Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Позивач звернувся у суд із вказаним позовом до відповідачів. В обґрунтування позову послався на те, що з 1977р. по 1986 р. працював на підприємствах по видобутку вугілля, які на даний час входять до складу ДП "Львіввугілля", а також у період з 1986 по 2006 р. у ВГРЗ. У зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих та важких умовах праці захворів на професійні захворювання у вигляді: хронічного обструктивного бронхіту ІІ ст., фаза стихаючого загострення, емфізема легень, ДН-ІІ ст.. Висновком МСЕК від 04.05.2006 р. йому вперше та безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності і 45% втрати професійної працездатності. Вважає, що йому було заподіяно моральну шкоду, оскільки, безстроково на 45% втратив працездатність внаслідок профзахворювання, що значно посилює його фізичні і моральні страждання, відчуває постійні незручності у повсякденному житті, змушений терпіти фізичні болі, що призвело до зміни ритму та порядку життя. Розмір моральної шкоди оцінює у 21000 грн. щодо вимог про стягнення моральної шкоди з ЛВВГРЗ та 9000 грн. моральної шкоди з ДП "Львіввугілля". Позивач у судовому засіданні, позовні вимоги підтримав, пояснив, що впродовж з 1977 р. по 1986 р. працював під землею у шкідливих умовах на шахті, а з 1986 р. по 2006 р. працював респіраторщиком у ВГРЗ. Внаслідок роботи у шкідливих та важких умовах праці, отримав професійні захворювання та втратив працездатність. У 2006 року йому вперше та безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 45% втрати працездатності по професійних захворюваннях. Змушений постійно проходити медичне лікування. Через значну втрату працездатності, відчуває значні болі у грудях, задишку, обмежений у рухах, що викликає великі незручності при веденні домашнього господарства. Вважає що йому заподіяно моральної шкоди, у зв'язку із чим просить позов задовольнити. Представник відповідача Гнатишин О.Б. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, щодо задоволення позову заперечила, в обґрунтування яких повідомила, що відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на органи МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Звертає увагу на те, що позивачем не подано висновку МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок втрати працездатності. Також зазначила, що позивач пропустив трьохмісячний термін передбачений ч.1 ст.233 КЗпП України для зверненням для захисту свого права. Представник відповідача ДП "Львіввугілля" у судовому засіданні зазначив, що відповідно до наказу МОЗ № 212 від 22.11.1995 року на органи МСЕК покладено обов'язок встановлення факту спричинення моральної шкоди. Звертав увагу на те, що позивачем не подано висновку МСЕК, лікаря психіатра чи висновку ЛКК про встановлення факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок трудового каліцтва. Також зазначив, що позивачем пропущений трьох місячний термін звернення до суду. передбачений КЗпП України. Крім цього, у наданих медичних документах немає покликання про отримання позивачем фізичних та душевних страждань внаслідок отриманого захворювання. Крім цього, у наданих медичних документах немає покликання про отримання позивачем фізичних та душевних страждань внаслідок отриманих профзахворювань. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач впродовж з 1977 р. по 1986 р. працював на підприємствах по видобутку вугілля "Укрзахідвугілля", які на даний час входять до складу ДП "Львіввугілля", а також в період з 1986 по 2006р. працював респіраторщиком у ВГРЗ. Внаслідок роботи в особливо шкідливих та тяжких умовах праці під землею у шахтах позивач захворів на професійні захворювання у вигляді: хронічного обструктивного бронхіту ІІ ст., фаза стихаючого загострення, емфізема легень, ДН-ІІ ст.. 05.04.2006 р. відповідачем Львівсько_волинським ВГРЗ було складено акт розслідування професійного захворювання форми П-4, яким встановлено, що останні виникли внаслідок праці у шкідливих умовах під землею на протязі 29 р. 7 м. з яких 20 р.1м. у ВГРЗ зі шкідливими умовами праці внаслідок запиленості повітря робочої зони, несприятливих факторів мікроклімату. Висновком міжрайонної спеціалізованої МСЕК від 04.05.2006 р. [PERSON] вперше та безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності . [PERSON] ставить вимоги про відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров'я внаслідок професійних захворювань при виконанні трудових обов'язків. Свої вимоги останній заявляє до Львівсько-Волинського ВГРЗ та ДП "Львіввугілля". Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Пунктом 11 Постанови пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати працездатності. Окрім того, Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 21.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" встановлено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України (яка набрала чинності 13.01.2000 р.) за наявності порушення права працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Під моральною шкодою, згідно з п.3 згаданої Постанови Пленуму Верховного Суду України, слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму ВСУ, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого- спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до змісту ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України № 1-рп/2004 від 27.01.2004 p., ушкодження здоров'я заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. З досліджених матеріалів справи вбачається, що знайшли підтвердження обставини заподіяння позивачеві моральної шкоди, яка обумовлена моральним та фізичним стражданням з приводу ушкодження здоров'я, внаслідок професійних захворювань при виконанні своїх трудових обов'язків, у зв'язку з якими [PERSON] вперше та безтерміново встановлено ІІІ групу інвалідності та 45% втрати професійної працездатності по профзахворюваннях. Усе це призвело до того, що позивач втратив працездатність, він обмежений у рухах постійно відчуває болі у грудях, не може виконувати повноцінно роботу при веденні домашнього господарства, став інвалідом. Всі ці обставини суттєво погіршили уклад його життя, вимагають додаткових зусиль для його належної організації. З огляду на це суд прийшов до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди. Оцінюючи розмір моральної шкоди суд враховує загальний стаж роботи позивача на підземних роботах з шкідливими умовами праці, що складає 29р. 7м., однак вважає, що так як позивач працював як і на підприємствах ДП "Львіввугілля" так і у ВГРЗ тому кожен із відповідачів повинен нести відповідальність за моральну шкоду спричинену позивачеві внаслідок ушкодження його здоров'я пропорційно до відпрацьованого часу. Як вбачається із трудової книжки [PERSON] та акту розслідування професійного захворювання від 05.04.2006 р., стаж роботи позивача у шкідливих умовах праці складає 29р.7м з яких 21 р. 1 м. позивач працював у Львівсько-Волинському ВГРЗ, що складає 68 % його стажу. На вугільних підприємствах, які входять до складу ДП "Львіввугілля" позивач працював протягом 32% трудового стажу в умовах шкідливих факторів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлений його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Суд враховує і ту обставину, що [PERSON] став інвалідом ІІІ групи, йому встановлено 45% втрати працездатності у зв'язку із професійними захворюваннями. Беручи до уваги наведене, з врахуванням глибини моральних страждань, ступеня вини, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до переконання, що з ДП "Львіввугілля" в користь позивача слід стягнути 3000 грн. моральної шкоди, а з Львівсько-Волинського ВГРЗ - 6000 грн. моральної шкоди, так як заявлені позивачем вимоги про стягнення є завищені та належним чином не обґрунтовані. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідачів.

Outcome: partial