Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON]\~ про стягнення заборгованості по аліментам. В обґрунтування позову посилається на те, що 18 вересня 2009 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Вони мають двох спільних дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. 13 квітня 2016 року шлюб з відповідачем було розірвано. На підставі рішення Верхньодніпровського районного суду від 16 січня 2012 року з відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на доньку [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку до повноліття дитини. Також на підставі рішення Томаківського районного суду від 30 жовтня 2013 року відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на доньку [PERSON] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку до повноліття дитини. У звязку з тим, що відповідач майже не сплачує аліменти за рішення суду станом на 1 серпня 2016 року утворилася заборгованість по аліментам на доньку [PERSON] в сумі 31169 грн. 58 коп. та доньку [PERSON] в сумі 17762 грн. 11 коп. Загальна сума заборгованості становить 48931 грн. 69 коп. На підставі вищевикладеного [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по аліментам на дітей в сумі 48931 грн. 69 коп. та пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 178600 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги, суду пояснила, що відповідач добровільно рішення суду по сплаті аліментів не виконує, тривалий час не сплачував аліменти, а з вересня 2016 року почав надавати матеріальну допомогу. З 2013 року він знаходився у розшуку, його місцезнаходження їй не було відомо. Відповідач не є батьком її доньки [PERSON]. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали, проти задоволення позовних вимог заперечували. Відповідач суду пояснив, що він знаходився в місцях позбавлення волі та звільнився лише в березні 2015 року. Про існування рішень суду про стягнення з нього аліментів він навіть не знав. Молодша донька, [PERSON], не його, що встановлено рішенням суду. Зараз він надає допомогу на утримання доньки по можливості. Представник відповідача суду пояснила, що відповідач не знав та не міг знати про існуючу заборгованість по аліментам, оскільки про рішення суду про стягнення з нього аліментів він не знав. З 26 серпня 2011 року до 5 березня 2015 року він знаходився в колонії та відбував покарання. Лише в квітні 2016 року він дізнався про існування рішення суду про стягнення аліментів та про існуючу заборгованість, тому вини відповідача у тому, що виникла заборгованість не має. Позовні вимоги вважає необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.3). У відповідності до виконавчого листа № 2-142/11 від 6 червня 2012 року, виданому Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області [PERSON] зобовязаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на доньку, [PERSON], у розмірі ? частини від доходів, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Згідно з розрахунком державного виконавця Томаківського районного відділу ДВС станом на 1 листопада 2016 року заборгованість по аліментам становить 33434 грн. 67 коп. Згідно зі ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стягнення заборгованості по аліментам передбачено ст. 194 Сімейного кодексу України, проте положення цієї статті стосується лише випадків, якщо виконавчий лист не предявлявся до виконання, аліменти не стягувались у звязку з розшуком платника аліментів, у звязку з його перебуванням за кордоном, а також у випадку, якщо аліменти стягуються відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України, тобто за ініціативою платника аліментів (за його заявою). Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження"\~та відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання про стягнення заборгованості лише у разі спору про її розмір. Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження", а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, недопустиме. Враховуючи те, що відповідач не оспорює розмір заборгованості по аліментам, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам на доньку [PERSON], оскільки виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів не припинено, а тому стягнення заборгованості має відбуватися у порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження". Щодо вимог позивача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на доньку [PERSON], суд приходить до таких висноків. Згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При визначені розміру заборгованості пені, суд приймає до уваги, що в період з 26 серпня 2011 року до 5 березня 2015 року [PERSON]М відбування покарання у виді позбавлення волі, що підтверджується довідкою про його звільнення. Отже, на думку суду, він з обєктивних причин не міг сплачувати аліменти на дитину за рішенням суду, а тому до звільнення з місць позбавлення волі вини у несплаті аліментів відповідача не має. У звязку з чим суд вважає, що розрахунок пені необхідно проводити з березня 2015 року, коли відповідач обєктивно мав можливість виконувати рішення суду про сплату аліментів. Отже, сума неустойки згідно з розрахунком суду складає 37\~948 грн. 03 коп. період нарахування аліментіврозмір заборгованості період прострочення (дні)пеня березень 2015591,36 грн.6113611,01 грн. квітень 2015591,36 грн.5803427,80 грн. травень 2015541, 36 грн.5502975,50 грн. червень 2015541, 36 грн.5192807, 79 грн. липень 2015566, 36 грн. 4892767, 74 грн. серпень 2015591,36 грн.4582706,78 грн. вересень 2015566, 36 грн.4272416,82 грн. жовтень 2015542,92 грн.3972155, 71 грн. листопад 2015567,92 грн.3662078,88 грн. грудень 2015581,93 грн. 3361955,52 грн. січень 2016618,96 грн.3051887,95 грн. лютий 2016618,96 грн.2741696,06 грн. березень 2016618,96 грн. 2451516,55 грн. квітень 2016674,43 грн.2141442,36 грн. травень 2016699,43 грн. 1841286, 16 грн. червень 2016699,43 грн.1531069,47 грн. липень 2016699,43 грн.123859, 77 грн. серпень 2016699,43 грн.92643, 08 грн. вересень 2016699,43 грн.61426,39 грн. жовтень 2016699,43 грн.31216,69 грн. Суд не приймає до уваги заперечення відповідача та його представника про те, що не має підстав для стягнення пені взагалі, оскільки з розрахунку заборгованості видно, що після звільнення відповідач сплачував частково аліменти, тобто про обовязок сплачувати аліменти за рішенням суду йому було відомо, до суду з позовом про зменшення розміру аліментів він не звертався, тобто є підстави стверджувати, що в цей період заборгованість по аліментам виникла з його вини. Разом з тим, приймаючи до уваги те, що відповідач не має регулярного заробітку, оскільки не працює, а також враховуючи розмір заборгованості по аліментам, суд вважає за можливе зменшити розмір нарахованої пені до 4000 грн. Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по аліментам та пені за прострочення сплати аліментів на доньку [PERSON], суд приходить до таких висновків. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України обовязок утримувати дитину до досягнення нею повноліття мають лише батьки дитини. Разом з тим встановлено, що згідно з рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 12 квітня 2016 року відомості про коротуна [PERSON] було виключено з актового запису про народження дитини [PERSON], [INFO]. Рішення суду набрало законної сили 25 квітня 2016 року. Також рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2016 року за нововиявленими обставинами було скасовано рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2013 року про стягнення з коротуна Р.М. на користь [PERSON] аліментів на доньку [PERSON] та в позові [PERSON] про стягнення аліментів було відмовлено. На підставі вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам та пені на доньку [PERSON] необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. А тому позов підлягає частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, приймаючи до уваги, що позивача було звільнено від сплати судового збору у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача судового збору в дохід держави, виходячи зі ставок судового збору, визначених ст. 4 Закону України "Про судовий збір" на момент звернення позивача до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial