Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

10 вересня 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спадщини, виділення долі спадкового майна в натурі та визнання права власності на частку садиби, усунення перешкод в користуванні власністю, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. [INFO] помер її син [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння та земельної ділянки [ADDRESS], вкладу на банківському рахунку [NUMBER] у філії 21/01 Артемівського відділення ВАТ " Державний ощадний банк України ". Спадщину після смерті свого сина вона прийняла у встановленому законом порядку та у встановлений строк звернулась до Шостої донецької державної нотаріальної контори. На момент відкриття спадщини, особами, які б претендували на спадщину були вона та дружина сина [PERSON]. До теперешнього часу вони не дійшли згоди щодо розподілу спадщини. Крім того, [PERSON] перешкоджає [PERSON] у користуванні будинком та земельною ділянкою. Уточнивши позовні вимоги, просила розділити між ним навпіл спадок у вигляді будинка та земельної ділянки по вул. Лейтенанта Шмідта в м. Донецьку, вклад на банківському рахунку [NUMBER] у філії 21/01 Артемівського відділення ВАТ " Державний ощадний банк України ", усунути перешкоди у користуванні вказаним домоволодінням та земельною ділянкою, судові витрати покласти на відповідачку. 21 лютого 2012 року [PERSON] звернулась до суду з зустріним позовом до [PERSON] про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на ? частку жилого будинку, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщтна у вигляді домоволодіння [ADDRESS]. Просила визнати домоволодіння [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS] як на об'єкт права спільної сумісної власності подружжя. Рішенням Київського районного суду м. Донецька від 23 грудня 2013 року позов [PERSON] задоволений частково: визнано за [PERSON] право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], а саме частину будинку з мансардою літ. Б-2, площею 80, 1 м2 (у тому числі частина приміщення 2 площею 2, 90 м2, приміщення 3, площею 13, 20 м2, приміщення 4, площею 20, 70 м.2, приміщення 5, площею 2, 9 м2, приміщення 6, площею 13, 7 м2, приміщення 7, площею 3, 4 м2, приміщення 1, площею 23, 30 м2, інвентаризаційною вартістю 29644/148, 3*80, 1 = 16011 грн.; ганок літ. б інвентаризаційною вартістю 191 грн., оглядова яма літ. б2 інвентаризаційною вартістю 538 грн., що складає 53/100 частини всього володіння: визнано за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки [ADDRESS] з окремим виїздом, площею 411, 0 кв.м., довжиною 51, 86 м., протягом домоволодіння [ADDRESS] 8, 87 м., та шириною 8, 30 м., у тильній частині ділянки (з боку домоволодіння по вул. Кочубея): визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 388,55 грн. з банківського рахунку [NUMBER] у філії 21/01 Артемівського відділення ВАТ " Державний ощадний банк України "; усунуто перешкоди в користуванні будинком та земельною ділянкою шляхом зобов'язання [PERSON] не чинити їх та зобов'язання надати [PERSON] вільний доступ до будинку та земельної ділянки: стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 1700 грн., витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн., витрати за проведення судової будівельно - технічної експертизи у розмірі 4242,24 грн., а всього - 6062,24 грн. Зустрічний позов [PERSON] задоволено частково: визнано за екю право власності на ? частину домоволодіння [ADDRESS], а саме частину будинку з мансардою літ. Б-2, площею 68, 2 м2 ( у тому числі: частина приміщення 2, площею 5, 3 м2, приміщення 1, площею 3, 60 м2, приміщення 7, площею 33, 7 м2, приміщення 9, площею 19, 40 м2, приміщення 8, площею 6, 2 м2), інвентаризаційною вартістю 29644/148, 3*68, 2 = 13 633 грн.; ганок літ. б інвентаризаційною вартістю 932 грн., навіс літ. б інвентаризаційною вартістю 176 грн., що складає 47/100 частини всього домоволодіння: визнано за [PERSON] право власності на ? частину земельної ділянки [ADDRESS] з окремим виїздом, площею 411, 0 кв.м., довжиною 51, 02 м., протягом домоволодіння [ADDRESS] 7, 09 м., та шириною 8, 00 м., у тильній частині ділянки ( з боку домоволодіння по вул. Кочубея); визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 388,55 грн. з банківського рахунку [NUMBER] у філії 21/01 Артемівського відділення ВАТ " Державний ощадний банк України ". В апеляційній скарзі [PERSON] просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON], її позовні вимоги задовольнити, з тих підстав, що судом порушено вимоги матеріального та процесуального права, неповно встановлено обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи. Заслухавши суддю-доповідача, відповідачку [PERSON], її представника [PERSON], які просили апеляційну скаргу задовольнити, представників позивачки [PERSON], [PERSON], які просили частково задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом першої інстанції встановлено наступне. [INFO] помер [PERSON] (том а.с.11), спадкоємцями якого є його мати - позивачка [PERSON] та дружина - відповідачка [PERSON], які у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися (том 2 а.с.45-46). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки та домоволодіння [ADDRESS], вкладу на банківському рахунку [NUMBER] у філії 21/01 Артемівського відділення ВАТ " Державний ощадний банк України " (том 1 а.с.13, 14-17). Апеляційним судом встановлено наступне. Між сторонами склалися цивільні правовідносини, які регулюються книгою шостою «Спадкове право» ЦК України. Сторони не зверталися до нотаріальної контори за отриманням свідоцтв про право на спадщину (том 2 а.с.44-57). У домоволодінні [ADDRESS] виконано облаштування самовільних прибудов та реконструкцій, зокрема, тераси, каміну, вбиральні з підсобним приміщенням з шлакоблоків, кабінету площею 17,4 кв м на мансардному поверсі (том 1 а.с.168). Відповідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. За змістом ст. 1218, ч. 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтями 1297 та 1299 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно та зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Як роз'яснено у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при поділі спадщини між спадкоємцями необхідно враховувати правило частини першої статті 1278 ЦК про те, що коли спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між спадкоємцями, частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними. При розподілі такої спадщини необхідно застосовувати норми, що регулюють відповідні правовідносини спільної часткової власності. Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року N 1117 "Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них". Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України N 55 від 08 червня 2007 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 р. за N 774/14041. Так, згідно з п.п. 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси. Пунктом 2.3 вищевказаної Інструкції передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Зазначені положення узгоджуються з нормами ст.ст. 316, 317, ч.ч.1,2 ст. 376 ЦК України, за змістом яких право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до ч.2 ст. 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту. Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами ст.ст. 364, 367 ЦК України. За змістом ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній. Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України. Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч.2 ст. 376 ЦК України). Слід зазначити, що в розумінні ч.1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (п. 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року N 146 (далі - Методичні рекомендації N 146). Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в п. 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року N 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій. Таким чином, норма ч.1 ст. 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій N 146). При цьому за змістом ч.1 ст. 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна. Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Таким чином, за змістом ст.ст. 357, 376 ЦК України, розділу 3.4 Методичних рекомендацій N 146, п. 3 ДБН власник може самостійно здійснювати такі переобладнання об'єкта нерухомого майна, які не підпадають під ознаки реконструкції або перебудови, не суперечать закону, не порушують прав та охоронюваних інтересів інших осіб. (Постанова Верховного Суду України №6-130цс13 від 04 грудня 2013 року). Як вбачається з матеріалів справи, та не оспорювало ся сторонами у судовому засіданні, у спірному домоволодінні є самочинні прибули та реконструкції, суд першої інстанції всупереч вищевказаним вимогам закону безпідставно задовольнив позовні вимоги про поділ в натурі спірного домоволодіння. Згідно роз'яснень, наданих у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Однак в матеріалах цивільної та спадкової справи відсутні данні які б підтверджували факт відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. За таких обставин звернення сторін до суду з вищевказаними позовами є передчасним. Таким чином при ухваленні рішення судом першої інстанції, порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому рішення суду на підставі п.п. 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог та зустрічних позовних вимог. У зв'язку з відмовою у задоволені позову на підставі ч.ч.1, 5 ст.88 ЦПК України не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення понесених судових витрат.

Outcome: partial