Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд із вищевказаним позовом, мотивуючип його тим, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] та єдиною особою, яка проживає та зареєстрована у вказаній квартирі. Послуги з водопостачання гарячої води та опалення (теплопостачання) надаються відповідачем згідно тарифів, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №731-1 від 06.12.2017 року. Договору у письмовому вигляді сторони не укладали, його істотні умови теж не визначені. У зв'язку з тяжким матеріальним станом позивача, у період 2008-2018рр. за вищевказаною квартирою (її власником) виникла заборгованість, яка станом на 17 квітня 2018 року становила 6 449,73 грн. (в тому числі - 4571,02 грн. за опалення, 1878,71 грн. за гарячу воду). Заборгованість була наявною та зафіксованою за [PERSON], станом на 01 квітня 2015 року. Тому , позивач вирішив звернутися із заявою-вимогою від 24 квітня 2018 року про визнання безнадійною та списання з його особового рахунку заборгованості по 01 березня 2015 року за надані відповідачем послуги, посилаючись на п п. А п. 14.1.11 Податкового кодексу України, ст.ст. 256, 257, 261 ЦК України, яку адресував засобами поштового зв'язку. Зі спливом одного місяця з моменту отримання вказаної заяви-вимоги, ДКП «Луцьктепло» жодним чином не повідомило про результати її розгляду та відповідно про прийняте рішення. Згідно пп. А п. 14.1.11 Податкового кодексу України безнадійною є заборгованість за зобов'язаннями щодо яких минув строк позовної давності. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа має звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено строк позовної давності тривалістю у три роки. У відповідності з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи пропуск відповідачем без поважних причин строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з позивача за отримані ним послуги з водопостачання гарячої води та опалення (теплопостачання), включно, по 01 березня - 2015 року, нарахована сума боргу знаходиться поза межами строку позовної давності, а тому не може бути виставлена позивачу до сплати, оскільки є безнадійною та підлягає до списання з його особового рахунку. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд визнати безнадійною його заборгованість перед державним комунальним підприємством «Луцьктепло» за надані послуги з водопостачання гарячої води та опалення (теплопостачання), включно, по 01 березня 2015 року; зобов'язати державне комунальне підприємство «Луцьктепло» списати з особового рахунку [PERSON] заборгованість за надані послуги з водопостачання гарячої води та опалення (теплопостачання), включно по 01 березня 2015 року. Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що згідно з рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №577-1 від 24.09.2013р. "Про виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Луцька" ДКП "Луцьктепло" є виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на території міста Луцька. В порушення вимог підпункту 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", ч. 3 ст. 24 Закону України "Про теплопостачання", позивач не уклав з ДКП "Луцьктепло" договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. В той же час, згідно з вимогами п. 5 ст. 20 Закону України "Про житлово- комунальні послуги" відсутність договору не знімає з [PERSON] обов'язку щодо оплати за отриману теплову енергію, а тому його невиконання тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність. Станом на 01.04.2015р. заборгованість по теплопостачанню у позивача становила 532,18грн., в т.ч.: 461,26 грн. за опалення, 70,92грн. - за гарячу воду, яку [PERSON] сплачував у міжопалювальний період, тим самим, погоджуючись із фактом існування заборгованості, що підтверджується розрахунком, додавши до відзиву. Таким чином, у ДКП "Луцьтепло" були відсутні правові підстави для звернення до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за отримані ним послуги з теплопостачання по 01.04.2015р, включно. Безпідставними є твердження позивача про пропуск строків позовної давності на звернення ДКП "Луцьктепло" до суду та списання заборгованості за цей період. Відповідь про вищезазначене ДКП "Луцьктепло" надавало позивачу листом від 30.05.2018 № 2009/08. Водночас, станом на 22.05.2018р. по особовому рахунку за адресою: [ADDRESS] існує заборгованість за теплопостачання на загальну суму 7 955,01грн, в т.ч.: за опалення - 5 787,95 грн., за гарячу воду - 2 167,06 грн., яка виникла у зв'язку з невиконанням [PERSON] свого обов'язку щодо своєчасної оплати за надані послуги за період з жовтня 2015 року по даний час. На даний час строки позовної давності для звернення ДКП "Луцьктепло" до суду із позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 7 955,01 грн. не минули. З метою вирішення питання зменшення заборгованості позивача ДКП "Луцьктепло" пропонувало [PERSON] укласти договір реструктуризації заборгованості по теплопостачанню, але позивач не прийняв такої пропозиції. Позовна вимога [PERSON] про визнання його заборгованості по теплопостачанню перед ДКП "Луцьктепло" свідчить про намагання уникнути відповідальності за несплату обов'язкових комунальних платежів. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з наведених у позовній заяві мотивів. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які виникли із Закону «Про захист прав споживачів», а тому відповідно до цього Закону позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні в суд з даним позовом. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], зареєстрований у цій квартирі та отримує послуги з водопостачання гарячої води і опалення, що надаються відповідачем згідно з тарифами, передбаченими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що встановлені рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради №731-1 від 06.12.2017 року. Судом встановлено, що станом на 17.04.2018 року, за позивачем існує заборгованість за несплату послуг по теплопостачанню та гарячої води, зокрема: 6449,73грн. за опалення, 1878,71 грн. за гарячу воду. 24.04.2018р. позивач звернувся до відповідача із листом про визнання заборгованості безнадійною та списання з особового рахунку заборгованості перед ДКП «Луцьктепло» в сумі 532,18грн., в т.ч.: 461,26 грн. за опалення, 70,92грн. - за гарячу воду, яка утворилась станом на 01.03.2015р., посилаючись на п.14.11 Податкового кодексу України, в яких зазначено, що безнадійною є заборгованість за зобов'язаннями щодо яких минув строк позовної давності. Крім того, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач покликається на ст.ст.256, 257, ч.1 ст.261 ЦК України, в яких зазначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа має звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З мат еріалів справи випливає, що 17.04.2018р. на запит представника позивача, відповідачем надіслано відповідь, з якої слідує, що станом на 17.04.2018р. по особовому рахунку за адресою: [ADDRESS] борг [PERSON] перед ДКП «Луцьктепло» за надані послуги з теплопостачання становить 8011,95грн. В порушення вимог підпункту 1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» , ч.3 ст.24 Закону України «Про теплопостачання» [PERSON] не уклав з підприємством договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води. Проте, згідно з вимогами п.5 ст.20 Закону України « Про житлово-комунальні послуги» відсутність договору не знімає з [PERSON] обов'язку щодо оплати за отриману теплову енергію, а тому його невиконання тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність. В порушення вимог підпункту 1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ч.3 ст.24 Закону України «Про теплопостачання» між сторонами не укладено договору про надання послуг з централізованого опалення , постачання гарячої води. Проте, згідно з вимогами ч.5 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відсутність договору не звільняє [PERSON] від обов'язку щодо оплати за отримані послуги. З оглянутого в судовому засіданні розрахунку нарахувань оплати за послуги з теплопостачання по особовому рахунку позивача вбачається, що станом на 01.04.2015р. заборгованість [PERSON] по теплопостачанню становила 532,18грн., в тому числі 461,26грн. за опалення, 70,92грн. за гарячу воду, яку [PERSON] сплачував погоджуючись із сумою існуючої заборгованості. Таким чином, судом встановлено, що сума коштів 532,18грн., яку просить позивач визнати безнадійною, і зобов'язати відповідача списати, сплачено відповідачем в рахунок погашення цієї заборгованості, а тому доводи позивача про існування за ним такої заборгованості перед відповідачем є безпідставними. А отже, і безпідставними є його позовні вимоги щодо визнання заборгованості безнадійною та зобов'язання списати її.

Outcome: dismissed