Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила встановити факт її проживання однією сім'єю з сином [PERSON] у період з березня 2016 року по день смерті сина - [INFO] року, а також встановити факт перебування її на утриманні покійного сина у зазначений період часу. Свої вимоги мотивувала тим, що [PERSON] в березні 2016 року став проживати з нею однією сім'єю в смт. Понінка по вул. Бердичівський, 18, Полонського району, Хмельницької області, а в травні того ж року працевлаштувався на роботу машиніста друкарсько-висікального агрегату у ТОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика» та з цього часу син став надавати їй допомогу, яка для неї була основним і постійним джерелом доходів, оскільки отримуваної нею пенсії не вистачало на прожиття. [INFO] року внаслідок нещасного випадку на виробництві [PERSON] загинув. Після його смерті вона звернулась до відповідача для здійснення страхових виплат передбаченихЗаконом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування". 20 грудня 2017 року постановою № 2214/14/759/759/1 Фонду соціального страхування України в Старокостянтинівському районі їй призначена і виплачується щомісячна страхова виплата в розмірі 1323 грн. 46 коп. Проте відповідач безпідставно відмовляє для неї у призначенні допомог, які встановлені ст.42 названого Закону, зокрема одноразової допомоги як члену його сім'ї, та одноразової допомоги особі, що перебувала на його утриманні, із мотивів, що [PERSON] проживав та був зареєстрований на день смерті в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області у наданому відзиві (а.с.47-48) позов не визнав із мотивів, що [PERSON] як мати потерпілого не має право на отримання вищевказаних допомог, оскільки вона не може визнаватись членом сім'ї [PERSON], так як останній за даними паспорта громадянина України проживав та був зареєстрований в м. Обухів. На розгляд справи по суті представник відповідача будучи належним чином повідомлений не з'явився. Представник третьої особи [PERSON] позов визнав, пояснив, що [PERSON] на день настання нещасного випадку на виробництві працював у ТОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика - Україна» та фактично проживав однією сім'єю з позивачем, а тому остання має право на отримання спірних домопог. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] відповідно до даних свідоцтва про його народження є сином позивача (а.с.11). 02.02.2017 року [PERSON] прийнятий на роботу машиністом друкарсько-висікального агрегату 2 розряду гофровиробництва у ТОВ «Понінківська картонно-паперова фабрика - Україна», про що свідчать дані трудової книжки (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.08.2017 [PERSON] помер [INFO] року (а.с.13). Як вбачається із даних акту № 5 проведення спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком (Форма Н-5), а також акту № 5 про нещасний випадок із смертельним наслідком, пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1) [PERSON] загинув [INFO] року під час виконання своїх трудових обов'язків внаслідок нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом (а.с.15-26). Відповідно до постанови від 20 грудня 2017 року № 2214/14/759/759/1 Старокостянтинівського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області [PERSON] безстроково призначена щомісячна страхова виплата в розмірі 1323 грн. 46 коп. (а.с.34). Позивач неодноразово подавала заяви, в яких також просила призначити для неї одноразові допомоги, передбачені ч.6 ст.42Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування", проте відповідач відмовив їй у цьому (а.с.32, 35-36). Згідно вимог ст.41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють, непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право. Як вбачається з копії паспорта [PERSON] (а.с.9), остання народилася 15 вересня 1953 року, тобто на час смерті сина вона досягла віку 63 роки. Відповідно до ч.6 ч.41 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. З метою отримання вищевказаних одноразових допомог [PERSON] просить встановити факти її проживання однією сім'єю з сином [PERSON] та перебування її на утриманні останнього. За приписами ст.315 ЦПК України суд вправі встановлювати факти, що мають юридичне значення, у тому числі факт перебування фізичної особи на утриманні, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При встановленні наявності факту проживання позивача з її сином [PERSON] однією сім'єю, суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За даними паспорту громадянина України [PERSON], останній значився зареєстрованим в [ADDRESS]. В той же час, згідно даних довідки виданої виконкомом Понінківської селищної ради, а також акту комісії в складі депутата вказаної ради [PERSON] та жителів селища [PERSON], [PERSON] (а.с.30, 31) [PERSON] постійно проживав без реєстрації разом з матір'ю, з якої вели спільне господарство. Допитані судом свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] починаючи з березня 2016 року став постійно проживати однією сім'єю в будинку своєї матері. Згідно пункту 11 Особової картки працівника [PERSON], місце фактичного проживання останнього значиться - [ADDRESS] Така ж сама адреса проживання була вказана [PERSON] у його заяві про прийняття на роботу датовану 01.02.2017 року (а.с.79). Відповідно до вищезазначених актів форм Н-1 та Н-5 [PERSON] проживав в [ADDRESS]. Отже, сукупність наведених доказів з достовірністю свідчить про те, що позивач являлась членом сім'ї її загиблого сина, оскільки вона з ним спільно проживала, була пов'язана спільним побутом, правами та обов'язками, вела спільне господарство, тобто [PERSON] та [PERSON] як мати і син були однією сім'єю, підставою створення якої є кровне споріднення. Натомість, заперечуючи проти позову, відповідач не надав доказів про відсутність факту, що вказані особи проживали однією сім'єю, були пов'язані спільних побутом, мали взаємні права та обов'язки, а його посилання лише на відмітку в паспорті [PERSON] про реєстрацію в м. Обухів не спростовує факт проживання загиблого в смт. Понінка разом з позивачем. Щодо вимоги [PERSON] встановити факт її перебування на утриманні покійного сина, суд виходить із такого. Згідно з положеннями ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України "Про пенсійне забезпечення" члени сім'ї померлого вважаються такими, що були на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Аналогічне правило закріплено і частиною 3 статті 36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". У свою чергу Пленум Верховного Суду України у постанові "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 року N 6 (п.п."г" п.20) звернув увагу, що непрацездатні члени сім'ї загиблого, які мали самостійний заробіток або одержували пенсію на час його смерті, можуть бути визнані утриманцями потерпілого, якщо частка заробітку останнього, що припадала на кожного з них, була основним і постійним джерелом їх існування. Крім того, у пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.95 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. З аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що однією із умов для отримання пенсій та допомог в разі втрати годувальника є перебування непрацездатного члена сім'ї на утриманні померлого, тобто дохід такої особи не забезпечує їй прожитковий мінімум, встановлений діючим законодавством, і така особа потребує матеріальної допомоги. Відповідно до положень ч.1 ст.1 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч.1 ст.2 Закону України "Про прожитковий мінімум" прожитковий мінімум застосовується для визначення права на призначення соціальної допомоги, якою є одноразова допомога та щомісячні страхові виплати за загальнообов'язковим державними соціальним страхуванням. Сума прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць встановлюється державним бюджетом України на кожен рік. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Як вбачається із даних довідки № 21500 від 27.04.2018 року (а.с.29) [PERSON] отримує пенсію за віком при повному стажі, зокрема у період з травня по листопад 2016 року розмір її пенсії становив 1321 грн. 29 коп., з грудня 2016 року по квітень 2017 року - 1438 грн. 29 коп., з травня 2017 року по день смерті сина - 1503 грн. 29 коп. У вказані періоди Законами України «Про державний бюджет» були встановлені розміри прожиткового мінімуму, які становили відповідно, з травня по листопад 2016 року - 1130 грн., з грудня 2016 року по квітень 2017 року - 1247 грн., з травня по вересень 2017 року - 1312 грн. Отже, [PERSON] отримувала дохід у виді пенсії в розмірі більшому від прожиткового мінімуму, а тому вона не може вважатись особою, щоперебувала на утриманні свого загиблого сина, а відтак в цій частині позов задоволенню не підлягає. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Хмельницькій області на користь позивача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 352 грн. 40 коп.

Outcome: partial