Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

У липні 2013 року з Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа за позовом публічного акціонерного товариства "Банк Форум" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2013 року дану цивільну справу було прийнято до провадження суддею Башмаковим Є.А. Позивач у позовній заяві посилався на те, що між акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк Форум») і [PERSON] було укладено кредитний договір № 0201/07/03-Z від 11 липня 2007 року. Згідно з умовами кредитного договору позивач надав [PERSON] 378000 доларів США зі строком повернення кредитних коштів 10 липня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами у розмірі 13% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКБ «Форум» і [PERSON] було укладено договір поруки № 07-461/07 від 11 липня 2011 року. [PERSON] отримав кошти, але, починаючи з листопада 2008 року він свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим за виникла заборгованість у розмірі 4 578 821,78 грн. Позивач неодноразово повідомляв поручителя про непогашену заборгованість, але заборгованість відповідачами не була погашена, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2012 року позов публічного акціонерного товариства «Банк Форум» задоволено та вирішено стягнути солідарно з [PERSON] ([ADDRESS] ІПН: [NUMBER]), [PERSON] ([ADDRESS] ІПН: [NUMBER]) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (02100, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 7, код ЄДРПОУ 21574573) у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0201/07/03-Z від 11 липня 2007 року - 4 578 821,78 грн., а також судові витрати у розмірі - 1 820, а разом - 4 580 641,78 (чотири мільйони п'ятсот вісімдесят тисяч шістсот сорок одна грн. 78 коп.). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 липня 2012 року у задоволенні заяви [PERSON] про перегляд заочного рішення відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2012 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2012 року залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 червня 2013 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 грудня 2012 року скасовано і справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 19 грудня 2013 року заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська позовні вимоги позивача були задоволені частково. 25 лютого 2014 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 грудня 2013 року скасовано, цивільну справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили. Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та ухвалити по справі заочне рішення. Дослідивши та вивчивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судом встановлено, що між акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Банк Форум») і [PERSON] було укладено кредитний договір № 0201/07/03-Z від 11 липня 2007 року (а.с. 7-8). Згідно з умовами кредитного договору позивач надав [PERSON] 378000 доларів США зі строком повернення кредитних коштів 10 липня 2017 року зі сплатою відсотків за користування кредитними ресурсами у розмірі 13% річних. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між АКБ «Форум» і [PERSON] було укладено договір поруки № 07-461/07 від 11 липня 2011 року (а.с.14). [PERSON] отримав кошти, але, починаючи з листопада 2008 року він свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 4 578 821,78 грн., відповідно до розрахунку заборгованості (9-12). Позивач неодноразово повідомляв відповідачів про непогашену заборгованість [PERSON] (а.с.15, 17, 19,21), але заборгованість відповідачами не була погашена, у з в'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості. Правовідносини, які виникли між сторонами по даній цивільній справі врегульовані нормами ЦК України, умовами кредитного договору № 0201/07/03-Z від 11 липня 2007 року та договором поруки № 07-461/07 від 11 липня 2011 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок , а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (ст. 527 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 ст. 530 Цивільного кодексу України). Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (п. 3 ст. 510 Цивільного кодексу України). Позичальник зобов'язується повернути (погасити) кредитодавцеві кредит, сплатити проценти згідно умов договору. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В статті 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 623. боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3.3.2 кредитного договору № 0201/07/03-Z від 11 липня 2007 року позичальник зобов'язаний повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплачувати проценти за користування кредитними коштами. Згідно п.3.3.3 кредитного договору позичальник зобов'язаний сплачувати кошти, витрати, пов'язані з проведенням дій по примусовому погашенні простроченої заборгованості, а також на вимогу банку сплачувати можливі неустойку, штраф та пеню. Відповідно до п. 4.1 кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення кредитних коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів, позичальник сплачує неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2% відсотка за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Сплата пені не звільняє позичальника від сплати процентів за користування кредитними коштами до моменту фактичного погашення заборгованості. Згідно п.п. 2.1., 2.2 договору поруки № 07-461/07 від 11 липня 2007 року поручитель зобов'язується в разі невиконання боржником своїх зобов'язань перед кредитором погасити, як протягом дії так і після закінчення строку кредитного договору та додаткових угод до вказаного договору, заборгованість по ньому, а саме: суму кредиту 378000 доларів США, з кінцевим строком повернення кредитних коштів 10 липня 2017 року, сплачувати нараховані проценти за його використання, з розрахунку 13% річних, відсотки по простроченій позиці (штраф, пеню) та інші платежі, передбачені кредитним договором. Поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором своїми грошовими коштами та всім своїм майном. В порушення зазначених норм закону та умов укладених кредитного договору № 0201/07/03-Z від 11 липня 2007 року та договору поруки № 07-461/07 від 11 липня 2007 року відповідачі свої зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконали, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. В добровільному порядку питання не вирішене і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України і ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення суми кредиту. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Банк свої зобов'язання по договорам виконав, позичальник, в свою чергу, отримав те, на що розраховував - грошові кошти на споживчі цілі. Відповідно до ст. 7 ЦК України за звичаєм ділового обороту ризик покладається на ту сторону в правочині, яка має невиконані зобов'язання по відношенню до іншої сторони правочину (ст. 526 ЦК України). Кредитним договором обов'язок по поверненню суми кредиту покладається на позичальника, тож, стає зрозумілим, що валютні ризики несе позичальник як сторона, яка має невиконані зобов'язання за кредитним договором та поручитель. Відсутність у позичальника необхідних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання у розумінні вимог статті 617 ЦК України. А стаття 625 ЦК України прямо вказує, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України. Посилання позивача в якості підстави для визнання договорів недійсними або припиненими є загальними, невизначеними та недоведеними. Кредитні договори складені у повній відповідності до норм статей 1054, 1055, 1056, 1056 ЦК України, які регулюють окремий вид цивільних відносин - кредитних, відносин позики. Дії ж позичальника з оскарження кредитного договору та договору поруки, за яким він певний час виконував зобов'язання, свідчать не тільки про посягання на моральні засади суспільства, які передбачають добросовісне здійснення прав та виконання взятих на себе обов'язків, а і про намагання перекласти відповідальність за свою неспроможність й далі виконувати умови кредитних договорів на банк, який вчасно та належним чином виконав свої обов'язки за вказаними договорами. Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним способом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановленому законом. Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Цивільним кодексом передбачено можливість визначення зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. 1 ст. 212, ч. 2 ст. 632 ЦК України, договір укладений сторонами, має умови, які повинні виконуватися. Позивач, зі свого боку погодився з такими умовами договору, підписавши кредитний договір особисто. Отже, зупинивши свій вибір на ПАТ «Банк Форум», позивач і відповідачі погодилися на умови про надання кредиту та договору поруки як такі, що їх влаштовували. Банк не примушував, не нав'язував своїх послуг відповідачам та не вимагав укладення договору. Це була ініціатива особисто позивача та відповідачів. Суд приймає до уваги також і ті обставини, що при укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін; правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов даного договору. Оцінюючі всі докази досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги, що відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором № 0201/07/03-Z від 11 липня 2007 року та договору поруки № 07-461/07 від 11 липня 2007 року в повному обсязі не виконали, суд вважає за необхідне стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за даним кредитним договором. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування строків позовної давності» у разі, якщо відповідач подав заперечення проти позову, пославшись на сплив позовної давності, то зазначена заява є підтвердженням того, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Суд бере до уваги те, що в касаційній скарзі [PERSON] посилається на застосування позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а тому можна вважати, що відповідач зробив заяву про застосування позовної давності. Відповідно до ст..256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з п.1. ч.2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Враховуючи вищевикладене та позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд вважає можливим задовольнити частково позовну заяву публічного акціонерного товариства "Банк Форум" до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, застосовуючи позовну давність до вимог щодо стягнення штрафу та пені, та стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства "Банк Форум" у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 4 540 098,06 гривень (чотири мільйони п'ятсот сорок тисяч дев'яносто вісім гривень 06 копійок),що складається з: заборгованості по кредиту - 2 637 017,77 грн., заборгованості по відсоткам за користуванням кредиту - 918 528,67 грн.; заборгованості по пені по простроченим відсоткам - 490 977,73 грн.; заборгованості по пені по простроченому кредиту - 457 255,69 грн.; штрафу за невиконання зобов'язання по простроченому кредиту - 16 141,01 грн.;штрафу за невиконання зобов'язання по простроченим процентам - 20 177,19 грн. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути судові витрати на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial