Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] в листопаді 2014 року звернулася до Галицького районного суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія» (ТзДВ СК) "Провіта" і просить стягнути з останнього в її користь 10718 грн. понесених витрат на оплату правової допомоги та судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. В позовній заяві позивач посилається на ті обставити, що у вересні 2011 року її представник за довіреністю, [PERSON], керуючи транспортним засобом на автодорозі Н-9 Мукачево-Львів, 335 км. зіткнувся з транспортним засобом під керуванням [PERSON] Постановою Тисминецького районного суду від 30 жовтня 2012 року винним у ДТП визнано водія [PERSON], яка порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача було пошкоджено, вартість матеріального збитку становить 81756 грн. 26 коп. Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль "Опель Вектра" застраховано [PERSON] в ТзДВ СК "Провіта" через представника цієї страхової компанії в м. Івано-Франківську з лімітом відповідальності 50000 грн. В січні 2012 року [PERSON] звернувся із заявою до ТзДВ СК "Провіта" про виплату страхового відшкодування 50000 грн. Однак, у встановлений строк (протягом трьох місяців) компанія "Провіта" страхове відшкодування не виплатила і причину невиплати не пояснили. У даному представництві в м. Івано-Франківську було заявлено про те, що ТзДВ СК "Провіта" припинила свою страхову діяльність і з вимогою про виплату страхового відшкодування слід звертатись до моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ). Проте, на звернення до вказаного бюро від 30 липня 2013 року останнє вимогу не задовольнив і відповіді на звернення розглянуто не було. В зв'язку з цим, [PERSON] змушена була звернутись з позовом до суду і протягом періоду часу з 01 січня 2012 року по день ухвалення судом рішення, правову допомогу їй надавав адвокат Боднарчук М.І. Відповідно до акту виконаних робіт, адвокат на надання правової допомоги затратив 22 год., за що йому було оплачено 10718 грн. Просила позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача в її користь суму коштів відповідно до позовної заяви, справу розглянути без її участі. Представник відповідача - ТзДВ СК «Провіта» в судове засідання не з'явився, хоч у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України, був повідомлений про час та місце судового засідання. З письмової заяви товариства про перегляд заочного рішення вбачається, що відповідач не погоджується з винесеним рішенням, оскільки при винесенні даного рішення суду не були відомі всі обставини справи. Так, 30 грудня 2013 року страхове відшкодування [PERSON] було сплачено в розмірі 53479 грн. 81 коп. (49000 грн. страхового відшкодування, 4479 грн. 81 коп. пені, подвійна облікова ставка НБУ), що передбачено Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Незважаючи на те, що страховиком були виконані всі зобов'язання перед [PERSON], остання 13 червня 2014 року звернулась з позовом до суду про стягнення страхового відшкодування, штрафних санкцій та моральної шкоди. Рішенням суду від 29 жовтня 2014 року було визнано, що вимоги позивача про стягнення 49000 грн. страхового відшкодування, 1274 грн. неустойки та 5000 грн. моральної шкоди є безпідставними, оскільки страхове відшкодування в розмірі 53479 грн. 81 коп. позивачу було виплачено згідно платіжного доручення № 2363 від 30.12.2013 року, тобто ще до звернення [PERSON] з позовом до суду (звернулась 17.06.2014 року). Вищевказаним рішенням позов було задоволено частково і стягнуто з ТзДВ СК «Провіта» в користь [PERSON] 2532 грн. 60 коп. за проведення транспортно-трасологічної експертизи та 614 грн. 63 коп. судового збору. На рішення Галицького районного суду страховиком була подана апеляційна скарга. 16 грудня 2014 року рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області рішення Галицького районного суду було скасовано, позивачу відмовлено у стягненні в його користь з товариства 2532 грн. 60 коп. оплати за проведення транспортно-трасологічної експертизи. Однак, в судовому засіданні по справі про стягнення витрат на правову допомогу позивач не повідомляє суд про рішення Апеляційного суду, а також той факт, що жодних його позовних вимог до відповідача не задоволено. Також, відповідач вважає не доведеним факт надання адвокатом Боднарчуком М.І. послуг позивачу до звернення останньої з позовом до суду, якщо угода про надання послуг була укладена з іншою особою, а безпосередньо з нею адвокат уклав угоду 01.07.2014 року після звернення позивача до суду. Твердження позивача безпідставні і такі, що не відповідають дійсності. В якості доказу участі адвоката Боднарчука М.І. в отриманні страхового відшкодування позивач посилається на листи ТзДВ «Провіта», «Нацкомфінпослуг», МТСБУ, які нібито складав та направляв адвокат. Проте, всі ці листи підписувались [PERSON], який представляв інтереси позивача за довіреністю та жодного доказу складання направлення цих листів адвокатом Боднарчуком М.І. в матеріалах справи не містяться. Також, відповідно до акту виконаних робіт від 28 жовтня 2014 року виконання послуг за угодою у адвоката прийняв [PERSON] і розраховувався згідно квитанції також [PERSON] та сплатив адвокату 10718 грн. Просив в позові відмовити. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Галицького районного суду від 08 квітня 2015 року постановлене по справі заочне рішення суду від 08.04.2015 року було скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Перевіривши матеріали справи та оцінивши надані сторонами додаткові докази і письмові заперечення суд вважає, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що у вересні 2011 року [PERSON], керуючи транспортним засобом позивача за дорученням, на 335 км. автодороги Н-9 Мукачево-Львів на території Галицького району, зіткнувся з транспортним засобом під керуванням [PERSON] Постановою Тисминецького районного суду від 30 жовтня 2012 року винним у ДТП визнано водія [PERSON], яка порушила п. 16.11 Правил дорожнього руху України. Внаслідок ДТП транспортний засіб позивача було пошкоджено, вартість матеріального збитку становить 81756 грн. 26 коп. Відповідно до поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів автомобіль "Опель Вектра" застраховано [PERSON] в ТзДВ СК "Провіта" через представника цієї страхової компанії в м. Івано-Франківську з лімітом відповідальності 50000 грн. В січні 2012 року [PERSON] звернувся із заявою до ТзДВ СК "Провіта" про виплату страхового відшкодування в сумі 50000 грн. Протягом встановленого трьохмісячного строку компанія "Провіта" страхове відшкодування не виплатила, а в представництві компанії в м. Івано-Франківську було заявлено про те, що ТзДВ СК "Провіта" припинила свою страхову діяльність і з вимогою про виплату страхового відшкодування слід звертатись до моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ). Проте, на звернення до вказаного бюро від 30 липня 2013 року останнє вимогу не задовольнив і відповіді на звернення розглянуто не було. В зв'язку з цим, [PERSON] в червні 2014 року звернулася до Галицького районного суду з позовом до ТзДВ СК «Провіта» про стягнення страхового відшкодування, неустойки, моральної шкоди, витрат за проведення експертизи, судових витрат (614 грн. 63 коп. судового збору). Вимога про відшкодування витрат на правову не заявлялась. Рішенням Галицького районного суду від 29 жовтня 2014 року позов було було задоволено частково і стягнуто з ТзДВ СК «Провіта» в користь [PERSON] 2532 грн. 60 коп. за проведення транспортно-трасологічної експертизи та 614 грн. 63 коп. судового збору. В решті позовних вимог було відмовлено з посиланням на те, що страхове відшкодування в розмірі 53479 грн. 81 коп. позивачу було перераховано згідно платіжного доручення № 2363 від 30.12.2013 року, тобто свої зобов'язання страхова компанія перед позивачем виконала в повному обсязі ще до звернення її з позовом до суду. На рішення Галицького районного суду страховиком була подана апеляційна скарга. З копії рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16 грудня 2014 року вбачається, що рішення Галицького районного суду в частині стягнення 2532 грн. 60 коп. вартості за проведення транспортно-трасологічної експертизи скасовано, в решті рішення суду залишено без змін, тобто стягненню з відповідача в користь [PERSON] підлягає судовий збір в розмірі 614 грн. 63 коп. При цьому в мотивувальній частині рішення Апеляційного суду зазначено, що доводи апелянта в частині стягнення суми сплаченого судового збору судом до уваги не приймаються, оскільки розподіл судових витрат вирішено судом першої інстанції відповідно до ст. 88 ЦПК України, зважаючи на те, що страхові виплати ТзДВ СК «Провіта» здійснено позивачу фактично лише після звернення до суду (страхове відшкодування в сумі 53479 грн. 81 коп., яке було перераховано ТзДВ СК «Провіта» згідно платіжного доручення № 2363 від 30.12.2013 року, представник позивача [PERSON] фактично отримав тільки в листопаді 2014 року). Таким чином суд вважає, що звернення [PERSON] з позовом до суду в червні 2014 року за захистом своїх порушених прав та законних інтересів було підставним і вона вправі була скористатися правовою допомогою адвоката. З акта виконаних робіт по наданню правової допомоги адвокатом Боднарчуком М.І. по цивільній справі за позовом [PERSON] до ТзДВ СК «Провіта» та інших про стягнення страхового відшкодування вбачається, що на надання правової допомоги позивачу адвокатом потрачено 22 год. і згідно Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» йому оплачено [PERSON] 10718 грн. 40 коп., що стверджується також квитанцією за № 000294/1 від 15.04.2015 року. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ст. 89 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред'явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення всіх понесених ним у справі витрат з відповідача. В частині 2 вищевказаної статті також зазначено, якщо сторони під час укладення мирової угоди не передбачили порядку розподілу судових витрат, кожна сторона у справі несе половину судових витрат. Зважаючи на наведені вище в рішенні обставини справи та докази, а саме на те, що страхове відшкодування в сумі 53479 грн. 81 коп., яке було перераховано ТзДВ СК «Провіта» згідно платіжного доручення № 2363 від 30.12.2013 року, представник позивача [PERSON] фактично отримав тільки в листопаді 2014 року, тобто ще до звернення [PERSON] з позовом до суду, обставини, через які він не зміг цього зробити та ступінь вини в цьому відповідача, а також ту обставину, що в задоволенні інших позовних вимог (крім страхового відшкодування та неустойки) позивачу судом відмовлено, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог - в розмірі 50% від заявленої суми. На підставі ст.ст. 79, 85, 88, 89 ЦПК України, ст. 1 «Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»,

Outcome: partial