Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач, банк, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача - [PERSON] заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що заборгованість у розмірі 37527,49грн. з яких: 18512,22грн - заборгованість за тілом кредиту, 7051,09грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 9600,97грн - заборгованість за пенею; 100 - заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 2263,21 грн. - штраф (500,00 грн. фіксована частина та 1763,21грн. - процентна складова), виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань згідно Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Відповідач [PERSON] (далі - відповідач, позичальник, клієнт, [PERSON] ) в установлений законом строк надала суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи доказів, які б підтверджували розмір суми, яку позивач вимагає стягнути з відповідачки. В обґрунтування відзиву зазначила, що в період часу з грудня 2008 по листопад 2018 року вона активно користувалася банківським послугами АТ КБ «ПРИВАТБАНК», але в кінці листопада 2018 року помітила, що з її карткового рахунку невідомі особи в період з квітня 2018 року по листопад 2018 року без її згоди знімали грошові кошти. Загалом за вказаний період всього було знято незаконно 6662 грн. Про вищевказаний випадок вона повідомила банк, але останній проігнорував її звернення. 06.12.2018 року відповідачка звернулася із заявою про крадіжку грошей з її карткового рахунку до Чутівського ВП ГУНП у Полтавській області, після чого було порушене кримінальне провадження №120181703500000423 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. Про дану обставину також було повідомлено банку, але позитивних результатів це не дало. Після чого відповідач була змушена заблокувати свою банківську карту. Відповідач зазначає, що 30.05.2019 року вона звернулася на урядову гарячу лінію з вимогою вжити заходи, спрямовані на усунення бездіяльності банку, після чого позивач повернув частину коштів у розмірі 3125 грн на картковий рахунок відповідачки. Решту коштів до цього часу не повернуто. Також відповідач зазначає, що позивач знімав грошові кошти з пенсійного рахунку відповідача. Позивач у встановлений законом строк подав відповідь на відзив, у якій просив суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі та вказав, що відповідачем було підписано заяву на отримання кредиту, а підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому. Позивач вказує, що відповідач зверталася в банку із заявою про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії та здійснювала погашення заборгованості вже на пере випущену карту, що також підтверджує її отримання відповідачем. Позивач вважає, що подальше користування карткою, періодичне погашення заборгованості, в тому числі після перевипуску картки, підтверджує, що відповідач знав про наявність заборгованості, що утворилася і усвідомлював характер і наслідки невиконання кредитних зобов`язань. Щодо договірного списання грошових коштів позивач зазначає, що при оформленні кредиту, заяву на отримання кредиту, підписується повнолітньою, дієздатною особою, яким підтверджується, що Позичальник ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами, позичальник підтвердив свою згоду на те. що Заява, Умови надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи складають між ним і Банком Договір про надання банківських послуг.Згідно умовам договору, а саме п. 1.1.3.1.б.Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків Клієнта, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум які підлягають сплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в випадку настання строків платежів по іншим договорам. Банк проводить списання коштів в грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалентна сумі заборгованості по договору. Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що за договором про надання банківських послуг №б/н від 18.02.2008 клієнт - відповідач по справі - має прострочену заборгованість, банк правомірно здійснював списання грошових коштів. Також позивач вказує, що відповідач про втрату карти не заявляла, відповідно особа, яка отримала кошти мала в наявності платіжну карту і знала ПІН-код даної карти, а також було встановлено, що з карток відповідача були здійсненні оплати на користь GOOGLE. Це означає, що відповідачем підключено свою картку до аккаунту GOOGLE. В такому випадку платежі на користь даного одержувача можуть відбуватися за запитом без підтвердження смс-паролю. У зв`язку з відсутністю доказів звернення відповідача в банк із заявою про внесення картки в стоп-лист платіжної системи, а також будь-яких звернень останньої про втрату карти, заперечення відповідача не можуть прийматися судом до уваги та являються необґрунтованими. Представник відповідача в установлений законом строк надав заперечення на відповідь на відзив, у якому вказав, що твердження позивача не відповідають дійсності, так як електронний платіжний засіб, тобто кредитну картку, відповідач не втрачала, так як з виписки з карткового рахунку вбачається, що карткою відповідач користувалася регулярно. Відповідач вказує, що позивачем не вжиті заходи для повного виконання вимог ст. ст. 38,39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Також зазначає, що інформація, яка призвела до незаконного заволодіння грошима з кредитної картки виходить саме з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або внаслідок недобросовісності працівників банку або внаслідок слабкості комп`ютерної системи захисту інформації. Крім того, вказує на факт повернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» частики вкрадених у відповідача грошей, що свідчить про фактичне визнання вини у тім, що позивач допустив викрадення коштів з кредитної карти відповідача. Представник відповідача вказує, що вищевказаний договір про надання відповідачу банківських послуг з період його дії за ініціативою банку неодноразово пролонгувався без узгодження з відповідачем шляхом перевипуску карти. Також, представник відповідача вказує, що позивач відмовляється надати належний розрахунок заборгованості [PERSON] , посилаючись на технічні ускладнення, а також бажає стягнути з відповідача певну суму, не дивлячись на те, що розмір суми, що підлягає стягненню, позивачем не доведений. Також представник відповідача акцентує увагу на тому, що відповідач уклала з АТ КБ «Приватбанк» у особі Чутівського відділення філії «Полтавське головне регіональне управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» договір про надання їй банківських послуг. Відповідно до умов цього договору банк повинен був відкрити їй так званий картковий рахунок та встановити кредитний ліміт, у межах якого їй надавалася можливість користуватися грішми. Відповідач же, у свою чергу, повинна була відшкодовувати Банку грошові кошти, зняті нею з карткового рахунку та сплачувати нараховані на них відповідачем відсотки. На підтвердження факту укладення договору позивачці відповідачем була видана банківська картка. Представник відповідача зазначає, що відповідачка є тим самим пересічним споживачем банківських послуг, про якого йдеться у Постанові Великої Палати Верховного суду України від 03.07.2019 у справі №14-131цс19.Вона має середню освіту, яку отримала за часів СРСР, до банківської справи відношення теж не має. Вона є літньою, людиною, зосереджена переважно на домашньому господарстві, догляді за чоловіком, інвалідом 2-ї групи довічно, малолітніми онуком та онукою. Представник відповідача вказує, що зазначений договір в період його дії за ініціативою банку неодноразово пролонгувався без узгодження з відповідачем шляхом так званого «перевипуску» картки. При кожному з «перевипусків» позивач був повинен повторити процедуру, що передувала укладенню договору . Але анкета/заява та будь-які інші документи, що підтверджують ознайомлення та погодження відповідачки з положеннями цієї заяви/анкети, а також її погодження з Умовами та правилами надання банківських послуг, встановлені позивачем (коли, до речі, той, ще не належав державі), тобто фактично з новими умовами надання кредиту, а саме: відповідні заяви/анкети, а також підписи відповідачки, у документах, які б свідчили, що вона ознайомлена та погоджується Умовами та правилами надання банківських послуг, встановлені позивачем, останнім не надані, в матеріалах справи вони відсутні. У зв`язку з викладеним, представник відповідача вважає, що позивачем не доведено факту обізнаності відповідача Умовами та правилами надання банківських послуг, а також заявленої до стягнення суми заборгованості відповідача перед позивачем. Позивач надав додаткові пояснення по справі, в яких, крім обставин, викладених у відповіді на відзив, зазначив, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України, на думку позивача, не суперечить, оскільки між сторонами були здійснені всі необхідні дії задля придбання, припинення або зміну цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Крім того, позивач зазначає, що з наданої до суду копії анкети-заяви на двох сторінках від 18.02.2008 року, вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що " Я згодна (єн) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", підписану відповідачем власноруч, з якої чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Позивач вказує, що зазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Щодо обґрунтованості суми боргу відповідача позивач зазначає, що виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції).Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. У судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. У судовому засіданні відповідач та її представник заперечували проти позову, просили відмовити в його задоволенні в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позов, запереченнях на відповідь на відзив по даній справі. Суд, заслухавши вступне слово відповідача та його представника, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно заяви від 18.02.2009 між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого, в свою чергу, є АТ КБ «ПриватБанк», згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у сумі 250 грн, який в подальшому неодноразово збільшувався, зі сплатою базової процентної ставки в розмірі 2,5% щомісяця на залишок заборгованості, отримавши платіжну картку «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» таперсональний ідентифікаційний номер для авторизації (а.с. 129 та зворотна його сторона). У заяві від 18.02.2009 зазначено, що відповідач ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення. Також, в матеріалах справи міститься довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 18.02.2009 (а.с. 12) До позову банк надав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 15.08.2019 р. становить 37527,49грн, з яких: 18512,22 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7051,09 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита, 9600,97 грн - заборгованість за пенею; 100 - заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; 2263,21 грн. - штраф (500,00 грн. фіксована частина та 1763,21грн. - процентна складова), яка виникла внаслідок неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань згідно Умов та Правил надання банківських послугу ПриватБанку та Правил користування платіжною карткою. Суд зазначає, що відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18.02.2009 року відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18.02.2009 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини кредитного договору. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заявупро приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що на момент отримання відповідачем кредитних коштів вказані Умови та Правила надання банківських послуг взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.04.2006 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.05.