Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд" про визнання біржового контракту дійсним. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 11 жовтня 2000 року між ним та [PERSON] акціонерним товариством Будівельно-монтажною фірмою «Азовстальбуд» в особі\~директора [PERSON]\~ на Азовській універсальній товарній біржі було укладено біржовий контракт № Л-122, згідно з яким позивач придбав у приватну власність однокімнатну житлову квартиру [ADDRESS]. Згідно з умовами біржового контракту, [PERSON] були сплачені продавцю грошові кошти за придбання квартири. Продавець прийняв кошти, та передав [PERSON] правовстановлюючі документи та ключі від квартири. Таким чином, істотні умови договору були виконані сторонами у повному обсязі. З часу придбання квартири ніяких претензій зі сторони продавця не надходило. У квітні 2018 року він звернувся до державного реєстратора за проведенням державної реєстрації права власності на свою квартиру в новому електронному реєстрі, якій був запроваджений з 2013 року. Однак рішенням від 06 квітня 2018 року № 40532143 державний реєстратор прав на нерухоме майно юридичного департаменту Маріупольської міської ради йому було відмовлено у державній реєстрації права власності у звязку із відсутністю нотаріально посвідченого договору або рішення суду про визнання біржового договору дійсним. У звязку з тим, що він не має можливості реалізувати своє право власності на квартиру, звертається до суду із даним позовом та просить визнати біржовий контракт № Л-122 від 11 жовтня 2000 року укладений на Азовській універсальній товарній біржі «Азовська універсальна товарна біржа» дійсним. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача - ПАТ "БМФ "Азовстальбуд" у судове засідання не з'явився, також надав суду заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] акціонерним товариством Будівельно-монтажною фірмою «Азовстальбуд», в особі\~директора [PERSON],\~ та позивачем [PERSON] 11 жовтня 2000 року на Азовській універсальній товарній біржі було укладено біржовий контракт № Л-122 (договір купівлі-продажу), за яким [PERSON] акціонерне товариство Будівельно-монтажна фірмою «Азовстальбуд», в особі\~директора [PERSON]\~ продав, а [PERSON] купив однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], що підтверджується біржовим контрактом (договором купівлі-продажу) № Л-122 від 11 жовтня 2000 року, (а.с. 6), а також технічним паспортом на квартиру (а.с.7-8). Правовідносини,\~які склалися\~між позивачем\~та [PERSON] акціонерним товариством "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд", в особі\~директора [PERSON]\~ на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу № Л-122 квартири [ADDRESS] мали місце до набрання чинності Цивільним кодексом\~України в редакції 2003 року. А тому, в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу\~України в редакції 1963 року. Як вбачається з довідки, виданої головним бухгалтером ПАТ "БМФ "Азовстальбуд" (який є правонаступником ЗАТ "БМФ "Азовстальбуд") [PERSON], [PERSON] повністю оплачено приміщення за адресою: [ADDRESS] згідно договору купівлі-проаджу від 11 жовтня 2000 року. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до\~ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Відповідно до частини 2ст. 48 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. по недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. Відповідно до частини 2ст.47 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р., який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірної квартири, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними»(із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах) міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2ст.\~47\~ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження (наприклад, статтями105,114 ЦК). Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР від 18 липня 1963 р. за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Як було встановлено, при укладенні біржового контракту усі вимоги були виконані повністю, претензій до позивача (покупця за контрактом) продавець не мав. Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст.\~15\~Закону України\~від 10.12.1991\~року №\~1956-XII\~«Про товарну\~біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізналася, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов'язкового нотаріального посвідчення. Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 7 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р. Відповідно до п. 4Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 16 січня 2003 року, який діє з 1 січня 2004року,\~Цивільний кодекс\~України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Крім того, згідно ст.328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст.334 ЦК України,\~право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст.89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Частиною 4ст.\~206\~ЦПК України, передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже,\~враховуючи вищевикладене,\~суд приходить\~до висновку,\~що між\~сторонами дійсно\~був укладений\~договір купівлі-продажу\~однокімнатної квартири\~[ADDRESS]\~та всі\~істотні умови\~даного договору\~сторонами були\~виконані,\~окрім нотаріального\~посвідчення договору,\~суд вважає\~доцільним визнати\~біржовий контракт\~(договір\~купівлі-продажу)\~№ Л-122,\~укладений між\~[PERSON] акціонерним товариством "Будівельно-монтажна фірма "Азовстальбуд", в особі\~директора [PERSON]\~ та [PERSON] на Азовській універсальній товарній біржі 11 жовтня 2000 року, дійсним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Зокрема, відповідно до положення ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні суду у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, з відповідача [PERSON] акціонерного\~товариства "Будівельно-монтажна\~фірма "Азовстальбуд" на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню 50% судового збору, сплаченого останнім при подачі позову до суду, в сумі 384,20 гривень, а 384,20 гривень підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved