Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

у березні 2015 року [PERSON] пред'явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що сторони перебували у шлюбі, в якому у них [INFO] р. народилася донька [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07.12.2012 р. На даний час сторони проживають окремо, дитина знаходиться на утриманні позивачки, однак відповідач в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання доньки не бажає, хоча зобов'язаний це робити згідно з вимогами закону. Відповідач матеріально забезпечений і має таку змогу. Тому позивачка просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі ? доходу щомісячно до її повноліття. Крім того, позивачка зазначає, що крім витрат на утримання дитини, вона несе значні витрати на розвиток здібностей дитини, а тому просить також встановити порядок участі відповідача у додаткових витратах на дитину. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, посилаючись на вказані у позовній заяві обставини. Просив задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС Солом»янського району м.Києва. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві 14.05.2009 року. Судом також встановлено, що дитина проживає з матір'ю [PERSON]. Відповідач, [PERSON] проживає окремо. З часу фактичного припинення сімейних відносин, між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач є працездатним. Будь-яких відомостей щодо наявності у нього інших утриманців відповідач суду не надав. Позивачка просить суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі ? доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивачка просить встановити порядок участі відповідача у додаткових витратах на дитину, пов'язаних із розвитком здібностей та обдарувань дитини, отриманням додаткових навчально-освітніх послуг. Із змісту ч. 4 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" випливає, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати не може перевищувати п'ятдесят відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику. З огляду на дане положення суд, враховуючи необхідність стягнення додаткових витрат на дитину, приймає рішення про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття, до чого відповідач за своїм сімейним і майновим станом спроможний, і що відповідатиме інтересам дитини і найбільше захистить її права. Стаття 185 СК України передбачає, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У відповідності з п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що 2.09.2014 р. в інтересах спільної дитини було укладено Договір № 37 про надання освітніх послуг (підготовка дитини до школи) між позивачкою та ТОВ "Центр позашкільної освіти "Престиж-Освіта". Згідно з умовами вказаного Договору спільна дитина позивачки і відповідача в період з вересня 2014 р. по травень 2015 р. проходить освітній курс підготовки до школи. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 Договору загальна вартість освітньої послуги становить 5580 грн. Позивачка просить стягнути з відповідача 50 % зазначеної суми, а саме 2 790 грн. Проте позивачкою документально не підтверджено факт понесення витрат у вказаному розмірі. Позивачкою на підтвердження даних вимог надано банківський документ про оплату освітніх послуг № 12022015093507 від 12.02.2015 р. на суму 620 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача 1/2 суми документально підтверджених витрат, понесених позивачкою за надання освітніх послуг у ТОВ "Центр позашкільної освіти "Престиж-Освіта", а саме 310 грн. 00 коп. Судом встановлено, що спільна дитина позивачки та відповідача відвідує НВЗО "Школа - Ліцей "Обдаровання", вартість щомісячного платежу за навчання у якому складає 830 грн. Позивачкою надано документальне підтвердження понесених витрат на отримання вказаних додаткових навчально-освітніх послуг у наступному розмірі: 1) 830 грн., що підтверджується банківською квитанцією про плату за навчання від 25.11.2014 р.; 2) 830 грн., що підтверджується банківською квитанцією про плату за навчання від 23.12.2014 р.; 3) 830 грн., що підтверджується банківською квитанцією про плату за навчання від 22.01.2015 р. Відповідно, позивачкою було фактично сплачено кошти за надання освітніх послуг для спільної дитини у розмірі 2 490 грн. Судом прийнято рішення про необхідність стягнення з відповідача 1/2 від суми вказаних додаткових витрат на розвиток обдарувань спільної дитини, а саме суми в розмірі 1 245 грн. Судом встановлено, що вимоги позивачки щодо щомісячного стягнення з відповідача 1/2 вартості харчування дитини у дитячому навчальному закладі, а саме суми в розмірі 125, 83 грн. не підлягають задоволенню, оскільки витрати на харчування спільної дитини фінансуються за рахунок відрахувань з доходу відповідача аліментів на утримання дитини. Судом також встановлено, що позивачка займається всебічним розвитком дитини та прийняла рішення про відвідання дитиною танцювальних курсів, вартість яких складає 350 грн. на місяць. На підтвердження понесення вказаних витрат позивачкою надано банківську квитанцію № 09042015182432 від 09.04.2015 на загальну суму 350,00 грн. про оплату послуг за квітень 2015 року. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про можливість і доцільність стягнення з відповідача 1/2 суми вказаних витрат на навчання танцю для спільної дитини, а саме суми у розмірі 175 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати розподіляються згідно зі ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial