Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

09 червня 2020 року представник заявника [PERSON] звернувся до Дружківського міського суду Донецької області про встановлення факту батьківства. В обґрунтуваннявимог зазначив, що заявник [PERSON] з 2004 року перебував в фактично шлюбних відносинах з [PERSON] та мешкав заїї реєстрацією [ADDRESS] . Під час фактично шлюбних відносин у них народився син [PERSON] [INFO] , заявник є біологічним батьком сина, він приймав активну участь у вихованні свого неповнолітнього сина [PERSON] , сприяв його зростанню. В свідоцтві про народження сина відомості пробатька внесені на підставі ст. 135 СК України, оскільки шлюб між ними укладений не був. Цивільна дружина [PERSON] померла [INFO] в м. Донецьк. В теперішній час заявник [PERSON] , бажає встановити факт батьківства та внести зміни до актового запису про народження свого сина, оскільки неповнолітній син [PERSON] , залишився мешкати не непідконтрольній території України в м. Донецьку, а заявник як батько свого неповнолітнього сина [PERSON] немає можливості в повній мірі займатися подальшим вихованням свого сина, не має можливості вивезти його на підконтрольну територію України для оздоровлення та зареєструвати за своєю реєстрацією. Відповідно до довідки голови територіального комітету «Верхня Гаврилівка» м. Дружківка, [PERSON] , який зареєстрований в [ADDRESS] , мешкав зі своєю цивільною дружиною [PERSON] в м. Донецьку, приїжджали до батьків зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] . На непідконтрольній території Україні в м. Донецьку, внесені зміни до свідоцтва про народження [PERSON] , відомості про батька та вказано що батьком [PERSON] є [PERSON] , та видано свідоцтво про народження ДНР. Вказане свідоцтво про народження видано установою на тимчасово неконтрольованій території, і тому є недійсним за-законодавством України. Просить встановити факт народження [PERSON] , [INFO] , батьком якого є [PERSON] , [INFO] , та внести зміни до актового запису про народження дитини з зазначенням у графі "батько" - [PERSON] громадянина України, і у графі "прізвище дитини" зазначити " [PERSON] ". Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області провадження в справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду на 10.07.2020 року. (а.с.16) В судове засідання заявник та представник заявника не з`явилися, проте надали заяви про розгляд справи без їх участі, підтримали заявлені вимоги та просили їх задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Заперечень проти заяви не має. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника заінтересованої особи на підставі наявних в матеріалах справи доказів. З огляду на це, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що заявник [PERSON] має сина [PERSON] , [INFO] (а.с.5,6). Відомості про батька дитини в актовий запис про народження № 1112, зробленого 02 жовтня 2007 року внесені на підставі ст.135 СК України, та зазначено « [PERSON] », матір`ю дитини зазначено [PERSON] . Прізвище дитини зазначено , як " [PERSON] " (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про смерть, актового запису № 9 від 20 березня 2020 року [PERSON] померла [INFO] (а.с.7). Реєстрація смерті [PERSON] підтверджується повним витягом з ДРАЦС громадян щодо актового запису про смерть № 00026740360 від 19.06.2020 року. В теперішній час, в актовий запис про народження дитини [PERSON] , [INFO] , відомості про батька внесені на підставі ст.135 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ст. 76, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі ст. 293 ч.2 п.5 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження цивільні справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ст. 315 ч.1 п.1 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Крім того, згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 318 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не зазначена батьком дитини (запис про батька відсутній або здійснено за вказівкою матері), і можуть бути подані матір`ю, опікуном, піклувальником дитини чи нею самою після досягнення повноліття. Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини 1 статті 135 СК України. Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення зазначив», що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення», передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. В силу положень ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст.53 Кодексу про шлюб та сім`ю України. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. В зареєстрованому шлюбі заявник [PERSON] та [PERSON] не перебували. З січня 2004 року проживали разом. В матеріалах справи наявні копії свідоцтва про народження дитини [PERSON] від 03 травня 2019 виданого Кіровськимвідділенням РАЦС м. Донецька, згідно якого його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Однак, вказаний документ видано установою на тимчасово неконтрольованій території, тому не є дійсними за законодавством України. З цього приводу суд вважає за необхідне застосувати так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН та зазначити наступне. У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Вказаний висновок викладений у Постанові Верховного суду від 22.10.2018р. у справі 235/2357/17. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Відповідно до п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. На підставі вищенаведеного, суд вважає, що доводи заявника підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, тому є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить внести відповідні зміни в актовий запис про народження дитини.

Outcome: approved