамбурів під час руху поїздів та викидати сторонні предмети з вікон і дверей вагонів, стояти на підніжках і перехідних площадках вагонів, самостійно відчиняти двері вагонів під час руху та на стоянці поїзда, затримувати автоматичні двері вагонів під час їх зачинення та відчинення, знаходитись в поїзді у нетверезому стані, палити у вагонах ( в тому числі в тамбурах) приміських поїздів, а також у непередбачених для паління місцях вагонів пасажирських поїздів. Згідно з п.7.17 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України паління в приміщенні поїзда заборонено. Відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов»язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров»я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов»язкове страхування). Обов»язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про страхування» та Положення про обов»язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 959 від 14.08.1996 року. Відповідно до п.2 зазначеного Положення застрахованими вважаються пасажири з моменту оголошення посадки в морське або річкове судно, поїзд, автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки. Страховими випадками згідно з Положенням є: а) загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті; б) одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності; в) тимчасова втрата застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті. Якщо випадки, зазначені у підпунктах "а", "б", "в" цього пункту, сталися внаслідок неправомірних або навмисних дій застрахованого, вони не вважаються страховими і страхова сума при цьому не виплачується. Відповідно до п.8 Положення страхова виплата застрахованому здійснюється страховиком на підставі заяви застрахованого про її виплату; акта про нещасний випадок; листа непрацездатності (для працюючої особи) або довідки закладу охорони здоров'я, що засвідчив тимчасову непрацездатність громадян (для непрацюючої особи), або довідки спеціалізованих установ про встановлення інвалідності; у разі загибелі чи смерті застрахованого внаслідок нещасного випадку - копії свідоцтва про смерть, а також страхового поліса або документа, що його замінює (для пасажира пільгової категорії - документа, що підтверджує право на пільги). Страхова сума виплачується не пізніше як через 10 діб з дня одержання необхідних документів через касу страховика або перераховується на розрахунковий рахунок, зазначений застрахованим у заяві, відповідно до рівня неоподатковуваного мінімуму доходів громадян на день виплати. Страхова сума виплачується незалежно від виплат по державному соціальному страхуванню, соціальному забезпеченню та в порядку відшкодування збитків. Судом встановлено, що позивач у справі, як спадкоємець після смерті [PERSON], звернувся до СК «Злагода» з заявою про виплату суми страхового відшкодування. Як вбачається з відповіді Страховика від 19.02.2013 р. № 49/13 у здійснені виплати страхового відшкодування [PERSON] було відмовлено, з посиланням на те, що даний випадок не є страховим, оскільки настав внаслідок неправомірних та навмисних дій [PERSON] , який порушив Правила безпеки громадян на залізничному транспорті України, а саме: п.3.6, 3.7, 3.9, 3.15. Оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що дійсно, [PERSON] під час руху поїзда палив, знаходився в тамбурі при відчинених дверях та перебував у стані сильного алкогольного сп»яніння, що є порушенням Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, зазначені дії, на думку суду, сприяли настанню негативних наслідків, що настали - смерті потерпілого. З огляду на викладене, дії СК «Злагода» щодо відмови у виплаті страхового відшкодування в зв»язку з порушенням [PERSON] Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, є правомірними, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги до Страховика щодо виплати страхового відшкодування не підлягають задоволенню. Позовні вимоги до Державне територіально-галузеве об»єднання «Південно-західна залізниця», на думку суду, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В силу положень ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно з ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батька, (усиновлювачам) дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім»єю. Як зазначалось вище, смерть [PERSON] настала в зв»язку з падінням з поїзда і отримання тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя. Поїзд № 282 сполученням «Київ-Сімферополь» належить Державному територіально-галузевому об»єднанню «Південно-західна залізниця», що не оспорювалась сторонами. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Зазначені обставини, а саме: наявність непереборної сили або умислу потерпілого з настання смерті в ході розгляду справи не встановлено. В роз»ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що суд при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З вимогами про відшкодування моральної шкоди до суду звернувся [PERSON], який є батьком загиблого [PERSON] В обгрунтування свого позову та вимог про відшкодування моральної шкоди позивач зазначав, що в зв»язку зі смертю сина він пережив сильний психологічний стрес та душевні страждання, оскільки не можна змиритись зі смертю дитини, яка загинула у молодому віці, мала плани на майбутнє, повинна була бути підтримкою батьків в старості. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до ст.1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в постанові Пленуму № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначив, що питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху. Як зазначалось судом вище [PERSON] під час руху поїзда палив в тамбурі вагона, при відчинених дверях та, перебуваючи в стані алкогольного сп»ягніння, що могло сприяти настанню смерті і є порушенням Правил безпеки громадян на залізничному транспорті. Отже, суд приходить до висновку, що необережність [PERSON] сприяла настанню даного нещасного випадку, оскільки інші докази, які б спростовували дані обставини, суду не надані. Враховуючи викладене, беручи до уваги положення ст.1193 ЦК України, характер та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, їх тривалість, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в сумі 50000 гривень. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial