Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

7 березня 2017 року позивач звернувся з вищевказаною позовною заявою, у якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 138, 87 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору від 16 квітня 2008 року надав, а [PERSON] отримав кредит в сумі 800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31 січня 2017 року становить 21 138,87 грн., яка складається з 303,94 грн. заборгованості за кредитом, 15 675,55 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 914,67 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 250 грн. штраф (фіксована складова), 994,71 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував, додатково подав до суду письмові пояснення, у яких посилався на те, що строк позовної давності переривався вогашенням заборгованості 12 червня 2014 року на суму 35,33 грн. Також у поясненнях представник позивача зазначив, що заборгованість за відсотками виникла 2 квітня 2013 року. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на порушення позивачем строку позовної давності. Також зазначив, що у 2008 році отримав кредит, стверджує, що не отримував у 2013 році перевипущену кредитну картку, чи брав кредит у 2013 році точно не пам'ятає, але допускає, що міг взяти, чи повернув не пам'ятає. Представник відповідача адвокат Мунтян В.І. у своїх усних поясненнях у судовому засіданні та у письмових запереченнях просив відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" у зв'язку з тим, що Умови і правила надання банківських послуг не були підписані [PERSON], а підписана ним анкета не містить істотних умов договору, [PERSON] не сплачував 12 червня 2014 року 35 гривень 33 копійки на погашення заборгованості, тому трирічний строк позовної минув. Відповідач і його представник подали заяви про застосування строків позовної давності. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Суд вставновив, що між ПАТ КБ "Приватбанк" і [PERSON] 16 квітня 2008 року укладено кредитний договір, за яким [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Універсальна, 30 днів пільгового періоду". Це підтверджується заявою [PERSON] від 16 квітня 2008 року. Це підтверджується заявою [PERSON] від 16 квітня 2008 року, яка, окрім умов кредитного договору містить розписку про ознайомлення відповідача з "Умовами і правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та тарифами Банку, які є частиною кредитного договору. У цій заяві також зазначено, що вона разом з "Умовами і правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та тарифами Банку складає укладений кредитний договір. Також наявність кредитного договору між сторонами та його умови підтверджуються підписаною [PERSON] 16 квітня 2008 року довідкою про умови кредитування з використанням кредитної карти "Універсальна, 30 днів пільгового періоду". Зокрема, у цій довідці зазначено, що обов'язком позичальника є сплата щомісячних платежів, яка складає 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості. Відповідно до наданих позивачем умов і правил надання банківських послуг, а саме розділу 2 п.5.3 встановлено: "Сроки и порядок погашения по кредиту (кредитный лимит, кредитная линия) по платежным картам с установленным минимальным обязательным платежом приведен в памятке клиента, которая является неотъемлемой частью договора. Платеж включает плату за пользование кредитом, предусмотренную тарифами, и часть задолженности по кредиту. На виконання зазначеного кредитного договору банк видав [PERSON] дві кредитні картки: першу [NUMBER] 16 квітня 2008 року терміном дії 11/11 і другу [NUMBER] 22 березня 2013 року терміном дії 11/16. Це підтверджується наданою ПАТ КБ "Приватбанк" на запит суду довідкою. На підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості суд встановив, що востаннє позичальник [PERSON] за умовами зазначеного вище договору отримав кредит у розмірі 570 гривень 69 копійок 27 березня 2013 року. Це підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписками з рахунків відповідача [PERSON] 2 квітня 2013 року виникла заборгованість, що підтверджується розрахунком та письмовими поясненнями представника позивача.. 26 квітня 2013 року [PERSON] самостійно через відділення банку №116 вніс на погашення заборгованості за кредитом 200 гривень. Це підтверджується наданими ПАТ КБ "Приватбанк" на запит суду виписками з рахунків [PERSON] З 27 березня по 25 квітня 2013 року, з 27 квітня 2013 року по 5 серпня 2013 року, а також з 7 серпня по день розгляду справи судом позичальник не погашав заборгованість, а отже не виконав зазначену вище умову кредитного договору про обов'язок позичальника сплачувати щомісячні платежі, які складають 7% від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості, а також про сплату усієї суми заборгованості до терміну дії картки, тобто до листопада 2016 року. Ці умови викладені у підписаній [PERSON] довідці про умови кредитування. Невиконання позичальником своїх зобов'язань підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписками з рахунків відповідача [PERSON] 6 серпня 2013 року [PERSON] особисто через термінал самообслуговування вніс на погашення заборгованості за кредитом 150 гривень. Це був останній платіж, який здійснив [PERSON] на погашення заборгованості. Це підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та виписками з рахунків відповідача [PERSON] 12 червня 2014 року банк самостійно без окремого волевиявлення та згоди виконав автоматичне списання з рахунку [PERSON] грошей у сумі 35 гривень 33 копійки на погашення простроченої заборгованості за кредитом. Це підтверджується наданими ПАТ КБ "Приватбанк" на запит суду виписками з рахунків [PERSON] Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 21 138,87 грн., яка складається з 303,94 грн. заборгованості за кредитом, 15 675,55 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3 914,67 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг; 250 грн. штраф (фіксована складова), 994,71 грн. - штраф (процентна складова). Сума заборгованості підтверджується наданим позивачем суду розрахунком. При вирішення спору суд застосовує такі норми права. Згідно ст.10 п.3 та ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного судочинства. Крім того, ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконання саме у цей строк. При цьому згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Також, відповідно до вимог ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). [PERSON] не виконав передбачені договором і законом зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. Разом з тим відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та з урахуванням зазначеного вище розділу 2 п.5.3 Умов і правил надання банківських послуг банк отримав право вимоги за цим договором з часу прострочення позичальником [PERSON] поточного обов'язкового платежу, тобто з травня 2013 року, а потім після переривання строку давності у зв'язку з внесенням 6 серпня 2013 року [PERSON] 150 гривень на погашення заборгованості. Отже, оскільки позивач звернувся з позовом до суду 7 травня 2017 року трирічний строк позовної давності по основному зобов'язанню і однорічний строк давності по додатковим зобов'язанням минули, тому у позові слід відмовити. Необґрунтованими є викладені у письмових поясненнях позивача доводи про те, що строк позовної давності був перерваний погашенням 12 червня 2014 року заборгованості за кредитом на суму сумі 35 гривень 33 копійки. Як зазначено у наданих ПАТ КБ "Приватбанк" на запит суду виписками з рахунків [PERSON] зазначена сума грошей була автоматично списана банком на погашення заборгованості. Таке автоматичне списання не можна вважати вчиненням боржником за договором з [PERSON] дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, адже він окремо не виявив своєї волі і окремо не доручав банку здійснити таке списання з метою погашення боргу. Натомість це списання банк здійснив самостійно, а отже воно не може тлумачитися як дія, яка у розуміння ч.1 ст.264 ЦПК перериває перебіг строку позовної давності. Також відповідно до ст.266 ЦК України минув передбачений ст. 258 ЦК України спеціальний строк давності і щодо додаткового зобов'язання зі сплати пені. Також не підлягають заводовленню позовні вимог про сплату штрафів, оскільки строк давності щодо вимог з їх сплати минув зі спливом 1 року після їх нарахування, адже згідно підписаної відповідачем довідки про умови кредитування штрафи нараховуються у разі прострочення сплати заборгованості за кредитом більш ніж 120 днів. Оскільки строк давності, як зазначено вище перервався 6 серпня 2013 року, то щодо позовної вимоги про сплату штрафу однорічний строк позовної давності на дату подання позову минув. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed