Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

19.08.2014 року ПАТ "Про Кредит Банк" пред'явило позов до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, надання позивачу права продажу предмета іпотеки від власного імені, встановлення початкової ціни реалізації на рівні 419580,00 гривень, заборону здійснення перепланувань, перебудов, реконструкцій, ремонтних та будівельних робіт предмета іпотеки, зобов'язання забезпечити вільний вхід та доступ до предмета іпотеки, зобов'язання передати оригінали правовстановлюючих документів, договорів оренди, інших договорів, що стосуються предмета іпотеки, зобов'язання передати ключі та інші відомості про прилади, які необхідні для забезпечення вільного досутпу до предмета іпотеки. В обґрунтування позову наведено наступне. 27.04.2007 року позивач та [PERSON] уклали рамкову угоду №0648, а 20.08.2009 року уклали договір №1 відповідно до якого внесено зміни до рамкової угоди. На підставі даних договорів позивач зобов'язався відкрити [PERSON] кредитну лінію на загальну суму 250000,00 доларів США, зі строком кредитування 240 календарних місяців, з максимальним розміром процентів 40% річних. Видача кредитних коштів здійснювалася на підставі договорів про надання траншу, овердрафту, кредитної лінії. 27.04.2007 року позивач та [PERSON] уклали договір про надання траншу №3.16796/0648 (зі змінами від 20.08.2009 року), відповідно до якого позивач надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 100000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних та строком користування 84 місяці, що стверджується меморіальним ордером. Однак, [PERSON] порушив умови вищевказаних договорів, не погашав кредитну лінію своєчасно і у нього утворилася заборгованість. У зв'язку з цим позивач надіслав вимогу про дострокове погашення кредиту у повному обсязі. Відповідно до умов рамкової угоди у випадку порушення визначених нею грошових зобов'язань [PERSON] сплачує штрафну пеню у розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожних календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Розмір заборгованості [PERSON] становить 1165818,48 гривень, з яких: заборгованість за капіталом кредиту - 587850,61 гривень; проценти по графіку - 52861,88 гривень; проценти за фактичне користування кредитними коштами - 32351,61 гривень; пеня - 492754,38 гривень. Для забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] між позивачем та [PERSON] був укладений 27.08.2007 року договір поруки №0648-ДП з наступними змінами від 20.08.2009 року, відповідно до якого передбачена солідарна відповідальність поручителя за зобов'язаннями позичальника у повному обсязі. Позивач у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за рамковою угодою пред'явив вимогу до [PERSON], однак, поручитель дану вимогу проігнорував. Також у забезпечення виконання зобов'язань між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки предметом якого є учбовий корпус - нежитлове приміщення [ADDRESS], реєстраційний №7007283, загальною площею 1513,2 кв.м. Оскільки [PERSON] не виконує свої зобов'зання за рамковою угодою у позивача виникло право задовольними свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Враховуючи майновий стан відповідачів позивач вважає, що вони будуть вчиняти дії спрямовані на перешкоджання примусовому стягненню заборгованості, а тому позивач просить визначити у рішенні заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки. Представник позивача Грицик Н.В. в судовому засіданні первісний позов підтримала, в обгрунтування позову навела обставини викладені у позовній заяві та просила задоволити такий у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечила, оскільки такий є безпідставним. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечив. Подав зустічний позов відповідно до якого просив визнати недійсними кредитні договори та угоди про їх забезпечення та застосувати наслідки недійсності правочинів. В обґрунтування позову навів наступні доводи. Він є приватним підприємцем та взятий на облік як платник податків. З метою розвитку бізнесу він подав заяву про надання йому кредиту. Представники позивача отримавши документацію про фінансовий стан суб'єкта господарювання поставили виключною умовою надання відповідачу кредиту, як фізичній особі, за умови укладення договорів іпотеки та поруки. Оскільки кошти були потрібні терміново відповідач погодився. Спочатку метою надання кредиту було вказано - для особистих потреб, а потім внесено зміни до рамкової угоди і зазначено - неспоживчі потреби фізичної особи. Таким чином, при укладенні договору позивач ввів відповідача в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору. Зустрічний позов він підтримав та просив такий задоволити. Відповідач [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечив, зучтрічний позов підтримав. Представник відповідачів [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечила, зустрічний позов підтримала, в обґрунтування навела доводи викладені у зустрічному позові та просила такий задоволити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. 27.04.2007 року з первісний позивач та [PERSON] уклали рамкову угоду №0648. 20.08.2009 року первісний позивач та [PERSON] уклали договір №1 відповідно до якого внесено зміни до рамкової угоди. 27.04.2007 року первісний позивач та [PERSON] уклали договір про надання траншу №3.16796/0648 (зі змінами від 20.08.2009 року), відповідно до якого первісний позивач надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 100000,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних та строком користування 84 місяці, що стверджується меморіальним ордером. [PERSON] порушив умови вищевказаних договорів, не погашав кредитну лінію своєчасно і у нього утворилася заборгованість. Відповідно до умов рамкової угоди у випадку порушення визначених нею грошових зобов'язань [PERSON] сплачує штрафну пеню у розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 гривень у еквіваленті валюти кредиту за кожних календарний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Розмір заборгованості [PERSON] становить 1165818,48 гривень, з яких: заборгованість за капіталом кредиту - 587850,61 гривень; проценти по графіку - 52861,88 гривень; проценти за фактичне користування кредитними коштами - 32351,61 гривень; пеня - 492754,38 гривень, що стверджується розрахунком заборгованості. Для забезпечення виконання зобов'язання [PERSON] між первісним позивачем та [PERSON] був укладений 27.08.2007 року договір поруки №0648-ДП з наступними змінами від 20.08.2009 року, відповідно до якого передбачена солідарна відповідальність поручителя за зобов'язаннями позичальника у повному обсязі. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Первісний позивач у зв'язку з невиконанням [PERSON] зобов'язань за рамковою угодою пред'явив вимогу від 26.02.2014 року до [PERSON], однак, поручитель дій спрямованих на виконання умов договору поруки не вчинив. У забезпечення виконання зобов'язань між первісним позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 27.04.2007 року №0648-ІД1, предметом якого є учбовий корпус - нежитлове приміщення [ADDRESS], реєстраційний №7007283, загальною площею 1513,2 кв.м. Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Оскільки [PERSON] не виконує свої зобов'зання за рамковою угодою у первісного позивача виникло право задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до Закону України "Про іпотеку" спосіб реалізації предмета іпотеки визначається або шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до ст.38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Оскільки первісний позивач не надав суду доказів, в порядку передбаченому ч.1 ст.60 ЦПК України, того, що початкова ціна реалізації предмета іпотеки на рівні 419580,00 гривень не є нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, як це визначено законодавством, дану позовну вимогу слід задоволити частково і з урахуванням того, що відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечили, що свідчить про відсутність їх згоди на встановлення початкової ціни реалізації предмета іпотеки на рівні про який просить первісний позивач, її слід встановити на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Враховуючи майновий стан відповідачів первісний позивач вважає, що вони будуть вчиняти дії спрямовані на перешкоджання примусовому стягненню заборгованості, а тому просить визначити у рішенні заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки. Однак, відповідно до Закону України "Про іпотеку" а саме ст.39 у рішенні суду зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимоги чи заперечень, однак, позивач не надав суду доказів необхідності вжиття таких заходів, а отже у задоволенні позовних вимог первісного позивача слід відмовити. Відповідно до п.9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена. Відповідно до п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). Таким чином, задоволенню підлягає лише позовна вимога за первісним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, що не позбавляє первісного позивача права пред'явити у майбутньому позов до відповідачів у випадку, якщо після реалізації предмета іпотеки заборгованість за кредитним договором не буде погашена у повному обсязі. У підтвердження позовних вимог за зустрічним позовом [PERSON] надав свідоцтво про державну реєстрацію ФОП [PERSON], довідку про взяття на облік платника податків, договір купівлі-продажу обладнання, звіти суб'єкта малого підприємництва, договір оренди, гарантійні талони на обладнання, акти прийому-передачі та рахунки-фактури. Однак, дані документи доводять лише факт здійснення [PERSON] підприємницької діяльності, і не є доказом укладення кредитних договорів відповідачем з як ФОП, а не як з фізичною особою. Натомість відповідно до рамкової угоди з наступними змінами [PERSON] діяв при їх укладенні як фізична особа. Оскільки [PERSON] не надав суду достатніх доказів на підтвердження своїх зустрічних позовних вимог - у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Судом задоволено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки адресовану відповідачу [PERSON], яка є вимогою майнового характеру і за неї сплачується судовий збір у розмірі 1% ціни позову та не більше 3 розмірів мінімальних заробітних плат. Таким чином, з [PERSON] слід стягнути судовий збір у користь первісного позивача у розмірі пропорційно до задоволених позовних вимог. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення частково, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Outcome: approved