Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять років, усунення від права на спадкування за законом. В судовому засідання позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого залишилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Позивачі проживали все своє життя разом із померлим, оскільки батько спадкодавця був вітчимом позивача [PERSON] Даний факт підтверджується свідоцтвом про одруження між [PERSON] (батьком спадкодавця) та [PERSON] (матір'ю [PERSON] і бабусею [PERSON].). З 1968 року по 1982 рік позивачі з померлим проживали однією сім'єю в м. Каневі, Черкаської області. Після смерті [PERSON] позивачі звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини, але вони були повідомлені, що окрім них на спадкове майно претендують і відповідачі, при цьому [PERSON] є рідною сестрою покійного та [PERSON] - двоюрідною його сестрою. Однак відповідачі ніколи не цікавились життям померлого, не турбувались про його стан здоров'я за життя, коли він переніс інфаркт міокарду і йому була встановлена друга група інвалідності з 14.08.2012 року довічно. Після такої хвороби [PERSON] потребував сторонньої допомоги, позивачі увесь час піклувались за ним, купували їжу та предмети домашнього вжитку, вели з ним спільне господарство. Відповідачі не допомагали [PERSON] ні грошовими коштами, ні ліками, ні родинним піклуванням, не відвідували його. Похованням [PERSON] займався [PERSON], тобто, фактично за спадкодавцем за життя і після його смерті піклувались тільки позивачі, а будь-якої допомоги з боку відповідачів не було. Таким чином, просять встановити факт проживання [PERSON] та [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю понад п'ять років і усунути [PERSON] та [PERSON] від права на спадкування за законом на майно померлого [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, повністю погодившись та підтримавши пояснення позивачів та їх представника. Відповідач [PERSON] та її представники [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, пояснивши, що позивачі не проживали постійно в квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] протягом 2010 - 2015 років, вказане підтверджується наданими доказами по справі. В свою чергу позивачі не довели, що померлий [PERSON] хворів на тяжку хворобу і потребував з 2012 року постійного стороннього догляду, так як не міг себе обслуговувати. Навпаки, сторона відповідача [PERSON] надала докази, що з 2010 року по день смерті [PERSON] самостійно ходив на роботу, був працевлаштований на різних посадах в „УКООПСПІЛЦІ" і отримував щомісячну заробітну плату. В 2012 році вказаний роботодавець надав [PERSON] 6050 грн. матеріальної допомоги на лікування, 40 000 грн. безвідсоткової позики, путівку до санаторію „Жовтень", оплативши 20% її вартості, виділив 5400 грн. на його поховання, передавши грошові кошти його племіннику. Перебуваючи в санаторії „Жовтень", він не потребував сторонньої допомоги, не був у безпорадному стані, а обходився своїми силами. Крім того, померлий працюючи водієм, протягом 2010-2012 років часто приїздив до відповідача [PERSON] до м. Харкова, неодноразово вони зустрічались в с. Кононівці, між ними завжди були дружні і теплі відносини. За таких обставин просять відмовити в задоволенні позову. 3-тя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києвів особі свого представника в судове засідання не з'явилась, про розгляд справи була повідомлена судом належним чином (а.с.70), а у своїй заяві, направленій до суду, просила розглянути справу у відсутність свого представника і винести рішення згідно закону (а.с.163-165). Заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України, ч.1, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. За змістом ч.2, ст.256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 27 листопада 1981 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], якій присвоєно прізвище „[PERSON]" (а.с.17). Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 30.10.2006 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] в рівних долях (а.с.10). Дана квартира є однокімнатною, ізольованою, жилою площею 21,8 м2, загальною площею 51,2 м2, розташованою на 6 поверсі 23-поверхового будинку, про що свідчить технічний паспорт на квартиру (а.с.11). Після смерті [PERSON] в спірній квартирі були зареєстровані [PERSON], [PERSON] з 21.06.2013 року та [PERSON] з 25.07.2014 року (а.с.12). Протягом 2012 року [PERSON] переніс інфаркт міокарду, лікувався у кардіологічному відділенні Київської міської клінічної лікарні №1, йому була зроблена операція на серці 19.06.2012 року - аортокоронарне шунтування в Київському міському центрі серця, був виписаний у поступово-нормальному стані з подальшим проходженням реабілітації у кардіологічному відділенні, консультації уролога (а.с.24-36). 14.08.2012 року йому була встановлена друга група інвалідності довічно (а.с.23). [INFO] року [PERSON] у віці 66 років помер від хронічної ішемічної хвороби серця, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть, довідкою про причини смерті, лікарським свідоцтвом про смерть (а.с.14-16). Як зазначає ч.1, ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно: квартиру [ADDRESS]. 11.06.2015 року о 10-00 годин до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Камінської В.П. звернулась з заявою відповідачка [PERSON], яка є рідною сестрою спадкодавця, про прийняття спадщини на майно вказаного померлого (а.с.118). 2.11.2015 року о 13-45 годин з аналогічною заявою до того ж приватного нотаріуса звернулась відповідач [PERSON], яка є двоюрідною сестрою [PERSON] (а.с.145). Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі, тому вони не підлягають доказуванню на підставі ч.1, ст.61 ЦПК України. За правилами ч.4, ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як рекомендує п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги, що стосуються її особи, визнала, повністю погодившись та підтримавши пояснення позивачів та їх представника. За таких обставин, приймаючи до уваги, що позов в частині усунення від спадщини [PERSON] не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає необхідним в цій частині задовольнити позовні вимоги та усунути від спадщини [PERSON], яка відкрилась після смерті [PERSON] У відповідності до ч.2, ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Позивачі у своєму позові та в судовому засіданні стверджували, що проживали з померлим у його квартирі понад 5 років, допомагали йому, піклувались за стан його здоров'я та життя. Згідно ч.1, ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За правилами ст.58 ЦПК України 1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 2. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 3. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як передбачено ст.59 ЦПК України 1. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Як вбачається з матеріалів цивільної справи позивачі не були зареєстрованими в [ADDRESS] і питання про це за життя [PERSON] не ставили. Довідка територіального комітету №9 м. Канева про те, що [PERSON] з 1968 року по 1982 рік проживала спільно з батьком [PERSON], матір'ю [PERSON], братом [PERSON] в [ADDRESS], не є належним доказом в розумінні ст.58 ЦПК України, оскільки період спільного проживання вказаний в ній, виходить за межі позовних вимог і не є предметом спору по даній справі (а.с.20). Крім того, в довідці №152 від 29.06.2015 року зазначається місце проживання позивачки [PERSON] - [ADDRESS], що спростовує її ствердження про понад п'ятирічне її проживання з [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. Як вбачається з тексту договору №19/2 від 9.02.2008 року СПД [PERSON] і [PERSON] уклали договір, за яким виконавець зобов'язався виготовити віконні конструкції, а замовник зобов'язався оплатити виготовлений товар. Зазначений договір містить підписи саме [PERSON] про внесення оплати за вказаним документом (а.с.52), а не позивачів. До матеріалів справи позивачі надали копії фіскальних чеків з супермаркету „Епіцентр" (а.с.53-57) і пояснили у судовому засіданні, що вказані придбані ними будівельні матеріали пішли на ремонт спірної квартири [PERSON] Однак з даним висновком суд погодитись не може, оскільки зазначені фіскальні чеки не містять прізвища покупця, а також відсутні підтвердження, що саме ці будівельні матеріали були направлені на ремонт квартири [ADDRESS]. За змістом відповіді Комунального некомерційного підприємства „Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м. Києва" інформація щодо звернення [PERSON] в амбулаторію №1 КНП „Центр первинної медико-санітарної допомоги Дарницького району м. Києва" відсутня, у реєстрі пацієнтів він не значиться, листки непрацездатності йому лікарями амбулаторії в період з травня 2010 року по травень 2015 року не видавались (а.с.172). На запит адвоката [PERSON], представника відповідача [PERSON] Канівське відділення поліції Золотоніського ВП ГУ НП В Черкаській області 27.04.2016 року опитало двох сусідів позивачів [PERSON], мешкаючого в [ADDRESS] та [PERSON], мешкаючу в [ADDRESS], які пояснили, що по сусідству з ними проживає понад п'ять років у квартирі №112 [PERSON], а [PERSON] також проживав, але виїхав невідомо куди (а.с.197-199). Відповідно до повідомлення Канівського об'єднаної державної податкової інспекції місце проживання позивача [PERSON] в період з 1.04.2010 року по 30.06.2015 року значиться як [ADDRESS] (а.с.210-211), а місце проживання позивача [PERSON] - [ADDRESS], при цьому за даною адресою він займався підприємницькою діяльністю і звітував про свої доходи (а.с.212-214). Аналізуючи докази, описані вище, суд приходить до висновку, що факт проживання позивачів в квартирі [ADDRESS] разом з [PERSON] і ведення з ним спільного господарства в період з 2010 року по [INFO] року не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні, тому в задоволенні частини позовних вимог про встановлення факту проживання позивачів зі спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять роківнеобхідно відмовити. У відповідності до ч.5, ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як зазначає частина 6 цієї ж статті, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Як наголошує п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Згідно ч.3, ст.10 та ч.1, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Як вбачається із вказаних норм права, усунення від спадщини особи можливе за умови наявності у спадкодавця тяжкої хвороби, внаслідок якої він не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування, а спадкоємець, знаючи про такий стан спадкодавця, умисно ухиляється від надання такої допомоги. Як вбачається з повідомлення Центральної спілки споживчих товариств України (Укоопспілка), [PERSON] працював в Укоопспілці з 7.04.2010 року по [INFO] року: з 7.04.2010 року по 17.01.2012 року - водієм автотранспортних засобів Служби забезпечення, з 18.01.2012 року по 16.10.2014 року - механіком Служби забезпечення, з 17.10.2014 року по [INFO] року - механіком Господарського управління; [PERSON] в червні 2012 року надавалась 6050 грн. матеріальної допомоги на лікування, 40 000 грн. безвідсоткової позики, путівку до санаторію „Жовтень", оплативши 20% її вартості, виділив 5400 грн. на його поховання, передавши грошові кошти його племіннику, Укооспілкою було організовано транспортування покійного до місця поховання у с. Кононівка, Драбівського району, Черкаської області (а.с.90). Довідка про доходи померлого наголошує, що в період з травня 2010 року до травень 2015 року він отримував заробітну плату, достатню для його проживання (а.с.91-92). Вказана інформація свідчить про те, що [PERSON] з 2010 року і по день своєї смерті [INFO] року самостійно ходив на роботу, отримував заробітну плату, не перебував в цей період у безпорадному стані і не потребував сторонньої допомоги. Згідно довідки до акту огляду МСЕК, встановлюючи [PERSON] другу групу інвалідності, комісія прийшла до висновку, що [PERSON] може працювати в спеціально створених умовах (а.с.23), що і було йому створено Укооспілкою. За змістом повідомлення Клінічного санаторію „Жовтень", [PERSON], перебуваючи у санаторії з 17.12.2012 року до 6.01.2013 року, постійної сторонньої допомоги не потребував, у безпорадному стані не знаходився, міг самостійно забезпечувати умови свого життя (а.с.200; 217). Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що у [PERSON] з сестрою [PERSON] були добрі стосунки, ні до, ні після операції [PERSON] не перебував у безпорадному стані, не потребував сторонньої допомоги, все робив сам, ходив на роботу, отримував заробітну плату. В Києві [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною, а після її смерті - з різними жінками, позивачів в спірній квартирі не бачили. Гроші на операцію дали йому на роботі і він поспішав їх повернути. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що оскільки позивачі та їх представник не надали належних та допустимих доказів у розумінні ст.57-59 ЦПК України, а в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження перебування [PERSON] у безпорадному стані за його життя, зумовлений його тяжкою хворобою, коли він не міг самостійно забезпечити умови свого життя, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування, інформування будь-якою особою відповідачки про тяжкий стан здоров'я померлого, свідоме ухилення [PERSON] від утримання та надання допомоги своєму братові, тому підстави для усунення відповідачки [PERSON] від права на спадкування за законом на спадщину, яка відкрилась [INFO] року після смерті [PERSON], відсутні. Суд не може покласти в основу рішення пояснення інших свідків, допитаних у судовому засіданні, оскільки їх показання суперечать описаним вище доказам і не підтверджені будь-якими іншими доказами по справі.

Outcome: partial