Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

19 листопада 2020 року Позивач - [PERSON] , звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» (Відповідач -1), [PERSON] (Відповідач - 2), про захист честі, гідності та ділової репутації, спростування недостовірної інформації та надання права на відповідь, у якій просив суд: 1. визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують його ( [PERSON] ) честь, гідність та ділову репутацію відомості, поширені: 1.1. у статті під заголовком «Про контрабанду з «контрабандистом»: перше велике інтерв`ю з [PERSON]», розміщеної [INFO] о 14:43 на сайті unn.com.ua, а саме: « - Але кожна наступна влада каже одне й те ж: "Треба долати корупцію, побороти контрабанду, наповнити бюджет". Кому з президентів за ці роки вдалося зробити митницю менш корумпованою? - При Ющенку корупції на митниці було найменше - це факт. При Януковичу вона розквітла, а при Порошенку визріла та дала плоди. Найбільший утиск бізнесу на митниці був саме при ньому. Дійшло до абсурду, бо без корупційного чинника працювати не могли навіть наближені до Порошенка компанії. Гроші в бюджет їх не цікавили. Все в кишеню. Про ці часи можна написати книгу, але масштаб корупції та кількість схем були такі, що змусили Порошенка взагалі відкрити тіньову структуру з її контролю. Відомий офіс контрабанди, яким керував його партнер [PERSON]. Чули про такий? - Читали, але думали, що це був передвиборчий міф. Занадто неймовірно. - Який же це міф, коли це цілком реальна структура, яку контролював [PERSON] та департамент "К" СБУ Павла Демчини, який виконував роль Цербера і якого спускали на незгодних працювати за їхніми схемами. - І Ви теж працювали на цей офіс та платили хабарі? - Наша група не погодилася працювати з офісом [PERSON], і не тому, що ми дуже ''правильні" чи принципові. Це рішення далося нелегко, адже на той час в компанії працювали 200 працівників. Ми мали 4 офіси - у Німеччині, Італії, Китаї та Туреччині. 7 000 клієнтів, яких ми збирали 10 років. Але представники [PERSON] , які, до речі, непогано себе почувають і при теперішній владі, нам поставши умову: або ми їх беремо повноцінними партнерами в бізнес, знайомимо з клієнтами, представляємо колективу як членів команди - тоді зможемо працювати далі, або більше займатися бізнесом не будемо. - Це ж типове рейдерство... - Звісно. Тоді наша команда вирішила, що з такими людьми, якщо можна їх вважати за людей, працювати неможливо, і ми закрили компанію та звільнили 90% працівників. Вийшли з гри. За рік почали з "чистого листа", але старалися займатися суто логістикою і на милю не підходити до митниці. Наша оновлена команда складалася з 20 працівників. Та це не дуже нам допомогло. На нас дуже тиснули. Команда [PERSON] більше не хотіла нас "віджати ", а просто "кошмарила". Вантажі, які ми возили, усі на 100% доглядали, під час догляду псували, затримували їх на тижні, постійно вимагали підтвердження вартості. І все - у рамках закону, чинний Митний кодекс - чудовий інструмент для цього. Трактуй, як хочеш.»; 1.2. у статті під заголовком « При Порошенку корупція на митниці визріла і дала плоди - [PERSON] », розміщеної [INFO] о 09:20 на сайті unn.com.ua , а саме: «Найбільший утиск бізнесу на митниці був за часів президента України Петра Порошенка . Про це у коментарі УНН розповів бізнесмен [PERSON] . "При Ющенку корупції на митниці було найменше - це факт. При Януковичу вона розквітла, а при Порошенку визріла та дала плоди. Найбільший утиск бізнесу на митниці був саме при ньому", - заявив він. При Порошенко корупція на митниці розквітла до абсурдних масштабів. Без корупційного чинника працювати не могли навіть наближені до екс-президента компанії, розповів [PERSON] . "Про ці часи можна написати книгу, але масштаби корупції та кількість схем були такі, що змусили Порошенка взагалі відкрити тіньову структуру по її контролю. До прикладу - відомий офіс контрабанди, яким керував його партнер [PERSON] спільно із департаментом „К" СБУ Павла Демчини. Останній виконував роль Цербера, якого спускали на незгодних працювати за їх схемами", - згадує [PERSON] . Він каже, що теж був у списку "запрошених" співпрацювати із офісом контрабанди [PERSON]. Однак він та його компанія відмовилися, і не через "правильність " чи принциповість. "Це рішення далося нелегко, адже на той час в компанії працювали 200 працівників. Ми мали 4 офіси у Німеччині, Італії, Китаї та Туреччині. 7 000 клієнтів, яких ми збирали 10 років. Але представники [PERSON] , які, до речі, не погано себе почувають і при теперішній владі, нам поставши умову: або ми їх беремо повноцінними партнерами в бізнес, знайомимо з клієнтами, представляємо колективу як членів команди - тоді зможемо працювати далі, або більше займатися бізнесом не будемо. Тоді наша команда вирішила, що з такими людьми, якщо можна їх вважати за людей, працювати неможливо і ми закрили компанію та звільнили 90% працівників. Вийшли з гри. За рік почали з "чистого листа", але старалися займатися суто логістикою і на милю не підходити до митниці", - розповів [PERSON] . На той час команда бізнесмена складалася всього з 20 працівників. Однак, тиску уникнути не вдалося. " Команда [PERSON] більше не хотіла нас "віджати", а просто "кошмарила". Вантажі, які ми возили усі на 100% доглядали, під час догляду псували, затримували їх на тижні, постійно вимагали підтвердження вартості. І все в рамках закону, діючий митний кодекс - чудовий інструмент для цього. Трактуй як хочеш", - розповів [PERSON] . За часів Порошенка була не контрабанда, а глобальна оптимізація сплати податків, підсумував [PERSON] . "Грабування країни через несплату податків - головний злочин його команди. І робилося це відверто примусово. Бізнес буквально змушували порушувати закон і платити в бюджет не 10 тисяч з фури, а платити три, при цьому ще три давати хабарями команді [PERSON] на митниці", - резюмував він.»; 2. зобов`язати ТОВ «УНН» спростувати недостовірну інформацію, поширену в статті під заголовком «Про контрабанду з «контрабандистом»: перше велике інтерв`ю з [PERSON] », розміщеній [INFO] о 14:43 на сайті unn.com.ua стосовно [PERSON] шляхом опублікування резолютивної частини рішення по суті даного спору в розділі «НОВИНИ» підрозділі «ЕКОНОМІКА» сайту unn.com.ua, а також в статті під заголовком « При Порошенку корупція на митниці визріла і дала плоди - [PERSON] », розміщеній [INFO] о 09:20 на сайті unn.com.ua стосовно [PERSON] шляхом опублікування резолютивної частини рішення по суті даного спору в розділі «НОВИНИ» підрозділі «ПОЛІТИКА» сайту unn.com.ua.; 3. зобов`язати ТОВ «УНН» видалити з мережі інтернет статтю під заголовком «Про контрабанду з «контрабандистом»: перше велике інтерв`ю з [PERSON] », розміщену [INFO] о 14:43 на сайті unn.com.ua , а також, статтю під заголовком « При Порошенку корупція на митниці визріла і дала плоди - [PERSON] », розміщену [INFO] о 09:20 на сайті unn.com.ua , а також, за наявності таких, - і з інших інтернет-ресурсів; Також позивач просив судові витрати покласти на відповідачів. Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у період 25 травня - 30 листопада 2014 року він був депутатом Київської міської ради, у період 2014-2019 роки Народним депутатом України VIII скликання, членом партії «Блок Петра Порошенка» та членом відповідної фракції у Верховній Раді України, членом Комітету Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя, а викладена відповідачами у вказаних статтях інформація є недостовірною та такою, що грубо порушує його особисті немайнові права на повагу до честі та гідності, на недоторканість ділової репутації. Позивач наголошує на тому, що фактично стаття під назвою: «Про контрабанду з «контрабандистом»: перше велике інтерв`ю з [PERSON]», розміщена Відповідачем-1 [INFO] о 14:43 на сайті unn.com.ua, створює у читача враження про вчинення позивачем ряду протиправних дій, спрямованих на поширення корупції на митниці та пов`язаних із участю у злочинній організації, яка займається контрабандою товарів в Україну. Стаття під назвою: « При Порошенку корупція на митниці визріла і дала плоди [PERSON] », розміщена Відповідачем-1 на тому ж сайті 22 листопада 2019 року о 09:20, є скопійованим витягом із попередньої статті та оформлена в контексті окремих осіб, зокрема позивача. Опублікована на сайті інформація, в тому числі в частині позивача, є цитуванням прямої мови та висловлювань Відповідача - 2, наданих ним під час інтерв`ю для інформаційного агентства «УНН», про що безпосередньо зазначається у самій статті. У подальшому, згадана у статті інформація щодо [PERSON] була поширена на ряді інших сайтів з посиланням на інформаційне агентство «УНН», як на першоджерело такої інформації, що підтверджує факт поширення інформації серед великого кола осіб. Також, позивач обґрунтовуючи позов, зазначає, що поширена інформація стосується саме його особи, оскільки в тексті статей вживаються дані про його прізвище та ім`я: « Відомий офіс контрабанди, яким керував його партнер [PERSON] . Чули про такий?», «це цілком реальна структура, яку контролював [PERSON] та департамент "К" СБУ…», « Наша команда не погодилась працювати з офісом [PERSON] ». При цьому, викладена у статтях інформація є недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, оскільки позивачу нічого не відомо про факт існування описаних відповідачем «тіньових структур по контролю за корупцією», «офісу контрабанди»; позивач жодним чином не є та не був пов`язаний із так званим «департаментом К» Служби безпеки України; він жодним чином не причетний до спроб так званого «офісу контрабанди» залучити до співпраці представників бізнесу; ні