Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом , в якому просить визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло, видане Михайлівською сільською радою Олександрівського району Кіровоградської області 23 травня 2013 року на житловий будинок №131 по вул. Леніна в с. Михайлівка Олександрівського району Кіровоградської області та визнати відповідача - [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №131 по вул. Леніна в с. Михайлівка Олександрівського району Кіровоградської області і зняти його з реєстраційного обліку у вказаному будинку. В судовому засіданні позивач підтримала змінені позовні вимоги. Суду пояснила, що купувала будинок сама, і на той час з [PERSON] спільно не проживала, а проживала з іншим чоловіком. Сільська рада наділила їй цей будинок, про що видала відповідне рішення. Будинок належав [PERSON], а не був у комунальній власності. Договір купівлі-продажу будинку не оформлявся так як не було документів на будинок. Довіреність [PERSON] на здійснення продажу будинку видала на її ім'я в листопаді 2011 року. Сільська рада вписала у Свідоцтво про право власності на будинок всих хто був проприсаний в ньому, а саме її, доньку та колишнього чоловіка. Рішення щодо оформлення права власності на будинок було видано їй, а Свідоцтво видане на всих. В реєстраційній службі зареєстрували власниками всих. В будинку проживає донька. А чоловік не хоче відмовлятися від прав на нього. Вважає, що сільська рада невірно виписала Свідоцтво про право власності на будинок. [PERSON] не проживав в будинку, спав на горищі. Рішення сільської ради не оскаржує. Просить скасувати Свідоцтво про право власності на будинок та визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком. Представник сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково. Пояснила, що позивач сама прописала [PERSON] в будинку. Сільська рада ніколи не давала Свідоцтва про право власності. Позивачу говорили про необхідність оформлення прав на будинок поки жива [PERSON]. Технічний паспорт на будинок виготовлений в травні 2012 року. На час купівлі будинку та оформлення документів [PERSON] проживав разом з позивачем. І при оформленні документів позивач погодилася з внесенням відповідача у Свідоцтво. Сільська рада своїм рішенням затвердила форму Свідоцтва про право власності на житло. Будинок знаходиться в приватній власності [PERSON], яка померла в січні 2015 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що він з позивачем проживали в іншому будинку. В 2010 році він поїхав на заробітки до Москви. Позивач по телефону домовилася з ним, що продасть їх будинок по вул. Горького за 12000 гривень і купить кращий будинок. Вона продала будинок по вул. Горького та купила даний будинок. На купівлю будинку висилав з Москви гроші позивачу. Через три місяці він повернувся з заробіток і тоді ж позивач перепрописала його з одного будинку в інший. Він працював біля будинку, робив ремонти. Півтора року проживали в будинку спільно з позивачем, а потім він дізнався про зраду позивача і вони розійшлися. Шлюб розірвали в 2011 році. Спочатку, близько року, проживав в окремій кімнаті. А потім виїхав з будинку, закривши кімнату, та переїхав проживати до співмешканки. Вони змінили замок до будинку, а тому він туди не може втрапити. Просить відмовити в позові. Третя особа [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] не має права на житло. Він лише там був прописаний. Заслухавши пояснення учасників процесу та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні було встановлено, що 25.12.2012 року виконавчий комітет Михайлівської сільської ради прийняв рішення №71 згідно якого зобов'язав Олександрівську дільницю Кіровоградського ООБТІ оформити право власності та підготувати Свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Леніна,131 с. Михайлівка Олександрівського району Кіровоградської області за [PERSON] (а.с. 7). На підставі вказаного рішення 23.05.2013 року Михайлівською сільською радою видано Свідоцтво про право власності на житло, згідно якого житлове приміщення в с. Михайлівка вул. Леніна,131 Олександрівського району Кіровоградської області дійсно належить на праві приватної спільної власності гр. [PERSON] та членам її сім'ї - [PERSON] та [PERSON] Будинок приватизований згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду" (а.с. 6). Вищевказане право приватної спільної власності [PERSON] підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8). Технічний паспорт на вказаний житловий будинок виготовлений 21 травня 2012 року, власником вказано [PERSON] (а.с. 9-14). Довідкою Михайлівської сільської ради підтверджується, що згідно запису в погосподарській книзі №2 за 2006-2010 роки, особовий рахунок №106, числиться житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який на праві особистої власності належав [PERSON], [INFO]. Документів на будинок не було, тому будинок був проданий по вуличному без нотаріального оформлення (а.с. 34, 68). Розпискою підтверджується, що [PERSON] продала свій будинок по вул. Леніна,131 в с.Михайлівка по вуличному, без нотаріального оформлення гр. [PERSON] за 15000 гривень. (а.с. 15). Довіреністю від 01 листопада 2011 року підтверджується, що [PERSON] уповноважила [PERSON] представляти її інтереси з питань, пов'язаних із продажем вищавказаного житлового будинку (а.с. 16). Довідкою Михайлівської сільської ради підтверджується, що [PERSON] зареєстрована в [INFO] та має склад сім'ї: доньку [PERSON], онуків [PERSON] і [PERSON] та зятя [PERSON], проживаючого без реєстрації (а.с. 20). За повідомленням Михайлівської сільської ради Свідоцтво про право власності на житло від 23.05.2013 року належить до ненормативних актів органу місцевого самоврядування, є актом одноразового використання та вичерпує свою дію фактом виконання. Оскільки на підставі "Свідоцтва" проведено реєстрацію речових прав на нерухоме майно Реєстраційною службою Олександрівського районного управління юстиції Кіровоградської області 19.08.2013 року та скасувати "Свідоцтво" чи внести зміни до нього органом місцевого самоврядування неможливо (а.с. 48). Рішенням №18 від 29.04.2013 року виконавчого комітету Михайлівської сільської ради підтверджується, що ними було затверджено форму Свідоцтва про право власності на житло та ОКП КООБТІ доручено підготовку документів, виготовлення свідоцтв та проведення реєстрації приватизованого майна (а.с. 70, 71). Паспортом позивача підтверджується, що вона в період з 22.07.1994 року по 04.02.2011 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 17-18). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що Свідоцтво про право власності на будинок видано Михайлівською сільською радою з посиланням на Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду". Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" визначає правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин. Згідно ст.1 ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Як було встановлено в судовому засіданні, спірний будинок не відносився до державного житлового фонду, що підтверджується довідкою сільської ради (а.с. 34). За змістом ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України правовий акт органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника визнається судом незаконним та скасовується. Аналогічні положення містяться й в ч.1 ст.21 ЦК України. Однак позивач в соєму позові не ставить вимогу про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради №71 від 25.12.2012 року. Суд не вправі виходити за межі позовних вимог. І оскільки, рішення виконкому Михайлівської сільської ради від 25.12.2012 року є діючим на даний час, тому суд вважає за необхідним керуватися ним при винесенні рішення по даній справі. Згідно рішення виконавчого комітету Михайлівської сільської ради №71 від 25.12.2012 року виконком сільської ради доручав Олександрівській дільниці Кіровоградського ООБТІ оформити право власності та підготувати Свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Леніна,131 с. Михайлівка Олександрівського району Кіровоградської області за [PERSON] (а.с. 7). Таким чином, сільський голова Михайлівської сільської ради не був уповноважений видавати Свідоцтво про право власності на житло, а тому його слід визнати недійсним. Також позивачем заявлено вимогу про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком та зняти його з реєстраційного обліку. Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї ( в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше на встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, перебуваючи в шлюбних відносинах з позивачем був зареєстрований в спірному будинку як член сім'ї, що підтвердили в судовому засіданні як позивач так і відповідач. В 2011 році шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Початково, близько року після розірвання шлюбу, відповідач залишився проживати в будинку в окремій кімнаті, жодних дій, які б стали підставами для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом не вчиняв: не порушував правила співжиття, не створював неможливі умови проживання для позивача, не вчиняв дій по руйнуванню майна. Згодом виїхав проживати до співмешканки, а кімнату в будинку разом з своїми речами зачинив. Однак, позивач змінила замок в будинок, а тому він не має доступу до будинку. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не навів переконливих доказів на обгрунтування обставин, які б стали підставою для для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком. Доводи позивача в тій частині, що вона припинила шлюб з відповідачем та є власником будинку не є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням не підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" питання про зняття з реєстрації місця проживання особи залежить, зокрема, від вирішення питання про втрату нею права користування жилим приміщенням. Оскільки, позовні вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням не підлягають задоволенню, тому суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог про зняття відповідача з реєстрації.

Outcome: approved