Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на: земельну ділянку площею 0,1220 га, що розташована в с. Дуліби Стрийського району Львівської області, яка належить [PERSON], будинок [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0586 га, що розташована по [ADDRESS], які належить [PERSON] В обґрунтування позову покликається на те, що 09.02.2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] (далі - позичальник) було укладено кредитний договір № 629/3-022, згідно якого відповідач на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання отримав кредит у розмірі 111 990,026 доларів США із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних з кінцевим терміном повернення до 08.02.2027 року. Відповідач [PERSON] зобов'язався погашати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору. Однак, своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та нарахованих відсотках згідно умов кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 17.06.2014 року виникла заборгованість на загальну суму 163 566,45 доларів США та 128 495,51 грн., яка відповідачем погашена не була. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором із відповідачем [PERSON] 09.02.2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №622. Згідно даного договору відповідач надала в забезпечення банку земельну ділянку площею 0,1220 га, що розташована в с. Дуліби Стрийського району Львівської області, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Окрім цього, 09.02.2007 року між банком та відповідачем [PERSON] для забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №621, згідно з умовами якого, [PERSON] надала в забезпечення банку будинок [ADDRESS], загальною площею 337,4 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0586 га, розташовану по [ADDRESS] та надану для обслуговування житлового будинку. Згідно умов вказаних вище іпотечних договорів за невиконання або неналежне виконання позичальником умов договору кредиту, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Про невиконання обов'язків по кредиту відповідачі попереджалися позивачем листами за вих. № 08.4-05/526 та № 08.4-05/527 від 02.08.2010 року про повернення кредитних коштів, сплати нарахованих відсотків, пені та штрафу у повному обсязі, однак жодного належного реагування з боку відповідачів не було. В судовому засіданні представник позивача Гаполяк О.В. позов підтримав, дав пояснення, аналогічні наведеним в позовній заяві, просить позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Окрім цього, доповнив, що станом на день розгляду справи відповідачами борг не погашений, розмір заборгованості складає 163 566,45 доларів США та 128 495,51 грн. Зазначив, що земельна ділянка площею 0,1220 га, що знаходиться в с. Дуліби Стрийського району Львівської області, надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, за згодою банку 07.10.2010 р. продана відповідачем [PERSON], а кошти, отримані за її продаж, зараховані банком в рахунок погашення заборгованості, і враховані при формулюванні ціни позову. В судовому засідання відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково та доповнив, що сплату кредиту він здійснював до початку 2009 року, однак, внаслідок фінансової кризи та складного матеріального становища він не мав можливості вчасно повертати кредитні кошти, у зв'язку з чим він, за згодою банку та в рахунок повернення частини кредитних коштів, продав свою земельну ділянку площею 0,1220 га, яка відповідно до іпотечного договору від 09.02.2007 року була передана ним позивачу для забезпечення виконання умов кредитного договору. Окрім цього, зазначив, що він має намір в подальшому повернути кредитні кошти банку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала частково та зазначила, що в неї з чоловіком дійсно існує заборгованість перед банком і вони мають намір її погасити, однак у зв'язку з складним матеріальним становищем вони на даний момент позбавлені такої можливості. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ч.1 ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ст.530 ЦК України зазначено, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. В судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 09 лютого 2007 року між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було укладено договір кредиту № 629/3-022, згідно умов якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 70 000 доларів США зі сплатою 13% річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п. 2.6. цього договору та порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку погашення заборгованості. Строк дії договору - до 09.02.2022 року /а.с.10-15/. 16 листопада 2007 року, у зв'язку із збільшенням суми кредиту та зміною відсотком ставки по кредиту між Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору кредиту № 629/3-022 від 09.02.2007 року, згідно якої п.1.1. договору кредиту замінено словами та цифрами «105 000,00 доларів США» /а.с.16-17/. У зв'язку із зміною умов кредитування за договором кредиту № 629/3-022 від 09.02.2007 року між сторонами 20 жовтня 2008 року було укладено додаткову угоду, згідно якої з 20.10.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом на рівні 15 % річних /а.с.19/. 30 липня 2009 року кредитор відповідно до умов додаткової угоди № 2 про внесення змін до договору кредиту № 629/3-022 від 09.02.2007 року надав позичальнику [PERSON] грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 111 990, 26 доларів США. Термін погашення суми основної заборгованості до 08.02.2027 року /а.с.20, 21-23/. Відповідно до п. 3.3.7 договору кредиту позичальник зобов'язаний сплачувати кредитору проценти за використання кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4, 2.5 цього договору. Згідно з п. 3.3.8 позичальник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п.1.1 договору кредиту. Пунктом 3.3.9 договору кредиту передбачено обов'язок позичальника достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках визначених п.п. 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору. Окрім цього, п.4.2 договору кредиту передбачено розмір та порядок сплати пені за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом. Відповідач [PERSON] не виконав умов договору щодо сплати заборгованості, чим порушив прийняті на себе договірні зобов'язання, а тому станом на 17.06.2014 року у нього виникла заборгованість, а саме: 100 180,27 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 63 386, 18 доларів США - заборгованість за відсотками; 34 955, 04 грн. - сума пені за несвоєчасне повернення кредиту; 93 540, 46 грн. - сума пені за несвоєчасне повернення відсотків /а.с.6-9/. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється законом, договором або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Нормами ст.ст. 610-612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язань є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Незважаючи на отримані вимоги /а.с.35-37, 39/ щодо погашення заборгованості, відповідачами не повернуто ПАТ «Укрсоцбанк» ні простроченої заборгованості за кредитним договором, ні повної сплати кредиту з процентами. Це свідчить про те, що позичальник [PERSON] недобросовісно ставиться до своїх зобов'язань за кредитним договором та не має наміру добровільно погасити заборгованість перед банком. Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 7 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що за рахунок предмету іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною третьою цієї статті встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Пунктами 37, 38 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року визначено, що невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. У випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором із [PERSON] 09.02.2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №622 /а.с.24-28/. Згідно даного договору відповідач надав в забезпечення банку земельну ділянку площею 0,1220 га, що розташована в с. Дуліби Стрийського району Львівської області, яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та належить іпотекодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 043749, виданого 18.04.2006 року Дулібською сільською радою Стрийського району Львівської області. Однак, як встановлено в судовому засіданні 07.10.2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки розміром 0,1220 га, кадастровий № 4625382000:01:019:0034, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану в с. Дуліби Стрийського району Львівської області. Судом встановлено та сторони не заперечили, що даний договір купівлі - продажу земельної ділянки, яка була предметом договору іпотеки, було здійснено з дозволу та відома позивача, а кошти, реалізовані за продаж такої, були спрямовані на погашення кредитної заборгованості відповідача [PERSON] перед банком, а тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме земельної ділянки розміром 0,1220 га, кадастровий № 4625382000:01:019:0034, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, розташовану в с. Дуліби Стрийського району Львівської області, слід відмовити. З копії технічного паспорта, виданого 07.05.2008 р. Стрийським МБТІ на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що власником такого є [PERSON] /а.с.99-105/. 09 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] для забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за договором кредиту № 629/3-022 від 09.02.2007 року було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №620, до якого 24.09.2008 року було внесено зміни та, згідно якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю житловий будинок з кафе, що знаходиться в [ADDRESS], який складається з однієї кухні, шести житлових кімнат, кафе, загальною площею 337, 4 кв.м., житловою площею 102,5 кв.м., до нього належить огорожа 1, огорожа 3, який належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ № 766250, виданого Дулібською сільською радою Стрийського району Львівської області 11.07.2008 року та земельну ділянку площею 0,0586 га, надану для обслуговування житлового будинку, розташовану по [ADDRESS], яка належить іпотекодавцю на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 348535, виданого 02.12.2005 року Дулібською сільською радою Стрийського району Львівської області /а.с.31-32, 83-88/. Пунктом 4.1 вказаного договору іпотеки передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задоволити свої вимоги, забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 12.11.2014 р. № 29384613 вбачається, що земельна ділянка, яка знаходиться в [ADDRESS] та житловий будинок [ADDRESS] знаходяться під забороною відчуження та належать [PERSON] /а.с.68-72/. Слід зазначити, що відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 07.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Таким чином, зважаючи на договір іпотеки від 09.02.2007 р., посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного округу [PERSON] 09.02.2007 р. за реєстровим № 620 та внесеними до нього 24.09.2008 р. змінами, предметом якого, окрім земельної ділянки площею 0,0586 га є житловий будинок з кафе, загальна площа якого становить 337,4 кв.м., житлова площа - 102,5 кв.м., спірний житловий будинок з кафе перебуває в іпотеці для забезпечення належного виконання умов споживчого кредиту, який надано в іноземній валюті, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на спірні правовідносини не поширюється, оскільки загальна площа нерухомого майна перевищує 250 кв.м., а тому суд приходить до висновку про можливість звернення стягнення на спірне нерухоме майно [PERSON] під час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення споживчих кредитів в іноземній валюті. Як роз'яснено у п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження, надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання, містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. За ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Частиною 6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до ст.ст. 62,58 Закону України «Про виконавче провадження» для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи з наведеного, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, а саме в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок «А-2» з кафе, що знаходиться по [ADDRESS], загальною площею 337,4 кв.м, житловою площею 102,5 кв.м, та земельну ділянку площею 0,0586 га, надану для обслуговування житлового будинку, розташовану в [ADDRESS], які належить іпотекодавцю [PERSON] шляхом проведення прилюдних торгів даного житлового будинку та земельної ділянки, зазначивши, що початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна в процесі виконавчого провадження з виконання рішення суду. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивача 3 632 грн. 70 коп. сплаченого ним судового збору.

Outcome: dismissed