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони до запропонованого договору. Також, суд враховує, що пересічний споживач банківських послуг, яким є позивач у даній справі, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності,не може ефективно здійснити своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту, та умовами і правилами надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Аналогічна правова позиція про неможливість вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які не визнаються відповідачем та не містять його підпису, містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про пеню та штрафи за несвоєчасне погашення кредиту, сама по собі надана банком Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки зазначена довідка достовірно не підтверджує відповідність вказаних у ній умов кредитування Умовам та Правилам банківських послуг, що діяли на момент підписання відповідачем заяви від 18.02.2009. Враховуючи викладене, з огляду на те, що наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду`у даному випадку не можуть вважатися складовою частиною кредитного договору, а сама заява від 18.02.2009 не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та її визначеного розміру, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь банку 9600,97 грн. заборгованості за пенею, 100,00 грн. - заборгованості за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн та 2263,21 грн. - штрафу (500,00 грн. фіксована частина та 1763,21 грн. - процентна складова) . Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 18512,22 грн заборгованості за тілом кредиту та 7051,09 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, суд зазначає наступне. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Як встановлено судом, між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого в свою чергу є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] існують кредитні правовідносини. З матеріалів справи, зокрема з виписки по руху коштів по клієнтському рахунку [PERSON] вбачається, що позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, а також те, що відповідач фактично отримав та використовував надані банком кредитні кошти (а.с. 123-129). Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача, дослідивши довідку про рух коштів по клієнтському рахунку [PERSON] , а також надану відповідачем виписку про рух коштів по її картковим рахункам, відкритим в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за період з 01.01.2018 по 31.12.2018, яка видана банком, судом встановлено, що відповідач фактично отримав та використав кредитні кошти на суму 18512,22 грн. (а.с.57-78, 123-129) Враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, що фактично отримані та використані позичальником (відповідачем по справі) кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд приходить до висновку, що кредитор вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 18512,22 грн. Суд зазначає, що вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за кредитом у розмірі 7051,09 грн не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки з наявних в матеріалах справи виписок по руху коштів по рахунку [PERSON] вбачається, що дана сума заборгованості за тілом кредиту є відсотками, нарахованими за використання кредитного ліміту, комісію за обслуговування та переказом у «Скарбничку», які здійснювались на підставі Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 550 днів пільгового періоду» та Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Однак враховуючи, що суд дійшов висновку про те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Довідкапро умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, то правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 7051,09 грн заборгованості - відсутні. Щодо посилань відповідача на те, що вона не здійснювала витрати кредитних коштів у період з 13.09.2018р. по 19.11.2018р. суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Пунктом 14.16 статті 14 цього Закону визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. За змістом статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Як встановлено судом, грошові кошти зняті з карткового рахунку відповідача в період часу з 13.09.2018р. по 19.11.2018р. Доказів того, що після виявлення зняття грошових коштів з кредитної карти відповідач інформував банк про цей факт, в матеріалах справи відсутні. До правоохоронних органів відповідач звернулася лише 06 грудня 2018 року. Щодо посилань відповідачана витяг з ЄРДР по кримінальному провадженні №120181703500000423 від 06.12.2018р. вбачається, що проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України по факту крадіжки невідомою особою в період часу з 13.09.2018 по 19.11.2018 з банківських карток [PERSON] грошових коштів у сумі близько 5 тис. грн, суд вказує, що зазначений витяг ЄРДР не є належним доказом на підтвердження доведення обставин вчинення злочину щодо зняття коштів невстановленими особами, оскільки такі доводи можуть бути підтверджені тільки вироком суду, який набрав законної сили. Враховуючи викладене, суд вважає безпідставними твердження відповідача про доведення обставини зняття коштів невстановленими особами та належне повідомлення банку про втрату карту є безпідставними. Аналогічна правова позиція висловлена ВСУ у постанові від 20.03.2019р. по справі №756/4602/16-ц. Враховуючи, що відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, то позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 18512,22 грн заборгованості за кредитом є законними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В іншій частині, а саме: в частині стягнення 7051,09 грн заборгованості за кредитом, 9600,97грн - заборгованість за пенею; 100 - заборгованість за пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн та 2263,21 грн. - штраф (500,00 грн. фіксована частина та 1763,21 грн. - процентна складова) позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial