Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

В червні 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів Державного агенства резерву України про стягнення нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати, та середнього заробітку за час затримки. В позовній заяві позивач вказав, що наказом № 404-к від 14 грудня 2018 року його було прийнято на роботу в державне підприємство " Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України на посаду охоронник-пожежний команди ВВО. На цій посаді він постійно працював до 22 травня 2020 року. Наказом № 200-к від 22 травня 2020 року його звільнено з роботи за згодою сторін згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідач не виплачував своєчасно заробітну плату та не проводив доплату до зарплати за роботу в надурочний час (перероблені години зверх норми, оплата погодинна), за яку проводиться оплата в подвійному розмірі годинної ставки працівника, кількість яких становить за півтора року - 180 годин, недоплата становить 17000 грн. До цього часу заробітна плата, оплата роботи в надурочний час, відпускні йому не виплачено, повний розрахунок не проведено. Відповідач в день звільнення з роботи та в інші дні на його неодноразову вимогу розрахунку не провів ні шляхом виплати готівкою, ні шляхом перерахунку на банківський рахунок , на який перераховувалась постійно зарплата, дані якого є у відповідача. На його неодноразове звернення та на адвокатський запит від 18 травня 2020 року відповідач не видав довідки про заборгованість, довідки про середній заробіток за два останніх місяці роботи та копії наказу про звільнення з роботи. Після надходження відповіді на адвокатський запит позивач уточнив позовні вимоги. В заяві про уточнення позовних вимог [PERSON] вказав, що згідно довідки № 318/06 від 02 червня 2020 року, виданої відповідачем, заборгованість по зарплаті та інших виплатах становить 37935,93 грн. По його розрахунках відповідач зобов`язаний провести оплату роботи в надурочний час в сумі 17000 грн. Згідно довідки №327 від 03 червня 2020 року, виданої відповідачем, його середньомісячна заробітна плата становить 9486,91 гривень, за два місяці - 18973,82 гривень. Просить стягнути в його, [PERSON] , користь з державного підприємства "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України 37935.93 гривень нарахованої, але не виплаченої суми заробітної плати та інших виплат, 17000 гривень як оплату за роботу надурочний час і 7404,41 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, всього -62340 (шістдесят дві тисячі триста сорок) гривень 34 копійки; стягнути з відповідача в його користь 1500 гривень судових витрат - за надання правничої допомоги. Відповідач Державне підприємство "Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України подав відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому вважають, що вимоги позивача частково необґрунтовані з огляду на наступне. Наказом №404-К від 14 грудня 2018 року позивача було прийнято на роботу до відповідача на посаду охоронник-пожежник ВВО. Наказом №200-К від 22 травня 2020 року, позивача звільнено з роботи за згодою сторін згідно із п. 1 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Звертають увагу суду, що позивач в день звільнення не працював, на підтвердження чого подають копію табелю обліку робочого часу за травень 2020 року. Від позивача жодної вимоги про розрахунок відповідач не отримав, тому, вважають, що затримка розрахунку виникла з вини позивача. Позивач зазначив про 1500 гривень судових витрат, хоча не надав жодного обґрунтування такої суми витрат. В даному випадку судовий збір за подання позовної заяви становить 840 грн. 80 коп. Вважають вимоги позивача щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 4507 грн. 90 коп. та судові витрати у сумі 1500 грн. необґрунтованими. Просять відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] до Державного підприємства «Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України в частині виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку та судових витрат. Позивач [PERSON] подав відповідь на відзив, в якій вказав, що в день звільненн він працював. Згідно наказу №200-К від 22 травня 2020 року його звільнено з роботи 22 травня 2020 року. відповідно до ст. ст. 47, 241-1 Кодексу законів про працю України днем звільнення є останній день роботи. Крім того, в п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Мінпраці України, Мін`юсту України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 року №58 зазначено, що «днем звільнення вважається останній день роботи», в який відповідач зобов`язаний був провести розрахунок, проте цього не зробив. Відносно так званого табеля обліку робочого часу за травень 2020 року йому нічого невідомо, в нього внесено неправдиві дані про те, що він в цей день не працював. Він особисто та разом з іншими працівниками неодноразово звертався до відповідача в усній формі про проведення розрахунку, яка була адміністрацією комбінату проігнорована. Відносно судових витрат зазначає, що згідно ст. 133 ЦПК України до судових витрат, крім судового збору, належать витрати на професійну правничу допомогу, яку йому надано згідно закону і видано відповідні документи, які є в матеріалах даної цивільної справи та відповідно до ст. ст. 137, 141 ЦПК України і в разі задоволення позову покладаються на відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримують, просять суд задовольнити. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт невиплати заборгованості по заробітній платі позивачу та неодноразові його звернення до керівника підприємства з проханням про її виплату. Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ст. 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з Державним підприємством "Чортківський комбінат хлібопродуктів» Державного агентства резерву України, який є відповідачем в справі. Наказом № 404-к від 14 грудня 2018 року [PERSON] було прийнято на роботу в державне підприємство "Чортківський комбінат хлібопродуктів" Державного агентства резерву України на посаду охоронник-пожежний команди ВВО. На цій посаді він постійно працював до 22 травня 2020 року. Наказом № 200-к від 22 травня 2020 року його звільнено з роботи за згодою сторін згідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Таким чином, виходячи з вимог наведеної вище правової норми, трудові відносини позивача та відповідача регулюються Кодексом законів про працю України. . Відповідно до вимог ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно з вимогами ст. 117 вищезазначеного Кодексу в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, проведення повного розрахунку зі звільненим працівником проводиться не на вимогу такого працівника, а закріплено законодавством. Методика нарахування середнього заробітку детально описана в постанові КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100. Відповідно до ст. 27 ЗУ Про оплату праці за правилами, передбаченими розд.2 абз.3 постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995р № 100, а також згідно п. 32 Постанови пленуму ВСУ за №9 від 06.11.1992 р. - Обчислення середньої заробітної плати для виплати середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто, що передують дню звільнення. Розраховуючи розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд враховує наступне. Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і є обов`язковою для судів України. Розрахунок середньомісячного заробітку [PERSON] березень 2020 року - 20 робочих днів, квітень 2020 року - 21 робочий день, всього 41 робочий день за два місяці. Середньоденний заробіток становить 18973, 82 гривень : 41 день = 462, 77 гривень. Кількість робочих днів затримки розрахунку: травень - 6, червень - 11, всього - 16 днів. Підлягає виплаті середній заробіток в розмірі 462, 77 грн. *16 днів = 7404, 41 гривень. Оскільки відповідачем до часу звернення із позовною заявою не здійснено повного розрахунку з позивачем, то вимоги про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. У відповідності із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Крім того, частиною 4 цієї статті визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог цієї норми закону суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Представник позивача здійснював підготовку процесуальних документів по справі, а саме позовної заяви, заяви про уточнення позовних вимог, відповіді на відзив, брав участь в судових засіданнях, тому розмір правової допомоги 1500 гривень є спів мірним наданим послугам, тому 1500 гривень судових витрат підлягають стягненню з відповідача. У відповідності до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 840,80 гривень судового збору.

Outcome: partial