Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-11 00:00:00

[PERSON], звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовом, де просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], укладений 03 листопада 2001 року між нею та [PERSON], яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON]. Договір зареєстрований Жовтоводським представництвом товарної біржі "Дніпродзержинська". Одночасно, позивач просить визнати за нею, з моменту укладення договору, право власності на вказане майно. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує, що 03 листопада 2001 року між нею та відповідачем [PERSON], яка діяла у своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], укладено вказану угоду, що посвідчена Жовтоводським представництвом товарної біржі "Дніпродзержинська" і 08 листопада 2001 року зареєстрований КП «Жовтоводське БТІ». Нотаріально договір купівлі-продажу не був посвідчений, оскільки вона була введена в оману працівниками біржі, за твердженнями яких нотаріальне посвідчення угоди не є обов'язковим. Посилаючись на те, що на час укладання вказаної угоди сторони досягли згоди з усіх істотних умов притаманних цьому роду угод, просить позов задовольнити. При цьому, вказує що не має можливості реалізувати свої права з володіння та користування майном як власник. Позивач, як і відповідачі, у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви від них, де зазначаючи на необхідності розгляду справи за їх відсутності, позивач свої позовні вимоги підтримує, а відповідачі визнають. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. У відповідності до ч.1,2 ст. 4 Закону України "Про власність", що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Згідно ч. 1 ст.13 Закону України "Про власність" об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки ,насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, [PERSON], що діяла за себе та свого неповнолітнього сина [PERSON], продала, а [PERSON] придбали об'єкт нерухомості, а саме однокімнатну квартиру загальною площею 35,2 кв.м., житловою площею 19 кв.м., що розташована за адресою [ADDRESS], що належить продавцю, при цьому остання отримала від позивача за нерухоме майно 1000 гривен до підписання угоди. Даний договір зареєстрований за № 012/400-Ж 03 листопада 2001 року Жовтоводським представництвом товарної біржі "Дніпродзержинська" (а.с.7). 08 листопада 2001 року договір купівлі-продажу зареєстрований КП «Жовтоводське БТІ». Нотаріально договір посвідчено не було, оскільки на час його укладення ст.15 Закону України "Про товарну біржу" передбачала, що договір укладений на торговій біржі не потребує свого подальшого нотаріального посвідчення. Сторони виконали передбачені договором умови угоди. Фактично позивач вступила у володіння і користування вказаним нерухомим майном з 03 листопада 2001 року. Із копії паспорту на квартиру, придбану в особисту власність, вбачається, що [PERSON] є власницею квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.5-6). На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися придбаним нерухомим майном та вчиняти щодо нього будь-які цивільно-правові угоди, оскільки договір купівлі-продажу не пройшов нотаріального посвідчення. Статтями 391, 392 ЦК України ( в редакції 2003 року) встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного, суд вважає, що позивач та відповідачі виконали усі умови договору купівлі-продажу житлового приміщення, які не порушують інтереси держави чи третіх осіб, у зв'язку із чим суд приходить до висновку про можливість визнання договору купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою [ADDRESS], укладеного 03 листопада 2001 року між [PERSON], яка діяла за себе та свого неповнолітнього сина [PERSON], та [PERSON] дійсним, визнавши за позивачем право власності на вказане нерухоме майно. Враховуючи наведене,

Outcome: approved