Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

В жовтні 2020 року первісний позивач - Новомиколаївська сільська рада Вітовського району Миколаївської області, як орган опіки та піклування, звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому зазначив наступне. Відповідачка є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , але не приділяє уваги їх вихованню, не утримує матеріально, постійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Батько [PERSON] та [PERSON] помер у березні 2011 року , а батько [PERSON] в свідоцтві про його народження записаний відповідно до ст. 135 СК України - зі слів матері. Уповноваженими представниками сільської ради постійно проводилася профілактична та роз`яснювальна робота щодо подолання труднощів та конфліктних ситуацій в сім`ї, що виникали на ґрунті зловживання матір`ю алкоголем. З жовтня 2018 року вона перебуває під постійним соціальним супроводом, проте рекомендації по нормалізації життя та вихованню дітей нею виконувалися не повному об`ємі, діти не доглянуті, у них відсутні нормальні життєві умови, тому вважав необхідним позбавити її батьківських обов`язків. Крім того, позивач просив стягнути з неї аліменти на утримання дітей в розмірі ј частини всіх доходів щомісячно. Відповідачка відзиву не подала. Ухвалою суду від 13 січня 2021 року підготовче провадження було завершено. В подальшому, під час розгляду справи, ухвалою суду від 04 лютого 2021 року первісний позивач був замінений правонаступником - Шевченківською сільською радою Вітовського району Миколаївської області. Крім того, ухвалою суду від 22 березня 2021 року до участі в справі було залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Миколаївської області. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просили задовольнити, вказавши, що відповідачка, не зважаючи на всі прийняті міри та заходи не змінила в позитивний бік свого ставлення до виховання та забезпечення дітей. Відповідачка заперечували проти задоволення позову, вказуючи, що надані докази та звинувачення на її адресу надумані та не відповідають дійсності. Вона належним чином виконувала свої обов`язки, але сільська рада спільно з дядьком дітей змовилися, щоб забрати у неї дітей та будинок, де вони проживають, і який за спадщиною належить дочкам та продати його. Представник відповідачки також заперечувала проти задоволення позову через недоведеність. На останні два засідання відповідачка не з`явилася, про час та його місце повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила. Її представник на останнє засідання також безпідставно не з`явилася, тому суд вважав за можливе, з врахування недопущення безпідставного затягування розгляду справи, завершити її розгляд без їх участі. Представник третьої особи також підтримав позов. Під час розгляду справи відповідачка одружилася 24 лютого 2021 року, і змінила своє прізвище на [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, в тому числі й пояснення двох старших дітей, в інтересах яких подано позов, а також пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21 квітня 2011 року Миколаївською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] народилася [INFO] . Також, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 серпня 2009 року 2009 року Миколаївською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області [PERSON] народилася [INFO] . В свідоцтві про їх народження мати записана [PERSON] , тобто відповідачка, а батько - [PERSON] . Однак [INFO] їх батько помер. Крім того, згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого тією ж сільською радою 23 квітня 2014 року, [PERSON] народився [INFO] , і його матір`ю є [PERSON] , а батько записаний зі слів останньої за положенням ст. 135 СК України - [PERSON] . Мати та діти проживали в с. Миколаївка Вітовського (Миколаївського) району Миколаївської області, що було територію Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. В той же час, в зв`язку із процесом децентраліцазії, с. Миколаївське увійшло до складу територіальної громади Шевченківської сільської ради, яка, згідно із Постановою Верховної Ради України № 807-ХІ від 17 липня 2020 року "Про утворення та ліквідацію районів" увійшла до складу Миколаївського району Миколаївської області. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. В ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від свої обов`язків має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитинi забезпечується такий захист i пiклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Рішенням Миколаївської сільської ради Вітовського району Миколаївської області № 30 від 14 вересня 2020 року було вирішено про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її трьох дітей. Передумовою до такого рішення стало ухилення нею від виконання батьківських обов`язків та зловижвання алкоголем. Відповідно до актів обстеження умов проживання дітей від 01, 04, 05 вересня, 15 листопада 2020 року мати дітей постійно пиячить і не працює, діти проживають в незадовільних умовах, не забезпечені необхідними речами для навчання, життя та здоров`я. Опитані в судовому засіданні неповнолітні [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що мати останні декілька років постійно пиячила, вони були залишені на призволяще, не були забезпечені предметами та речами першої необхідності, жили в неналежних умовах, до них як з боку матері, так і з боку її нового співмешканця, застосовувалася сила. Це призвело до того, що вони пішли проживати до бабусі і дядька, які їх забезпечують і створили належні умови для проживання та навчання. Відповідно до висновку Вітовської районної державної адміністрації Миколаївської області від 09 грудня 2020 року (на час розгляду справи ліквідована) відповідачка неналежно виконувала батьківські обов`язки відносно своїх дітей, зловживала алкоголем, не забезпечила їм нормальні умови проживання, а тому орган опіки та піклування вважав доцільним позбавити її батьківських прав в судовому порядку. Через безвідповідальне відношення матері до своїх дітей молодший [PERSON] не вчасно приступив до навчання в 2020 році і не був забезпечений належними шкільними приладдями. 07 вересня 2020 року відповідачка та її співмешканець виїхали до місця проживання в с. Новоінгулка Новодеського району (тепер Миколаївський район) Миколаївської області, а дочки залишилися проживати з бабусею та їх дядьком в с. Миколаївське, молодшого син [PERSON] поїхав спільно з нею, проте за новим місцем проживання вона не створила необхідних умов для його проживання та розвитку, в наслідок чого рішенням Костянтинівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області № 85 від 23 вересня 2021 року він був відібраний у матері. З інших письмових матеріалів справи, зокрема із характеристик і довідок з місця проживання, та пояснень свідків, також вбачається, що відповідачка не піклується своїми дітьми, не переймається їх розвитком та здоров`ям. Серед всього суд вважає необхідними відмітити, що після того як вона вибула проживати в інший населений пункт, а дочки зашилися проживати в с. Миколаївське, вона лише одного разу приїздила, щоб спробувати побачитися з ними. За весь час розлуки, який тривав більше року, вона не вчинила будь-яких реальних дій по налагодженню відносин з ними, їх матеріальному забезпеченню, не бажає виховувати їх. Суд не може прийняти її заперечення, оскільки вони належними та достатніми доказами підтверджені не були. Представлені нею характеристики з місця її нового проживання та навчання сина, а також акт обстеження матеріально-побутових умов проживання від 09 грудня 2020 року хоча і є позитивними, але на час завершення розгляду справи вони втратили своє значення, оскільки на вересень-жовтень 2021 року вона знову перестала належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, що мало наслідком відібрання дитини. Відповідно до статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності докази по справі, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав обґрунтований і таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи обов`язок матері утримувати своїх дітей до їх повноліття, передбачений ст. 180 СК України, вимоги ст. 182 СК України, суд прийшов до висновку, що відповідачка зобов`язана та має можливість, оскільки працездатна, сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей: - на утримання [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх її заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 жовтня 2020 року (день подання позову до суду) і до досягнення дітьми повноліття - на користь їх бабусі [PERSON] , якій вони передані під піклування; - на утримання [PERSON] - в розмірі 1/6 частини всіх її заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, починаючи з 26 жовтня 2020 року (день подання позову до суду) і до досягнення дитиною повноліття - на користь особи (фізичної або юридичної), у якої він буде перебувати на утриманні, оскільки на час завершення розгляду справи питання його влаштування не було вирішено Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягає стягнення судовий збір на користь держави в сумі 1816 грн. 00 коп. - за двома вимогами: стягнення аліментів (908 грн) та позбавлення батьківських прав (908 грн). За викладеного,

Outcome: approved