Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

18 вересня 2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить: надати їй, як матері неповнолітньої дитини, дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди із села Красноармійське (на теперішній час село Хрещатицьке) Новоазовського району Донецької області в місто Маріуполь Донецької області та в'їзди на тимчасово неконтрольовану територію України із міста Маріуполя Донецької області в село Красноармійське (на теперішній час село Хрещатицьке) Новоазовського району Донецької області, неповнолітнього громадянина України [PERSON], який народився [INFO] року, без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], який народився [INFO] року в місті Новоазовськ Донецької області, у період з дня набрання чинності рішенням суду до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку, з підстав, передбачених ст.313 ЦК України. В обґрунтування вимог в позові вказано, що відповідач у справі - колишній чоловік [PERSON], є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. Приблизно в вересні 2017 року відповідач виїхав на заробітки до Російської Федерації і з того часу відомостей про себе позивачу не повідомляв, адреси проживання не назвав, матеріальної допомоги сину жодного разу не надіслав, від участі у вихованні дитини самоусунувся. Аліменти з відповідача [PERSON] не стягувалися. Оскільки позивач із сином проживає в с.Красноармійське (на теперішній час Хрещатицьке) Новоазовського району Донецької області - на тимчасово неконтрольованій території України, без згоди батька неповнолітній не має змоги виїхати з матір'ю із зони АТО та назад в'їхати за місцем постійного проживання. Надання дозволу на перетинання неповнолітнім [PERSON] зони відмежування території проведення антитерористичної операції, необхідно у зв'язку із забезпеченням безпечних умов життя та розвитку, можливості виїхати на навчання, лікування та оздоровлення на територію, підконтрольну українській владі. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, в позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності, надала згоду на заочний розгляд справи. Згідно даних позовної заяви та копії паспорта відповідача, його місце проживання зареєстроване в м. Новоазовську Донецької області, тобто в тимчасово окупованому населеному пункті. Відповідно до інформації Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області від 09.10.2018 року, за наявними обліками відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Донецькій області, відсутні відомості про реєстрацію місця проживання відповідача, або його документування паспортом громадянина України у вигляді ІD-картки чи для виїзду за кордон. Надіслана відповідачу судова повістка за адресою, вказаною в позові, повернута до суду без вручення на підставі листа генеральної дирекції УД ППЗ "Укрпошта" від 22.07.2014р № 522-31/205 "Щодо часткового призупинення приймання до пересилання поштових відправлень". Відповідач [PERSON] викликаний до суду в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України, ст.12-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", шляхом опублікування судової повістки на сайті Приазовського районного суду Запорізької області та вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. Представник третьої особи Приазовської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з'явився, начальник служби у справах дітей [PERSON] надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю. При вирішення справи покладаються на розсуд суду. Третя особа - Новоазовська районна державна адміністрація Донецької області в судове засідання уповноваженого представника не направила, заяви про розгляд справи без їх участі суду не надіслала. Поштові відправлення, що надіслані за адресою в м.Маріуполі Донецької області (вказаній в позові) були повернуті до суду без вручення із довідкою "за закінченням терміну зберігання". Враховуючи обставини про те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився в судове засідання без повідомлення про причини і не подав відзиву до суду, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд ухвалив про здійснення заочного розгляду справи, згідно ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Із досліджених документів встановлено, що 01 червня 2013 року між сторонами у справі [PERSON] і [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано цього ж дня відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новоазовського районного управління юстиції в Донецькій області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 01.06.2013 року. Заочним рішенням Приазовського районного суду Запорізької області від 09 червня 2016 року (справа № 325/677/16-ц) шлюб між сторонами було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 27.06.2016 року. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], який народився в селі Красноармійське Новоазовського району Донецької області [INFO] року, що підтверджено свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 05.12.2013 року виконкомом Красноармійської сільської ради Новоазовського району Донецької області. Батьком дитини вказаний [PERSON]. Хоча по-батькові відповідача в свідоцтві про народження дитини - [INFO], відрізняється від зазначеного по-батькові в паспорті громадянина України відповідача - [INFO], суд вважає встановленим той факт, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], виходячи із даних про шлюб позивача та відповідача, де по-батькові чоловіка вказано - [PERSON], народження дитини в шлюбі, а також даних в паспорті громадянина України [PERSON], де на сторінці 7 наявний запис: "Діти: 1. [PERSON], [INFO] На теперішній час дитина проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS], згідно паспорту серії [NUMBER], виданого 14.06.2018 року Кальміуським РВ у м.Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області, громадянці [PERSON], [INFO], та довідки Красноармійської сільської ради Новоазовського району Донецької області від 19.12.2018р.. Як вбачається з позовної заяви сторони не спілкуються та позивачу про місце перебування відповідача не відомо. Згідно медичних висновків, доданих до позовної заяви, в періоди: з 21.12.2015р. по 11.01.2016р. неповнолітній [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Новоазовської ЦРЛ з діагнозом: гострий бронхіт з обструктивним синдромом; з 11.01.2016р. по 15.01.2016р., неповнолітній [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Новоазовської ЦРЛ з діагнозом: гострий ларингіт; з 25.07.2016р. по 09.08.2016 року неповнолітній [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Новоазовської ЦРЛ з діагнозом: гостра респіраторна інфекція, інтоксикація, гострий бронхіт; з 19.09.2016 р. по 28.09.2016 р., з 14.02.2017р. по 20.02.2017р. та з 24.02.2017р. по 03.03.2017р. неповнолітній [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в дитячому відділенні Новоазовської ЦРЛ з діагнозом: гострий бронхіт з обструктивним синдромом; з 24.07.2017р. по 28.07.2017р. неповнолітній [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в інфекційному відділенні Новоазовської ЦРЛ з діагнозом: гостра кишкова інфекція, ацетономічний стан. Згідно ст.141 Сімейного Кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Частина 2 ст.150 СК України передбачає обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя (ст.6 Закону України "Про охорону дитинства"). Відповідно до ст.17 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають важливу роль засобів масової інформації і забезпечують, щоб дитина мала доступ до інформації і матеріалів із різних національних і міжнародних джерел, особливо до таких інформації і матеріалів, які спрямовані на сприяння соціальному, духовному і моральному благополуччю, а також здоровому фізичному і психічному розвитку дитини. Стаття 10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до ст.31 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці визнають право дитини на відпочинок і дозвілля, право брати участь в іграх і розважальних заходах, що відповідають її віку, та вільно брати участь у культурному житті та займатися мистецтвом, поважають і заохочують право дитини на всебічну участь у культурному і творчому житті та сприяють наданню їй відповідних і рівних можливостей для культурної і творчої діяльності, дозвілля і відпочинку. Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно зі ст.310 ЦК України, фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Частиною 4 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Відповідно до положення ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16-ти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст.14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу. Тимчасово окуповані населені пункти визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», серед яких всі населені пункти Новоазовського району Донецької області. Наказами № 415ог від 12.06.2015 року, №222ог від 14.04.2017 року заступників керівника Антитерористичного Центру при Службі безпеки України затверджені «Тимчасовий порядок контролю за переміщенням осіб через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей» і «Тимчасовий порядок здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів та вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей». Згідно наведених нормативних актів в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї осіб здійснюється через блокпости: громадян України - за умови пред'явлення будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України "Про громадянство України" або статтею 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", а тих, які не досягли 16-річного віку - з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57. Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, встановлено, що виїзд за кордон громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків або за рішенням суду. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 - річного віку, в супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з дослідженими судом доказами та викладеними в позові обставинами, позивач [PERSON] проживає в с.Красноармійське (на теперішній час Хрещатицьке) Новоазовського району Донецької області разом з дитиною [PERSON], [INFO] Відповідач, батько неповнолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] на час вирішення цивільної справи по суті не надав належним чином оформленої письмової згоди на тимчасовий в'їзд дитини на тимчасово непідконтрольну територію України, в супроводі матері, чим порушується конституційне право дитини на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, законні права на охорону здоров'я, безоплатну кваліфіковану медичну допомогу в державних і комунальних закладах охорони здоров'я, інші. Згідно з вимогами статей 154, 155 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини; здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Оскільки позивач позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на в'їзд/виїзд дитини на тимчасово окуповану територію, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд дитини з та на тимчасово окуповану територію України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved