Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до Глобинського районного суду Полтавської області. Остаточно сформулювавши позовні вимоги позивач просила: визнати недійсний і скасувати повністю рішення Виконавчого комітету Глобинської міської ради від 14.07.2006 № 271 « Про прийняття квартири [ADDRESS] до комунального житлового фонду Глобинської міської ради»; визнати недійсним та скасувати повністю свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006 року, серія [NUMBER] , видане Глобинською міською радою Полтавської області, яким посвідчено право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Глобинською міською радою Полтавської області; припинити право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Глобинською міською радою Полтавської області; визнати право приватної спільної сумісної власності на квартиру за адресою [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] ( яка померла [INFO] ); визначити, що частка [PERSON] у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] становить Ѕ; визначити, що частка [PERSON] ( яка померла [INFO] ), у праві приватної спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] становить Ѕ. В обґрунтування позову вказано, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.01.1995 спірна квартира належить позивачеві та члену її сім`ї [PERSON] (матері позивача) на праві спільної сумісної власності, площа квартири 40,9 кв.м. Вказані особи проживали у квартирі. Під впливом сторонніх осіб та не будучи обізнаними з наслідками вчинюваних 03.07.2006 дій, вони подали заяви до виконавчого комітету Глобинської міської ради про припинення права власності на частки у квартирі та прийняття квартири до комунального житлового фонду. 03.07.2006 вказані особи знялися з реєстраційного обліку у квартирі, але продовжили там проживати. У.Ф.Жолобіцька померла [INFO] у вказаній квартирі, позивач прийняла усю її спадщину, у т.ч. частку у квартирі, до 08.09.2006 проживала у квартирі. Виконавчий комітет Глобинської міської ради не повідомляв позивача та [PERSON] про розгляд їх заяв і про прийняте рішення. Вони нікому не давали доручення на скасування свідоцтва на житло, на подання від їх імені заяв до БТІ щодо квартири, самі не писали жодних заяв до БТІ. Позивач тимчасово виїхала до монастиря в Світловодський район Кіровоградської області, а у спірній квартирі залишалися та продовжують залишатися окремі речі позивача (стіл, посудна шафа, ліжко, люстра тощо). 08.09.2014 із Реєстру права власності на нерухоме майно позивач довідалася, що квартира належить відповідачеві. Згодом довідалася, що спірне свідоцтво про право власності було складено відповідачем на основі спірного рішення виконкому. Рішення відповідача позивач отримала 15.10.2014. Датою отримання позивачем відомостей про порушення її прав вважає 08.09.2014. Позивач не отримувала від відповідача та/або його виконавчого комітету будь-яких рішень щодо спірної квартири. Позивач та її мати не складали та не подавали до органу БТІ заяви за формою Додатку 9 до "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно", яким передбачено подання особистої заяви до органу, який проводить реєстрацію відмови від власності та яким роз`яснюються зміст та правові наслідки вчинюваної дії. Позивач усно зверталася до нотаріуса з питання оформлення спірної квартири як її спадщини, але нотаріус усно відмовив їй через відсутність майна та наявність спору. Позивач в судове засідання не з`явилась, належним чином повідомлена причини неявки суду не відомі. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, пояснив, що Закон України "Про місцеве самоврядування", у т.ч. ст. 59, не відносять до повноважень виконавчих комітетів міських рад питання скасування свідоцтв про право власності або прийняття житла у комунальну власність. Додатком № 9 до Тимчасового положення "Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно", що діяв у той час, встановлено форму відповідної заяви про відмову від права власності на майно, передбачено її підписання особою, яка відмовляється від майна, та подання нею особисто відповідної зави до органу БТІ. Однак заяви [PERSON] і [PERSON] є іншими за змістом. Відповідач самостійно звернувся із заявами про складення свідоцтва про право власності до БТІ на основі рішення свого ж виконавчого комітету. У розумінні ст. 347 ЦК України позивач та її мати не вчиняли відмови від права власності, відповідних заяв власника до відповідного реєстру не подавали. Угода про передачу права власності мала вчинятися у нотаріальній формі, оскільки квартира є нерухомістю. Представник наголосив, що на час прийняття спірних рішення виконкому та складення свідоцтва про право власності на квартиру [PERSON] вже померла. Щодо пропуску строків давності вказав, що позивач звернулася у встановлений строк до адміністративного суду за захистом своїх прав після того, як дізналася, що не є власником квартири. Відповідачі представників у судові засідання не направляли, звернулися до суду із заявами про розгляд справи за відсутності свого представника та визнання позову, в останнє судове засідання направили заяву про застосування строків позовної давності і з цих причин відмовити у задоволенні позову. Третя особа [PERSON] .Похила направила заяву про розгляд справи без її участі. Представник прокуратури Полтавської області В.В.Нечипоренко заперечував проти задоволення позову, підтримував заяву відповідачів про застосування строків позовної давності. 03.06.2016 [PERSON] і [PERSON] склали заяви про відмову від квартири. Їх заяви є правочинами, можливо даруванням, безоплатною передачею, пожертвою тощо квартири відповідачеві. Вчиняючи відповідні дії вони мали на меті припинити своє право власності на квартиру, що було їх свідомим рішенням. Це підтвердили допитані у суді свідки. 14.07.2016 виконавчий комітет Глобинської міської ради прийняв спірне рішення, згодом складено відповідне свідоцтво про право власності на ім`я відповідача. Облік та реєстрація нерухомого майна є делегованими повноваженнями виконавчих комітетів, тому спірне рішення виконавчого комітету є законним. Орган БТІ належним чином зареєстрував право власності відповідача на спірну квартиру отримавши відповідні документи від Глобинської міської ради. Документи відповідача щодо можливого повідомлення [PERSON] і [PERSON] про рішення щодо спірної квартири відсутні. Позивач достовірно знала що її право власності на квартиру припинено у 2006 році, штучно створює докази поважності звернення з позовом до суду поза межами строків позовної давності. Третя особа [PERSON] у судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв, правом надати пояснення не скористався. Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, показання свідків, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні повідомив, що у той час був заступником міського голови з виконавчої роботи, членом виконкому. Пам`ятає, що дві жінки відмовлялися від квартири, було відповідне рішення виконкому. Свідок разом із [PERSON] були у відповідній квартирі, [PERSON] пам`ятає, що були якісь документи підписані двома жінками у нотаріуса. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що у 2006 році обіймала посаду у виконавчому комітеті Глобинської міської ради. У 2006 році [PERSON] неодноразово зверталася до голови і заступника голови міської ради щодо "передачі квартири" міській раді. Це був єдиний випадок подібного звернення. Казала, що держава дала квартиру, вона бажає її здати. Свідок була у складі комісії, яка обстежувала квартиру до розгляду відповідного питання на виконавчому комітеті. Проект рішення виконкому щодо квартири складав [PERSON] . Під час прийняття спірного рішення виконкому свідок була у відпустці. Усі рішення виконавчого комітету або міської ради надсилаються зацікавленим особам або отримуються ними особисто. Свідок не знає чи надсилалися спірні рішення [PERSON] або [PERSON] . Строк збереження відповідних документів сплив, їх знищено. Свідок припустила, що у рішенні виконавчого комітету допущено описку щодо прізвища позивача, допущена механічна помилка. Відповідно до свідоцтва про право власності від 23.01.1995 (т. 1 а.с. 7) [PERSON] і [PERSON] є співвласниками приватизованої ними житлової квартири [ADDRESS] (спірної квартири). Згідно відміток у паспорті громадянина України [PERSON] (позивача) її знято з реєстраційного обліку спірної квартири 04.07.2006, а 08.09.2006 взято на реєстраційний облік у с. Павлівка Світловодського району Кіровоградської області (а.с. 6). [PERSON] померла [INFO] у м. Глобине, що підтверджено копією відповідного свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 10). 03.07.2006 І. [PERSON] і [PERSON] склали заяви до виконкому Глобинської міської ради, підпис у яких посвідчено нотаріально нотаріусом І.Г.Похилою (третьою особою) (т. 1 а.с. 96, 97), з проханням прийняти рішення "про припинення права власності за кожною з них на 1/2 частину" спірної квартири, а також "прийняти її до житлового фонду Глобинської міської ради". Заяви не містять вказівки на роз`яснення їх авторами наслідків їх складення, подання тощо, за своїм змістом не є правочинами, на що також вказували позивач, його представники. На підставі вказаних заяв прийнято рішення виконавчого комітету Глобинської міської ради від 14.07.2006 № 271 "Про прийняття квартири [ADDRESS] до комунального житлового фонду Глобинської міської ради" (т. 1 а.с. 7, 95): виконавчий комітет, заслухавши заяви [PERSON] та [PERSON] вирішив скасувати право власності на спірну квартиру та прийняти її до комунального житлового фонду Глобинської міської ради; оформити право власності на спірну квартиру; КП "Кременчуцьке МБТІ" провести реєстрацію квартири згідно з Тимчасовим положенням "Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року за № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2014 (т. 1 а.с. 8), складеною [PERSON] , спірна квартира є комунальною власністю Глобинської міської ради за свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006, серія [NUMBER] , виданим Глобинською міською радою Полтавської області. З реєстрової справи № 07-1 щодо спірної квартири (т. 1 а.с. 142-155) вбачається, що 09.11.2006 КП "Кременчуцьке МБТІ" "таксувало" 06.11.2006 свої дії з оформлення права власності за Глобинською міською радою стосовно спірної квартири, яка вже 23.10.2006 перебуває на балансі відповідача; на підставі листа відповідача від 23.10.2016 № 1297; заяви відповідача про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.11.2016 до якої додано, зокрема, "ксерокопії заяв громадян про відмову від приватизації" (т. 1 а.с. 153, 154) тощо. Суд наголошує, що відповідач назвав заяви [PERSON] та [PERSON] від 03.07.2006 заявами про відмову від приватизації, що змісту заяв не відповідає (т. 1 а.с. 153, 154). Приватизація спірної квартири відбулася у 1995 році (т. 1 а.с. 155). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006, серія [NUMBER] , виданим Глобинською міською радою Полтавської області (т. 1 а.с. 150), відповідач є власником спірної квартири "на підставі рішення виконкому Глобинської міської ради Полтавської області про оформлення права власності, дата 14.07.2006". 09.11.2006 КП "Кременчуцьке МБТІ" прийняло рішення про реєстрацію права власності за відповідачем (т. 1 а.с. 151). Рішенням виконавчого комітету Глобинської міської ради від 15.04.2008 № 193 (т. 1 а.с. 9) спірній квартирі встановлено статус службового гуртожитку, яка надана для проживання працівникам прокуратури Глобинського району. Третя особа [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі (т. 1 а.с. 189, 211, 212). Суд зазначає, що нас виникнення спірних правовідносин Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене\~наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року за № 7/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445, не містило Додатку 9, як на це вказує позивач за формою "Заява про відмову від права власності та інших речових прав на нерухоме майно" (т. 1 а.с. 176). Положення було доповнене Додатком 9 наказом Міністерства юстиції України від\~ 28.07.2010 N 1692/5 "Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно" (т. 1 а.с. 176). Відтак посилання позивача і його представників на Додаток 9 є некоректним. Натомість пунктом 3.10 вказаного Тимчасового положення, що був чинним на той час, передбачалося, що у разі відмови власника від права власності на нерухоме майно в розділ Реєстру прав уноситься відповідний запис про відмову на підставі заяви власника майна,\~поданої особисто\~та справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом.\~ До заяви додаються правовстановлювальні документи, на підставі яких була проведена реєстрація прав власності на нерухоме майно та які підлягають анулюванню реєстратором.\~ Оригінали анульованих правостановлювальних документів з відміткою "Анульовано", завіреною печаткою БТІ, підшиваються до реєстраційної справи.\~ У записах Реєстру прав\~робиться відмітка про відмову від права власності\~на підставі відповідної заяви власника майна, та одночасно про це повідомляються органи місцевого самоврядування. Заявнику видається витяг з Реєстру прав. Пунктом 3.11 передбачено, що безхазяйне нерухоме майно береться на облік БТІ за місцезнаходженням нерухомого майна за заявою відповідного органу місцевого самоврядування.\~ При цьому у відповідному розділі Реєстру прав робиться відмітка "безхазяйне". \~Про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна органу місцевого самоврядування видається інформаційна довідка з Реєстру прав на бланку відповідного БТІ. Ч.1\~ст. 182 ЦК\~України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 2\~ст. 331 ЦК\~України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно\~до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 346 ЦК України\~підставою припинення права власності є відмова власника від права власності. Ч.ч 1, 3\~ст. 347 ЦК\~визначено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке відлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. Отже на час прийняття спірного рішення виконавчого комітету Глобинської міської ради була чинною\~ст. 347 ЦК України, якою регламентувалося право власника на відмову від права власності та порядок такої відмови шляхом внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. На час спірних подій державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснювали підприємства-бюро технічної інвентаризації (БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Таким чином, в п. 3.11 Тимчасового положення були реалізовані приписи ч. 2\~ст. 335 ЦК України\~щодо набуття права власності на безхазяйну річ. Ч. 2\~ст. 335 ЦК України\~передбачала і\~передбачає,\~що безхазяйні\~нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність. У спірних відносинах вказаний порядок припинення права власності на нерухоме майно, визнання його безхазяйним та передачу у комунальну власність\~\~дотримано не було. Заяви не є правочинами, вчиненими у нотаріальній формі саме щодо відчуження права власності відповідачеві. Відповідно до ч. 2\~ст. 19 Конституції України\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений\~Конституцією\~та законами України.\~\~Відповідно до\~ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"\~сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені\~Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.\~\~ Судом достовірно встановлено і не заперечувалося особами, які беруть участь у справі, що [PERSON] і [PERSON] із заявою про відмову від права власності на спірну квартиру до КП "Кременчуцьке МБТІ" не зверталися, тому відповідний запис до Реєстру прав державним реєстратором БТІ не вносився. Такі заяви була направлені названими особами до виконавчого комітету Глобинської міської ради, останній прийняв їх до розгляду та розглянув по суті з порушенням порядку, встановленого чинним на той час законодавством - фактично поза межами своїх повноважень. Так, із зазначених норм законодавства випливає, що рішення про передачу спірної квартири у комунальну власність територіальної громади уповноважений приймати лише суд після набуття вказаним майном статусу безхазяйного\~\~та спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, або ж\~право власності мало переходити за вчиненим двостороннім нотаріально засвідченим правочином про перехід права власності на спірну квартиру від [PERSON] і [PERSON] до Глобинської міської ради, що не відбулося. Отже виконавчий комітет Глобинської міської ради без достатніх правових підстав 14.07.2006 скасував право власності [PERSON] і [PERSON] на спірну квартиру та 14.07.2006 вирішив оформити право власності за Глобинською міською радою. Суд повторює, що їх заяви не є правочинами щодо передачі квартири у власність відповідача. Відтак право власності [PERSON] і [PERSON] на спірну квартиру могло б бути анульованим та у подальшому визнано безхазяйним у разі дотримання зазначених приписів законодавства як відповідачем, так і органом БТІ. Проте, у зв`язку зі смертю [PERSON] 21.07.2006, усе належне їй майно стає 21.07.2006 (день відкриття спадщини) її спадщиною, перехід права власності на нього відбувається за правилами спадкування, що також свідчить про незаконність оформлення 09.11.2006 спірного свідоцтва про право власності, а також звернення відповідача до органу БТІ 23.10.2006 з питання оформлення права власності (т. 1 а.с. 146). Щодо можливого пропуску строків позовної давності суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представник позивача [PERSON] пояснив, що інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2014 (т. 1 а.с. 8), складеного [PERSON] , про те, що спірна квартира є комунальною власністю Глобинської міської ради за свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006, серія [NUMBER] , виданим Глобинською міською радою Полтавської області, [PERSON] отримала після свого звернення до міської ради щодо статусу спірної квартири у вересні 2014 року. З моменту отримання відповідного витягу позивач та його представники довідалися про порушення прав позивача. Як наслідок позивач 12.11.2014 звернулася до адміністративного суду з позовом про визнання незаконним та скасування спірного рішення виконавчого комітету. Провадження відкрито Глобинським районним судом Полтавської області за № 527/2752/14-а. Скасовуючи постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 14.01.2016 у справі № 527/2752/14-а, Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10.05.2016 погодився з висновками суду першої інстанції, що позивачеві стало відомо про спірне рішення виконавчого комітету Глобинької міської ради лише 15.10.2014 після отримання його тексту з архівного сектору Глобинської РДА. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або\~адміністративній справі, що набрало законної сили,\~не доказуються\~при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Листом архівного сектору Глобинської РДА від 08.11.2016 № 04-02/806 (т. 1 а.с. 93) стверджено, що журнали реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції не є документами Національного архівного фонду, строк їх зберігання 3 роки, відповідні журнали знищено. Докази повідомлення [PERSON] і [PERSON] виконавчим комітетом Глобинської міської ради про ухвалені рішення щодо спірної квартири відсутні. Відтак підстави для відмови у позові через заявлені відповідачами сплив позовної давності відсутні. Свідоцтво про право власності від 23.01.1995 дійсне і не оспорювалось сторонами, тому відсутні підстави для повторного визнання права власності за сторонами з визначенням часток, в цій частині права позивача не порушені. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України). За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial