Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Шацької селищної ради Шацького району Волинської області про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Позовну заяву обґрунтовано тим, що 1989 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Однак даний факт документально зафіксовано не було. З 1989 року по даний час позивач з сім'єю проживає в даному будинку. Більше 25 років позивач належним чином, сумлінно, безперервно, відкрито володіє даним будинком, сплачує за спожиту електричну енергію, страхує дане майно, повністю утримує будинок в належному стані, періодично робить ремонт, тому [PERSON] просить визнати його право власності на вказаний житловий будинок із господарськими спорудами і будівлями за набувальною давністю. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] в межах наданих повноважень позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити повністю. Відповідач представника в судове засідання не направив, подав суду письмову заяву, у якій просить проводити розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги визнає повністю. Заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що викладені в позові обставини підтверджуються наданими суду доказами та показаннями свідків, визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому позов слід задовольнити повністю з таких підстав. Стаття 41 Конституції України визначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Представник позивача суду пояснила, що на підставі укладеного у 1989 році в усній формі договору купівлі-продажу житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, що розташований по [ADDRESS], був переданий [PERSON] [PERSON] і з того часу, тобто понад 25 років, позивач безперервно, відкрито та добросовісно володіє вказаним нерухомим майном. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожен зокрема. Судом встановлено, що [PERSON] разом із сім'єю з 22.12.1989 року зареєстрований та проживає у житловому будинку, що розташований по [ADDRESS], що підтверджується довідкою Шацької селищної ради від 13.11.2014 року №2289, свідоцтвами про народження дітей позивача та записами будинкової книги на вказане домоволодіння (а.с. 6-11). 21.06.2004 року між позивачем та ВАТ "Волиньобленерго" укладено договір щодо користування електричною енергією для побутових потреб у помешканні споживача [PERSON], що розташоване по [ADDRESS] (а.с. 12). У періоди з 1997 року по 2004 рік та з 2013 року по 2015 рік позивач [PERSON] здійснював страхування будівель і тварин, що розташовані та утримувалися по [ADDRESS], про що свідчать відповідні страхові свідоцтва про страхування будівель і тварин, що належать громадянам, та договори страхування майна та тварин, що належать громадянам (а.с. 13-19). За статтею 3 ЦК України діє презумпція добросовісності. Встановлені судом обставини, у зв'язку з якими у [PERSON] виникло право володіння чужим майном, не свідчать про набуття ним спірного майна злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі; сумніву про правомірність набуття позивачем майна немає, тому суд вважає, що [PERSON] добросовісно заволодів житловим будинком із господарськими спорудами і будівлями, що розташований по [ADDRESS]. Таким чином судом встановлено, що позивач [PERSON] більше 25 років відкрито, безперешкодно та безперервно володіє житловим будинком із господарськими спорудами і будівлями, як своїм. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року, тому норма ст. 344 цього кодексу може застосовуватися до правовідносин, які виникли 1989 року, коли [PERSON] фактично заволодів зазначеним нерухомим майном. Право власності на житловий будинок із господарськими спорудами і будівлями, що розташований по [ADDRESS], на даний час ні за ким не зареєстровано, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с. 35, 36). Цей факт свідчить про те, що ніхто, окрім позивача, не претендує на спірне нерухоме майно, і [PERSON] отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Під час проведення технічної інвентаризації садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], самочинного будівництва не виявлено, що підтверджується технічним паспортом на вказаний об'єкт нерухомого майна, виготовленим 04.03.2015 року (а.с. 43-46). Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що [PERSON] добросовісно заволодів житловим будинком із господарськими спорудами і будівлями, що розташований по [ADDRESS]; фактично на час розгляду справи судом цей об'єкт нерухомого майна нікому не належить, тобто є безхазяйним майном; позивач відкрито та безперервно володіє спірним житловим будинком із господарськими спорудами і будівлями протягом більше як двадцять п'ять років, тому вимоги про визнання права власності позивача на вказаний житловий будинок із господарськими спорудами і будівлями за набувальною давністю слід задовольнити. На підставі статті 41 Конституції України, статей 325, 328, 344 ЦК України, ч. 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України,

Outcome: approved