Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 29.10.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 19.12.2005 року між публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Приватбанк" (з 14.06.2018 року - акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк") та [PERSON] (надалі - відповідач) було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого останній надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, відповідно до "Умов та правил надання банківських послуг" та "Тарифів банку". Відповідач свої зобов`язання не виконала, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 21.09.2020 року заборгованість перед позивачем становить 41515,97 грн. Представник позивача Дашко В.М. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Також направила відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості в якому зазначила, що виходячи з розрахунку заборгованості, наданого АТ КБ «ПриватБанк» у якості додатків до позову, слідує, що заборгованість [PERSON] по кредиту відсутня, а має місце переплата по тілу кредиту та відсоткам за користування кредитними коштами. Крім того, 10.02.2019 року невідома особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами [PERSON] в сумі 14750 грн. Відповідач стверджує, що дана сума це залишок коштів на її кредитній картці. З лютого місяця 2019 року операції щодо зняття коштів з карткового рахунку не проводилися. Разом з цим Банк продовжував списувати з рахунку відповідача відсотки за користування кредитом та здійснювати автоматичне погашення простроченої заборгованості. На підставі вищевикладеного [PERSON] просить суд відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю, застосувавши при цьому норми ч.4 ст.267 ЦК України щодо спливу строку позовної давності. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що між сторонами 19.12.2005 року укладено кредитний договір б/н, за яким банк зобов`язувався надати грошовий кредит у розмірі 1500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з базовою відсотковою ставкою в місяць, виходячи з розрахунку 360 днів в році 3%; розмір щомісячних платежів 7% від заборгованості. В свою чергу [PERSON] зобов`язувалася погашати заборгованість за кредитом, зі сплатою відсотків, комісій, передбачених договором, що підтверджується її власноручним підписом у Заяві від 05.12.2005 року (а.с.19). Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] були надані наступні кредитні картки: 05.12.2005 року відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (термін дії 04/15), 06.10.2014 року № [NUMBER] (термін дії 09/18), 10.12.2016 року № [NUMBER] (термін дії 12/20) (а.с.17). Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, підтверджено старт карткового рахунку за № [NUMBER] з кредитним лімітом 1500 грн., який в подальшому змінювався 19.12.2005 року, 12.04.2007 року, 13.04.2007 року, 26.12.2007 року, 27.12.2007 року, 05.08.2008 року, 26.12.2008 року, 06.07.2009 року, 22.12.2010 року, 20.01.2011 року, 22.02.2011 року, 18.03.2011 року, 20.04.2011 року, 21.04.2011 року, 23.05.2011 року, 20.06.2011 року, 20.07.2011 року, 02.10.2011 року, 19.10.2017 року, 10.02.2019 року та 19.12.2019 року (а.с.18). Отже, згідно з Заявою від 05.12.2005 року [PERSON] ознайомлена з інформацією про умови кредитування (тип кредитного ліміту: фінансовий фіксований), що підтверджується її власноручним підписом (а.с.19). З виписки, наданої Банком по рахунку клієнта вбачається що за період з 19.12.2005 року по 11.02.2020 року, відповідач користувалася вказаними картками, знімала грошові кошти з банкоматів, здійснювала оплату в торгівельних точках, поповнювала мобільний телефон, здійснювала переказ картки тощо. В період з 05.03.2019 року по 01.08.2020 року Банк автоматично списував з карткового рахунку відповідача відсотки за користування кредитом та здійснював погашення простроченої заборгованості (а.с.37-50). Виписка по рахунку згідно Переліку типових документів, затверджених\~наказом Міністерства юстиції України №578/5 від 12 квітня 2012 року, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. За таких обставин, з наданої Банком виписки по картковому рахунку чітко прослідковується користування [PERSON] кредитними коштами з 19.12.2005 року по 11.02.2020 року. Отже, свої зобов`язання за договором відповідач виконувала неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок цього станом на 21.09.2020 року, утворилась заборгованість, що згідно розрахунку позивача, становить 41515,97 грн., а саме: - \~ \~ \~ \~заборгованість за кредитом 31274,47 грн.; - заборгованість за простроченими відсотками 10241,50 грн. (а.с.5-16). З наданої відповідачем копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 11.02.2019 року за заявою [PERSON] було відкрито кримінальне провадження №12019060080000085 з правовою кваліфікацією ч.1 ст.190 КК України (шахрайство). Так, згідно даного витягу 10.02.2019 року невідома особа, представившись працівником АТ КБ «ПриватБанк», зловживаючи довірою, шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами [PERSON] у сумі 14750 грн. Разом з цим, з розрахунку заборгованості за договором б/н від 19.12.2005 року станом на 21.09.2020 року, наданого Банком, вбачається, що останній платіж, який був внесений [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за договором відбувся 12.02.2020 року у сумі 510,26 грн. (а.с.15-зворот). Мотиви та застосовані норми права. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог законодавства. \~ \~ \~ \~Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. \~ \~ \~ \~Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 256 ЦК України\~\~позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно\~ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до\~статті 253 ЦК України,\~\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частиною 1ст.261\~ЦК України\~встановлено, що перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом ч.5\~ст.261 ЦК України,\~\~за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. ЄСПЛ, практика якого є обов`язковою для застосування національними судами, зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії" від 20 вересня 2011 року ("OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia", заява N 14902/04, § 570), "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства" від 22 жовтня 1996 року ("Stubbings and Others v. the United Kingdom", заяви N 22083/93 і N 22095/93, § 51)). Оскільки кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У постанові від 09.08.2017 року по справі 6-2322цс16 Верховний Суд зазначив, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Враховуючи, що останній платіж відповідач здійснила 12.02.2020 року, тому саме з цієї дати необхідно рахувати строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10241,50 грн. З позовної заяви встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до відповідача 29.10.2020 року, тобто в межах строку позовної давності. Також термін дії кредитної картки відповідача встановлений до грудня 2020 року. Відповідно до положень ст. 13 та ст. 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. У зв`язку із тим, що відповідач отримала кредитні кошти і у неї виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в договорі; відповідач ознайомилася\~з умовами\~кредитування,\~про що\~свідчить її\~власноручний підпис\~в заяві\~від 05.12.2005\~року,\~ суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 41515,97 грн. Що стосується заволодіння грошовими коштами [PERSON] шахрайським шляхом невідомими особами. Аналіз положень ст.614 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобовязання, ЦК України покладає на неї обовязок довести відсутність своєї вини. Боржник звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобовязання. Відповідачем не надано суду належних доказів, що саме через дії позивача АТ КБ «Приватбанк (його працівників) не забезпечено належний порядок зберігання банківської таємниці, у звязку з чим зловмисники заволоділи її персональними даними та даними, які становлять банківську таємницю, що призвело до вчинення зловмисниками злочину (встановлення дійсно злочинних дій певними особами). На підставі пунктів 9 та 10 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» з відповідача судові витрати у вигляді судового збору стягненню не підлягають.

Outcome: approved