Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

ПАТ "Альфа-Банк" звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 21.11.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений Кредитний договір №500965245, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 24723,98 грн., строком з 21.11.2014 року до 24.11.2019 року з процентною ставкою за користування кредитом 15,99 % річних. Банк свої зобов'язання виконав у повному обсязі, але відповідач свої зобов'язання належним чином не виконує, кредит та відсотки не сплачує, у зв'язку з чим Банк звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 24723,98 грн. та судові витрати по справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.09.2017 року позивача ПАТ "Альфа-Банк" замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи". У судовому засіданні представник позивача ТОВ "Кредитні ініціативи" позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що відступлення права вимоги відбулося неправомірно, а тому підстав для стягнення боргу немає. На підставі викладеного відповідач просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити (ст.. 214 ЦПК України). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 21.11.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк", з однієї сторони, та відповідачем [PERSON], з другої сторони, був укладений Кредитний договір №500965245, відповідно до умов якого Банк надав відповідачу кредит у розмірі 24723,98 грн., строком з 21.11.2014 року до 24.11.2019 року з процентною ставкою за користування кредитом 15,99 % річних. Крім того, 25.11.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] був укладений Договір про внесення змін та доповнень № 1 до Кредитного договору №500965245 від 21.11.2014 року, відповідно до умов якого сторони дійшли спільної згоди змінити п. 2.6 Кредитного договору та викласти його в наступній редакції: «2.6. Порядок повернення Кредиту, сплата процентів за його користування та інших платежів за цим Договором здійснюється наступним шляхом: - повернення Кредиту Позичальником здійснюється з 24.06.2015 року щомісячно у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього Договору та його невід'ємною частиною; - сплата процентів за його користування, сум комісійної винагороди та інших платежів за цим Договором здійснюється щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та відповідно до Графіку платежів, який є Додатком № 1 до цього Договору та його невід'ємною частиною». 21.06.2016 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Кредитні ініціативи" був укладений Договір факторингу № 1, відповідно до якого Банк відступив права, а Товариство прийняло право вимоги, у тому числі, за кредитним договором від 21.11.2014 року, укладеним між Банком та [PERSON] Відповідно до вимог ст.. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов"язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено при розгляді справи, ПАТ "Альфа-Банк" свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу в кредит грошові кошти, що підтверджується письмовими доказами по справі. Однак, відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, чим порушив взяті на себе зобов'язання. Згідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов Кредитного договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов'язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами Договору, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. У зв'язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, на його адресу була направлена вимога про дострокове повернення кредиту. Однак вимога виконаною не була. Так, станом на 11.01.2016 року відповідач [PERSON] має прострочену заборгованість за кредитним договором у розмірі 29736,55 грн., з яких: 24408,35 грн. - заборгованість за кредитом; 2132,25 грн. - заборгованість за відсотками; 1995,95 грн. - заборгованість по комісії; 1200,00 грн. - штраф. Відповідно до умов Кредитного договору, у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання плати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, Банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі "Бочан проти України" від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Кредитні ініціативи" підлягають задоволенню у повному обсязі. Одночасно слід зазначити, що судом не приймаються до уваги заперечення відповідача, викладені письмово, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і були спростовані наданими позивачем доказами. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved