Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» М.В. Фацул звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 39\~995,67 грн., яка складається з 10\~517,21 грн. заборгованості за кредитом; 1\~964,79 грн. заборгованості за відсотками; 4\~933,5 грн.- заборгованості за комісією; 22\~580,17 грн. штрафні санкції, та витрати по сплаті судового збору в сумі 1\~921 грн. Мотивуючи свої вимоги представник позивача вказує, що 11 листопада 2014 року на підставі кредитного договору № GP-7008752 між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем [PERSON] , остання отримала кредит в сумі 17\~996,22 грн. 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осібпідприємців. За викладених обставин вбачається, що Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та статутом. В зв`язку з правонаступництвом на баланс Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» була передана заборгованість за кредитним договором відповідача. В результаті невиконання відповідачем своїх зобов`язань, виникла заборгованість перед банком, яка станом на 23 липня 2019 року становить 39\~995,67 грн. Відповідно до п. 6.2 Загальних умов кредитування, відкриття та ведення рахунків, на які йдеться посилання у Пропозиції укласти договори (оферта), за повне або часткове прострочення повернення кредиту, сплати процентів, комісії у терміни, передбачені графіком платежів за кредитним договором позичальник повинен сплатити банку штраф за кожний випадок прострочення, а також за кожний місяць прострочення вказаного терміну від простроченої суми, розрахованої на останній день місячного строку. Ухвалою судді від 03.09.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження і призначено слухання справи до судового розгляду. Будь-які інші процесуальні дії судом не вживалися. Представник позивача Акціонерного Товариства «Перший Український Міжнародний Банк» в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала частково в частині сплати заборгованості за кредитом в сумі 10\~517,21 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 1\~964,79 грн. У встановлений судом строк подала відзив на позов в якому зазначає, що стягнення в відповідача комісії в сумі 4\~933,5 грн., оскільки дана комісія є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме: за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того, просила застосувати строки позовної давності до вимог, щодо стягнення пені в сумі 22\~580 грн. 17 коп., оскільки дані вимоги пред`явлено Банком після сплину річного строку їх стягнення. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3\~ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, 11 листопада 2014 року на підставі кредитного договору №GP-7008752 між Публічним акціонерним товариством «Банк Ренесанс Капітал» та відповідачем [PERSON] , остання отримала кредит в сумі 17\~996,22 грн. 19 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк Ренесанс Капітал» припинило свою діяльність шляхом приєднання до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», що підтверджується випискою з Державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. За викладених обставин, Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал», що підтверджується випискою та Статутом. Відповідач [PERSON] не в повній мірі виконувала свої зобов`язання за вказаним кредитним договором в результаті чого утворилася заборгованість в сумі 39\~995,67 грн., яка згідно наданого Банком розрахунку, складається з 10\~517,21 грн. заборгованості за кредитом; 1\~964,79 грн. заборгованості за відсотками; 4\~933,5 грн.- заборгованості за комісією; 22\~580,17 грн. штрафні санкції. Однак, суд приймає до уваги доводи представника відповідача, щодо неправомірності стягнення з [PERSON] заборгованості за комісією в сумі 4\~933,50 грн. та вважає, що позовні вимоги в даній частині задоволенню не підлягають з огляду на наступне. За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Таким чином, комісія за видачу кредиту у розмірі 4\~933,50 грн. є платою за послуги, що супроводжують кредит, а саме: за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним в силу частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Щодо позовних вимог Банку про стягнення з відповідача на користь Банку штрафних санкцій в сумі 22\~580,17 грн., суд приходить до висновку, що дані вимоги також не підлягають задоволення в зв`язку зі сплином строку позовної давності з огляду на наступне. \~\~\~Пунктом 3 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Отже аналіз наведених норм ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Разом з тим спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення. Як вбачається з матерів справи, позивач Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про порушення свого права та не виконання позивачем умов кредитного договору знав з 16 липня 2016 року, тобто з моменту приєднання до Публічного акціонерного товариства «Банк Ренесанс Капітал». Однак, з позовом Банк звернувся лише в серпні 2019 року. Представником позивача подано суду заяву про застосування строків позовної давності, тому наявні всі підстави для застосування наслідків сплину строку. Відповідно до п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не задоволено, що є самостійною підставою для цього. За таких обставин, оскільки позивачем заявлено позов після спливу позовної давності, у відповідності до вимог ч.5\~ст.267 ЦПК України\~не наведено перед судом обґрунтованих доводів про поважність причин пропуску річного строку на звернення до суду, а також про наявність обставин зупинення, переривання, чи досягнутої домовленості між сторонами про збільшення строку позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в частині стягнення штрафних санкцій в сумі 22\~580,17 грн. за спливом позовної давності. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь банку підлягає стягненню понесені останнім і підтверджені документально судові витрати в сумі 1\~921 грн. Враховуючи викладене та

Outcome: partial