Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася з позовом до Овруцької міської ради Житомирської області (надалі - відповідач) про визнання пункту договору оренди землі незаконним. Позовну заяву мотивувала тим, що є власником частини житлового будинку в [ADDRESS], частина будинку розташована на земельній ділянці площею 0,0331 га. Відповідно до рішення Овруцької міської ради №177 від 26 червня 2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою та надано їй вказану земельну ділянку в оренду. На виконання даного рішення між сторонами укладено договір оренди землі від 23 липня 2012 року. Відповідно до рішення №188 від 22 серпня 2012 року виконавчого комітету Овруцької міської ради їй було надано дозвіл на виготовлення проектної документації на будівництво добудови до частини житлового будинку (в майбутньому - магазину). На виконання даного рішення нею була виготовлена проектна документація, погоджена із відповідними службами та подана до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю декларація про початок робіт. Згодом нею були отримані містобудівні умови, будівельний паспорт. На даний час позивач має декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, проте необхідно змінити цільове призначення земельної ділянки з категорії «для будівництва та обслуговування житлового будинку» на «для будівництва та обслуговування будівель торгівлі». 23 квітня 2015 року Овруцька міська рада прийняла рішення №89, яким відмовила позивачу у наданні дозволу на зміну цільового призначення земельної ділянки. Основною підставою для відмови став пункт п.19 договору оренди земельної ділянки, в якому заборонено зміну цільового призначення земельної ділянки. Проте, пункт 19 договору оренди земельної ділянки є таким, що суперечить нормам права та може бути судом визнаний незаконним. З посиланням на ст.19, ч.5 ст. 20, ст.ст. 38, 116 Земельного Кодексу України, наказ Державного комітету України із земельних ресурсів №548 від 23.07.2010 року, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 01.11.2010 року, лист Державного агентства земельних ресурсів України від 22.11.2013 року, ст.ст. 1, 2, 30 Закону України "Про оренду землі", ст. 19 Конституції України, позивач просить визнати пункт 19 договору оренди землі від 23 липня 2012 року, укладеного між нею та відповідачем, незаконним та скасувати його. В поданих на позовну заяву запереченнях Овруцька міська рада вказує, що [PERSON] орендує земельну ділянку комунальної власності з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується договором оренди від 23.07.2012 року. 23.07.2012 року [PERSON] зверталася до виконавчого комітету Овруцької міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення проектної документації на добудову до житлового будинку та добудову господарських будівель і споруд, а не магазину. Рішенням виконавчого комітету Овруцької міської ради № 188 від 22.08.2012 року [PERSON] було надано дозвіл на виготовлення проектної документації на будівництво добудови до частини житлового будинку. Будівельний паспорт видано відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Овруцької РДА на добудову до житлового будинку. Разом з тим, територіальна громада м. Овруча в особі Овруцької міської ради як власник земельної ділянки [ADDRESS] згоди на забудову вищезазначеної земельної ділянки не надавала. Декларація про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрована за № ЖТ 143151820435 від 01.07.2015 року (забудовник [PERSON]М.) на об'єкт «Реконструкція частини житлового будинку під магазин по вул. Київська, 22/1 у м. Овручі» скасована, у зв'язку із наведенням замовником у декларації недостовірних даних. Крім того, відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі», ст. 96 Земельного кодексу України Овруцька міська рада має право вимагати, а [PERSON] зобовязана використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням. Пунктом 5 статті 20 Земельного кодексу України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Відповідно до генерального плану міста, який є основною містобудівною документацією, земельна ділянка, [ADDRESS], розташована на території садибної житлової забудови, що підтверджується листом відділу містобудування, архітектури та будівництва від 17.03.2015 року № 16. Згідно документації із землеустрою та рішення Овруцької міської ради № 177 від 26.06.2012 року земельній ділянці, яка розташована у [ADDRESS], встановлено цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), так як на земельній ділянці розташовано 3/10 частини житлового будинку. Це підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку. Отже пункт 19 договору оренди землі від 23.07.2012 року, який зареєстрований у управлінні Держкомзему у Овруцькому районі за № 182420004001241 відповідає земельному законодавству, цивільному законодавству, реалізує право орендодавця відповідно до статті 24 Закону України «Про оренду землі», забезпечує виконання землекористувачем вимоги статті 96 Земельного кодексу України та забезпечує виконання вимог, встановлених законом до використання земель, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою, в звязку з чим Овруцька міська рада просить в задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав повністю з підстав наведених в позовній заяві та уточнив заявлену позовну вимогу, а саме просив визнати пункт 19 договору оренди землі від 23 липня 2012 року, укладеного між [PERSON] та Овруцькою міською радою, недійсним. Крім того, вказав, що заборона зміни цільового призначення земельної ділянки в межах певної категорії землі, яка передбачена оспорюваним пунктом договору обмежує право [PERSON], яке прямо передбачено ч.5 ст. 20 ЗК України. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову з підстав наведених у запереченнях на позовну заяву. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. За змістом ч.1 ст.374 ЦК України та ст.80 Земельного кодексу України суб'єкти права власності на землю є зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності. Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад міст; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами земельна ділянка, яка розташована [ADDRESS] є комунальною власністю, належить на праві власності територіальній громаді м. Овруча, яка реалізує це право через орган місцевого самоврядування Овруцьку міську раду. Діючи в межах своїх повноважень, рішенням девятнадцятої сесії VI скликання Овруцької міської ради від 26 червня 2012 року №177 затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою загальною площею 0,0331 га на умовах оренди терміном на 5 (п'ять) років [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); надано [PERSON] у користування на умовах оренди земельну ділянку загальною площею 0,0331га на умовах оренди терміном на 5 (п'ять) років [ADDRESS] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); встановлено [PERSON] ставку орендної плати в сумі 3 % від нормативної грошової оцінки землі в рік; вирішено Овруцькій міській раді, в особі міського голови [PERSON], укласти з [PERSON] договір оренди земельної ділянки загальною площею 0.0331га [ADDRESS]. 23 липня 2012 року між сторонами укладено договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець Овруцька міська рада в особі міського голови [PERSON] надала, а орендар [PERSON] прийняла в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться в [ADDRESS]. Пунктом 19 вказаного договору передбачена заборона зміни цільового призначення земельної ділянки, що на думку позивача є незаконним, оскільки суперечить нормам права. Згідно з ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вказаної вимоги є підставою недійсності правочину. Так, у розумінні ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 вказаного Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 15 вказаного Закону, в редакції яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, до істотних умов договору оренди землі, серед іншого, були віднесені також і умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду, умови збереження стану об'єкта оренди та існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки. В силу ст. 24 Закону України „Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди. Відповідно до ст. 1 Закону України „Про землеустрій" цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку. Одним із основних принципів ЗК визначає принцип раціонального використання та охорони земель. Відтворюючи дієвість цього принципу, ЗК поділяє земельний фонд України, який складають усі землі країни в межах її території, за особливим правовим режимом та основним цільовим призначенням на категорії. Стаття 19 ЗК закріплює такі категорії земель: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; а також землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Віднесення земель до тієї чи іншої категорії згідно з частиною першою статті 20 ЗК здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Кожна категорія земель має узагальнене цільове призначення, що визначає специфіку її особливого правового режиму. Так, земельні ділянки, віднесені до однієї категорії, можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, видом господарської діяльності і т.п., та визначені у Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженій наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 01.11.2010 за № 1011/18306. За приписами статей 38, 39 Земельного кодексу України, до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування. Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до манням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови. Як слідує з матеріалів справи та не заперечується представниками сторін в судовому засіданні, у даному випадку в пункті 19 договору оренди землі від 23.07.2015 року мова йде не про заборону зміни категорії цільового призначення земельної ділянки, а про заборону зміни виду її цільового використання в межах однієї категорії. Статтею 20 ЗК України передбачено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Таким чином, самостійна зміна виду використання земельної ділянки, крім земельної ділянки сільськогосподарського призначення, її власником або користувачем допускається. Разом з тим, власником земельної ділянки територіальною громадою м. Овруча в особі Овруцької міської ради в п. 17, 19 договору обумовлено використання земельної ділянки орендарем виключно в межах цільового призначення як земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та встановлено пряму заборону на зміну цільового призначення, що кореспондується з приписами ст. 24,25 Закону України „Про оренду землі" та закріплює обов'язок орендаря земельної ділянки виконувати встановлені щодо об'єкта оренди обмеження в обсязі, передбаченому законом та договором, та відповідає містобудівній документації та документації із землеустрою. Зокрема, відповідно до генерального плану міста, який є основною містобудівною документацією, земельна ділянка, [ADDRESS] розташована на території садибної житлової забудови, що підтверджується листом відділу містобудування, архітектури та будівництва від 17.03.2015 року № 16. Згідно документації із землеустрою та рішення Овруцької міської ради № 177 від 26.06.2012 року земельній ділянці, яка розташована у [ADDRESS], встановлено цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), так як на земельній ділянці розташовано 3/10 частини житлового будинку. Це підтверджується витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку. Мета яку переслідувала [PERSON], здійснивши будівництво добудови до частини житлового будинку - магазину, на земельній ділянці з цільовим призначенням: будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), не є підставою для використання земельної ділянки не за її цільовим призначенням, в порушення визначеного у встановленому законом порядку документації із землеустрою. Позивач, укладаючи договір оренди, була згідна з усіма його умовами, її волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. Зважаючи на викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: dismissed