Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

В січні 2014 року Публічне акціонерне товариство Державний ощадний Банк України в особі Одеського облуправління АТ "Ощадбанк" (надалі ПАТ "Держощадбанк України", Банк) звернулись до суду з позовною заявою до [PERSON] ([PERSON]), [PERSON], [PERSON], в якій просять стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №958 від 23.09.2008 року станом на 06.12.2013 року в розмірі 18819,39 грн, а також в рівних частках судові витрати в розмірі 229,40 грн.(а.с.1) Після цього позивач двічі уточнював позовні вимоги та 08.09.2015 року подав до суду заяву про збільшення позовних вимог в останній редакції (а.с.134), згідно якої Банк просив суд стягнути на його користь з відповідачів солідарно заборгованість, яка станом на 25.08.2015 року склала 34944,91 грн. Ухвалою суду від 05.03.2014 року уточнено назву відповідачів - [PERSON] замість [PERSON], [PERSON] замість [PERSON] (а.с.54) Відповідач [PERSON]В.([PERSON]) позов визнала частково. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про поважні причини неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. На підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. (а.с.39,43) Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши до суду заяву з проханням справу розглянути у їх відсутність, в позовній заяві зазначили, що відповідно до кредитного договору №958 від 23.09.2008 року Банк надав відповідачу [PERSON] ([PERSON]) кредит в сумі 13000,00 грн з терміном остаточного погашення не пізніше 30.09.2011 року та сплатою 12,5% річних. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між Банком та [PERSON], а також [PERSON] були укладені договори поруки №958, №958/1 від 23.09.2008 року, згідно з якими поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Відповідач [PERSON] ([PERSON]) свої зобовязання по кредитному договору не виконувала, у звязку з чим виникла заборгованість боржника перед Банком станом на 25.08.2015 року у сумі 34944,91 грн. Тому просить суд змінені позовні вимоги задовольнити та стягнути на користь Банку з відповідачів у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у сумі 34944,91 грн та в рівних частинах судовий збір у сумі 349,44 грн. Відповідач [PERSON] ([PERSON]), визнаючи позов частково зазначила, що вона дійсно укладала з позивачем кредитний договір №958 від 23.09.2008 року. Однак вважає, що Банк звернувся до суду до неї та до відповідача [PERSON], як до неналежних відповідачів, так як позов предявлено до [PERSON], хоча вона після розірвання шлюбу повернула собі дівоче прізвище - [PERSON], а також прізвище відповідача [PERSON], зазначено, як [PERSON], тому вважає, що позов предявлено до них необґрунтовано. Окрім того, при проведенні розрахунків за користування кредитом, вона виявила, що кошти, які вона сплачувала йшли тільки на погашення процентної ставки, а тіло кредиту не погашалось, що є порушенням закону. Також при укладанні кредитного договору її не було попереджено про сплату комісійної винагороди за супроводження кредиту, яка склала 2436,40 грн. Також просила суд, при розгляді справи врахувати її матеріальне становище (вона сама виховує дитину, не працює), відмовити у задоволенні збільшених позовних вимог, як предявлених до неналежних відповідачів, також відмовити в частині позову стосовно, стягнення з неї: комісійної винагороди за супроводження кредиту в розмірі 2436,40 грн, пені за прострочений основний борг по кредиту 4116,87 грн, пені за прострочені проценти за користування кредитом 4047,20 грн, суми інфляційних витрат від прострочених відсотків по кредиту 2285,11 грн.(а.с.152) Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «Держощадбанк України» не визнали, суду пояснили, що відповідач [PERSON] не виступав в ролі поручителя при укладанні яких не будь кредитних договорів. Про існування кредитного договору №958 від 23.09.2008 року йому стало відомо лише після отримання документів з суду. Відповідачка [PERSON] ([PERSON]) є його донькою, відповідача [PERSON] він взагалі не знає. Просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог до нього, так як згідно проведеної судово-почеркознавчої експертизи №622 від 27.07.2015 року встановлено, що підписи в договорі поруки №958/1 виконані не ним [PERSON], а іншою особою, а тому ним не укладався договір поруки з позивачем. Заслухавши пояснення [PERSON] та його представника, [PERSON], вивчивши матеріали справи, перевіривши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно з кредитним договором за №958 від 23.09.2008 року відповідач [PERSON] отримала кредит у ВАТ "Державний ощадний банк України" у сумі 13000,00 грн, зі сплатою 12,5% річних, з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 30.09.2011 року. (а.с.6-9). Згідно наданих суду матеріалів справи з метою забезпечення виконання зобов"язань за основним договором 23.09.2008 року Банком було укладено договір поруки №958/1 до кредитного договору з [PERSON] (а.с.12) та договір поруки №958 з [PERSON]. (а.с.10) Відповідно до укладених договорів поруки № 958 та №958/1 від 23.09.2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" [PERSON] та [PERSON] поручителі поручилися перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором (а.с.10-13). Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Відповідно до ст.530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно п. 1.4 кредитного договору позичальник повинен проводити погашення основного боргу за кредитом у розмірі 361,12 грн та сплачувати відсотки в розмірі 12,5% річних щомісяця до 30 числа кожного звітного місяця, шляхом внесення готівки до моменту повного погашення кредиту. Відповідач [PERSON] не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином у порушення умов кредитного договору, а також ст.509, 526 ЦК України зобовязання за вказаним договором не виконувала. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] ([PERSON]) станом на 25.08.2015 року має заборгованість по кредиту перед банком у сумі 34944,91 грн, яка складається з: простроченого основного боргу по кредиту 11168,02 грн, прострочених процентів за користування кредитом 10891,31 грн, простроченої комісійної винагороди за супроводження кредиту 2436,40 грн, пені за прострочений основний борг по кредиту 4116,87 грн, пені за прострочені проценти за користування кредитом 4047,20 грн, суми інфляційних витрат від прострочених відсотків по кредиту 2285,11 грн. (а.с.16). Ст.530 ч. 1 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України. Ст.1054 ч. 1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ст.1049 ч. 1 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Доводи [PERSON] стосовно того, що вона не є належним відповідачем по справі в суді спростовані матеріалами справи, згідно наданих суду документів (а.с.52) [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж особою. Крім цього суд вважає, що банком по справі надано обґрунтований розрахунок заборгованості за кредитним договором, сплата комісійної винагороди за супроводження кредиту передбачена договором, а умови договору позичальником не оскаржувались. Тому суд вважає, що позов до [PERSON] пред"явлено банком обґрунтовано. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Однак суд вважає, що позов в частині позовних вимог, предявлених до відповідача [PERSON] не підлягає задоволенню виходячи з наступного. По даній справі за клопотанням відповідача [PERSON] була проведена судово-почеркознавча експертиза від 27.07.2015 року за №622 для з"ясування достовірності його підпису на договорі поруки №958/1 від 23.09.2008 року, укладеному між ним та ВАТ "Державний ощадний банк України". Згідно висновку почеркознавчої експертизи №622 від 27.07.2015 року встановлено, що підписи в договорі поруки №958/1від 23 вересня 2008 року виконані не [PERSON], а іншою особою. \~Відповідно до ст. 546 ЦК України вбачається, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Статтею 547 ЦК України, передбачена обов'язкова письмова форма правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання. В зазначеній статті також говориться, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Зі змісту п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними вбачається, що не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Заявлення вимог про визнання правочину неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Таким чином, з урахування висновку судової експертизи, пояснень [PERSON] В,П., який зазначив, що договір не підписував, враховуючи вимоги діючого законодавства, щодо\~ письмової форми договору поруки та обов'язкового підписання його сторонами, суд прийшов до висновку, що між\~ [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Державний ощадний банк України в особі територіального відокремленого безбалансового відділення №10015/0358 філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк договір поруки не укладався, у сторін по справі не виникло будь-яких прав та обов'язків стосовно один одного, отже відсутні правові підстави для стягнення з відповідача боргу в солідарному порядку з іншими відповідачами, а тому в позові до [PERSON] належить відмовити. Тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення боргу з боржника [PERSON] та її поручителя [PERSON] При стягненні заявленої суми боргу суд вважає можливим застосувати ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до вимог якої за рішенням суду може бути зменшено розмір неустойки, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи відповідач [PERSON] ([PERSON]) знаходиться в скрутному матеріальному становищі, так як сама виховує та забезпечує дитину, з 17.08.2015 року по 15.09.2015 року знаходилась на лікарняному з переламом ноги, дані обставини суд визнає істотними, та вважає за можливе зменшити розмір пені за прострочений основний борг по кредиту з 4116,87 грн до 2116,87 грн. В іншій частині вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитом, відсотків та пені правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України, та підлягають задоволенню, а тому з відповідачів у солідарному порядку слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором, процентів та пені за кредитним договором на суму 32944,91 грн, в межах заявлених позовних вимог. У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача мають бути стягнуті в рівних частках понесені та документально підтверджені судові витрати, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у сумі 349,44 грн. Оскільки в задоволенні позову до [PERSON] відмовлено, то суд вважає, що з позивача на користь відповідача [PERSON] слід стягнути понесені ним по справі та документально підтверджені витрати за оплату експертизи в сумі 3326,40 грн. (а.с.116) На підставі ст.ст.530, 533, 543, ч.4 ст.551, 554, 611, 624, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: partial