Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та [PERSON] відносно дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є батьком неповнолітнього сина [PERSON], самоусунувся від виконання батьківського обов'язку та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав у зв'язку з неналежним виконанням батьківського обов'язку. [PERSON] є матір'ю неповнолітніх дітей сина [PERSON] та доньки [PERSON], проживає разом з ними в будинку, де створені неналежні умови для проживання, продукти харчування в необхідній кількості відсутні, офіційно не працевлаштована, на обліку в центрі зайнятості не перебуває. У зв'язку з неналежним виконанням батьківських обов'язків її поведінку неодноразово розглядали на засіданні адміністративної комісії сільської ради та засіданні комісії з питань захисту прав дитини, сім'я перебуває під соціальним супроводом центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді і стоїть на обліку, як деструктивна (неблагополучна) через зловживання матір'ю алкогольними напоями. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення матері [PERSON] та батька [PERSON] від виховання дітей з їх винної поведінки, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення останніх батьківських прав. У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав із наведених в позові підстав, відповідач [PERSON] не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON]. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви / посвідченої приватним нотаріусом Краснопільського нотаріального округу Сумської області Клименко Л.О. зареєстрованої в реєстрі за № 402 від 19.10.2017/ просив справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] / ас 12/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідача [PERSON] відповідно до вимог статей 211, 223, 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Обставини спору сторонами визнаються, а тому доказуванню у відповідності до положень статті 82 ЦПК України не підлягають. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Допитаний за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду підтвердив, що являється батьком [PERSON], працює у школі де навчається донька, підтримує з нею гарні стосунки, спілкується щодня, матеріально забезпечує та бажає, щоб дівчинка проживала разом з ним. Суд, заслухавши учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Суд встановив, що 04 лютого 2001 року у с. Чернеччина Краснопільського району Сумської області народився [PERSON], і батьками дитини записані громадяни України [PERSON] та [PERSON], актовий запис за № 1 від 01 березня 2001 року, місце реєстрації Чернеччинський сільвиконком Краснопільського району Сумської області / копія ас 9/. Дитина учасників справи [PERSON] проживає за адресою проживання матері в [ADDRESS], де створені незадовільні умови його проживання /ас 14, 29/. [INFO] у с. Чернеччина Краснопільського району Сумської області народилася [PERSON], і батьками дитини записані громадяни України [PERSON] та [PERSON], актовий запис за № 9 від 13 серпня 2008 року, місце реєстрації виконком Чернеччинської сільської ради Краснопільського району Сумської області / копія ас 8/. Дитина учасників справи [PERSON] проживає за адресою проживання матері в [ADDRESS] де створені незадовільні умови її проживання /ас 14, 29/. Згідно наявної в матеріалах справи довідки - характеристики Чернеччинської сільської ради Кракснопільського району Сумської області № 504 від 01.11.2017 [PERSON] народився 06 січня 1973 року, зареєстрований в [ADDRESS], фактично проживає за адресою: [ADDRESS], де характеризується посередньо, як особа, що ніде офіційно не працює, на обліку в районному центрі зайнятості не перебуває, їздить на заробітки /ас 13/. Згідно наявної в матеріалах справи заяви, посвідченої приватним нотаріусом Краснопільського нотаріального округу Сумської області Клименко Л.О. зареєстрованої в реєстрі за № 402 від 19.10.2017, [PERSON] визнає, що самоусунувся від виховання сина та неналежним чином виконує батьківські обов'язки, не надає матеріального забезпечення /ас 12/. Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки - характеристики Чернеччинської сільської ради Кракснопільського району Сумської областівід 31.07.2017 [PERSON] народилася [INFO], зареєстрована за проживанням в [ADDRESS] разом з сином [PERSON], та донькою [PERSON], де характеризується задовільно, тривалий час сім'я стоїть на обліку в центрі соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді як деструктивна (неблагополучна) через зловживання алкогольними напоями матері, її винна поведінка неодноразово заслуховувалася на засіданнях адміністративної комісії сільської ради, проводились бесіди щодо аморального способу життя, на зауваження членів комісії не реагує, зловживає алкогольними напоями, ніде не працює, належного догляду за дітьми не здійснює /ас 14, копії 18-21/. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] і [PERSON], було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини Краснопільської районної державної адміністрації, рішення № 10/6 від 27.10.2017 / ас 30/. Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму ВСУ № 20 від 19 грудня 2008 року «Про внесення змін до постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови). Згідно з висновком № 2122/02-21 від 02 листопада 2017 року Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області як органу опіки та піклування, [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO] що відповідає інтересам дітей / ас 31/. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання виконання обов'язку батьків по вихованню дитини, і врегульовані нормами Сімейного Кодексу України /далі - СК України/. В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України "Про охорону дитинства"). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно із статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України /далі - СК України/ батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом ( ч. 1,2,4 статті 155 СК України). У відповідних положеннях Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зокрема, у статті 3 зазначено, що В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі п. 6 частини першої статті 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), з урахуванням вище викладеного та виходячи з інтересів дитини, суд вважає доведеним факт ухилення відповідачів від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], 2001, 2008 років народження, відповідно, а також відсутність з боку відповідачів піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, відсутність спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх морального самоусвідомлення, не виявленні інтересу до їх внутрішнього світу, не здійснення медичного догляду та підготовки дитини до самостійного життя. Отже, суд знаходить зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідченнями ухилення відповідачів як матері і як батька від виховання дітей та їх винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками, доводи позивача відповідачами не спростовані. При цьому суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки даний висновок базується на ретельному з'ясуванні обставин справи і відповідає інтересам дітей. Судом також не встановлено, що відповідачам чинили перешкоди у виконанні належним чином своїх батьківських обов'язків. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка і таких доказів суду не надано. Враховуючи наведене, суд знаходить, що позовна вимога в частині позбавлення батьківських прав є обґрунтованою і підставною до задоволення відповідно до правил п. 2 частини першої статті 164 СК України. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно з частиною п'ятою статті 164 СК України після набрання рішення законної сили його копію необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дитину суд дійшов наступних висновків. Згідно до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно чч 1-2 статті 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує такі обставини: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Згідно до положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років на день пред'явлення позову 10.11.2017 становить 1777 грн. Таким чином, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років станом на день пред'явлення позову 10.11.2017 становить не менше 888,50 грн /50 % від 1777 грн/. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд прийшов до висновку, що позивач має право вимагати стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей, а відповідачі зобов'язані їх сплачувати, тому вважає допустимим стягувати: з [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття; з [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO], у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, і до досягнення ним повноліття. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти на дітей стягувати від дня пред'явлення позову до суду з 10.11.2017. Визначений судом розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно з п.1 частини першої статті 430 ЦПК Українирішення підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць. У відповідності до положення частини третьої статті 166 та частини третьої статті 193 СК України за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Саме тому, суд вважає за необхідне зобов'язати позивача у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду відкрити особисті рахунки у відділенні Державного ощадного банку України на ім'я: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Згідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Крім зазначеного, суд уважає за необхідне роз'яснити, що відповідачі у послідуючому згідно зі статтею 169 СК України мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, при розгляді якого повинні довести, що вони усвідомили свою протиправну поведінку щодо дітей, каються у скоєному, що їх зміни у способі життя є глибокими і стійкими. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 141 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідачів по 1280 грн з кожного в дохід Державного бюджету України.

Outcome: approved