позивач, ні жодна інша особа за його дорученнями чи вказівками не ставила відповідачу вимог взяття так званих представників [PERSON] у свій бізнес як умову відсутності перешкод для його ведення; він не здійснював жодних дій, спрямованих на залякування, тиск, створення перешкод у здійсненні підприємницької діяльності відповідача, жодних вказівок щодо псування майна, створення перешкод при ввезенні товарів на митницях, зловживання митниками своїм службовим становищем позивач не давав; він не вимагав порушувати закон, змушуючи осіб ухилятись від сплати до бюджету повної суми митних платежів, ніколи не мав та не має жодних «команд на митницях», факти отримання останніми хабарів позивачу не відомі. Щодо характеру поширеної інформації, то позивач вважає, що вона викладена у формі тверджень, а не оціночних суджень автора. За змістом та стилем викладена інформація спрямована на переконання читача, зокрема, у причетності позивача вчинення кримінальних правопорушень, участі у злочинних угрупованнях, до здійснення незаконної діяльності, що створює про нього негативне враження в особистому та професійному ключі. Хоча, як акцентує увагу позивач, відповідачі не зверталися до правоохоронних органів із завами про вчинення позивачем кримінальних правопорушень, що повністю виключає факт найменшої можливої перевірки достовірності оприлюднених відомостей. Ухвалою від 15 січня 2021 року за вказаним позовом відкрито провадження у цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. 23 березня 2021 року до суду від представника ТОВ «Інформаційне агентство «УНН» - адвоката Захарчука І.А., надійшов відзив на позовну заяву, в якому висловлено повну незгоду із заявленими вимогами. Зокрема, вказано про те, що зазначені позивачем статті підготовлені на матеріалах, отриманих під час інтерв`ю з [PERSON] , а відповідач-1 лише розмістив інформацію, яку надав відповідач-2. Крім того, оскільки позивач є публічною особою, він не повинен мати більшого захисту своєї репутації та прав порівняно з іншими особами. Межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи, публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Також звернуто увагу на те, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлювання оціночних суджень, тобто висловлювань, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювань, які не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорії, сатири), відповідачем-1 не було поширено недостовірної інформації. При цьому, позивачу запропоновано з огляду на положення ст.277 України скористатись правом на відповідь та надати відповідну інформацію журналістам ТОВ «УНН». Відзиву на позов від відповідача-2 не надходило. Ухвалою від 25 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляду в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Бондарчук Д.М., позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в ньому. Представник Відповідача-1 (ТОВ «Інформаційне агентство «УНН») - адвокат Захарчук І.А., підтримав доводи, викладені у відзиві на позов, проти позову заперечив та просив відмовити у його задоволенні. Представник Відповідача-2 ( [PERSON] ) - адвокат Мещеряков М.В., просив відмовити у задоволенні позову. При цьому, не заперечував того факту, що його довіритель надавав інтерв`ю, в якому висловив власне бачення певних питань. Вказував на безпідставність посилань сторони позивача про виклад [PERSON] інформації у формі тверджень, оскільки за змістом інтерв`ю це оціночні судження відповідача. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Згідно положень ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу, ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим, відповідно до вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, і не заперечувалось сторонами, що на вебсайті «UNN», www.unn.com.ua [INFO] о 14:43 відповідачем-1 було опубліковано статтю під назвою «Про контрабанду з «контрабандистом»: перше велике інтерв`ю з [PERSON] », яка містить текст інтерв`ю з [PERSON] , а [INFO] о 09:20 - статтю під назвою « При Порошенку корупція на митниці визріла і дала плоди - [PERSON] », яка є частиною згаданої вище статті, оприлюдненої 21 листопада 2019 року. Представник Відповідача-2 не заперечував, що його довіритель - [PERSON] , дійсно надавав інтерв`ю інформаційному агентству «УНН», під час якого висловив своє бачення щодо питань журналіста. Позивач у позовній заяві просить визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність та ділову репутацію відомості, які фактично становлять частину тексту із вказаної статті, в тому числі як пряму мову відповідача [PERSON] , так і запитання журналіста, вказуючи на їх виклад у формі тверджень. Однак, суд дослідивши зміст статті «Про контрабанду з «контрабандистом»: перше велике інтерв`ю з [PERSON]», опублікованої 21 листопада 2019 року відповідачем-1, приходить до висновку, що з урахуванням змісту запитань журналіста відповідачем - [PERSON] , висловлено його суб`єктивне бачення щодо митниці та контрабанди у відповідь на інформацію, яку попередньо оприлюднив «очільник митниці [PERSON] ». Так, безпосередньо в перших реченнях статті під назвою «Про контрабанду з «контрабандистом»: перше велике інтерв`ю з [PERSON] » вказано: «Ми вирішили не брати 101-ше інтерв`ю у [PERSON] , а взяти перше інтерв`ю у когось з тих кого сам очільник митниці назвав «королями контрабанди». Ми пішли з кінця «списку [PERSON] » і спробували зв`язатися з [PERSON] . На диво, він не відмовив». Висловлювання відповідача-2 є відповідями на запитання журналіста, які не містили даних про позивача, а згадування у відповідях слів « [PERSON] », « [PERSON] », « [PERSON] » не є ізольованими, а звучать у контексті розлогого інтерв`ю цього відповідача. Також судом встановлено і не заперечувалось сторонами те, що [INFO] о 09:20 відповідачем-1 на сайті unn.com.ua було оприлюднено статтю під назвою « При Порошенку корупція на митниці визріла і дала плоди - [PERSON] » є частиною згаданої вище статті, оприлюдненої [INFO] . Стаття викладена таким чином, що журналіст фактично цитує відповіді [PERSON] на певні питання не змінюючи їх змісту. Тобто ця стаття є частиною одного й того ж інтерв`ю [PERSON] , яке було оприлюднене днем раніше. Звертаючись із вказаним позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що інформація, викладена у статті під заголовком «Про контрабанду з «контрабандистом»: перше велике інтерв`ю з [PERSON] », розміщеній [INFO] о 14:43 на сайті unn.com.ua, а також статті під заголовком « При Порошенку корупція на митниці визріла і дала плоди - [PERSON] », розміщеній [INFO] о 09:20 на сайті unn.com.ua, стосується саме його особи, є недостовірною, такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, крім того вказує на винуватість позивача та створює уявлення у громадськості про наявність доведеного факту вчинення ним кримінальних правопорушень, участі у злочинних обґрунтуваннях, здійсненні іншої незаконної діяльності, пов`язаної із контрабандою, і являється твердженням, а не оціночним судженням. Відповідно до положень ч.ч. 1, 4, 5, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. При цьому, згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за №1, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а)поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б)поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в)поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г)поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. … Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Водночас, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що також відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка будучи ратифікованою Законом України від 07.07.1997 року, відповідно до ст. 9 Конституції є складовою частиною національного законодавства. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009р. за № 1 (надалі Пленуму Верховного Суду України), вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Слід зазначити, що в даному випадку позивач, посилаючись на те, що поширена про нього інформація є недостовірною, всупереч ст.81 ЦПК України не надав доказів про доведення наявності такого твердження, оскільки висловлювання [PERSON] під час інтерв`ю, як і запитання журналіста не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що відомості, викладені відповідачем-2 під час інтерв`ю інформаційному агентству «УНН», зміст якого було відтворено відповідачем-1 у статтях «Про контрабанду з «контрабандистом»: перше велике інтерв`ю з [PERSON]» (оприлюднена [INFO] о 14:43 на сайті unn.com.ua), «При Порошенку корупція на митниці визріла і дала плоди - [PERSON] » (оприлюднена [INFO] о 09:20 на сайті unn.com.ua), є власною думкою відповідача-2, його оціночним судженням щодо позицій, попередньо викладених у інтерв`ю «очільником митниці Максимом Нефьодовим» з приводу роботи митниці та контрабанди. Також, слід звернути увагу на те, що питання роботи митниці та боротьби з контрабандою є значимими для суспільства і є предметом суспільного обговорення, у тому числі в мережі Інтернет. Щодо поширення, на думку позивача, неправдивої інформації про вчинення ним кримінальних правопорушень, участь у злочинних угрупованнях, здійснення незаконної діяльності, то зміст оприлюднених відповідачем-1 21 та 22 листопада 2019 року статей взагалі не містять жодних обвинувачень у вчиненні позивачем таких дій. Позивачем суду не доведено з яких саме речень тексту інтерв`ю [PERSON] він дійшов до вказаних висновків, і які саме частини тексту є твердженнями про протиправні дії позивача. Суд вважає, що наведені в інтерв`ю відомості підкреслюють суб`єктивність думки [PERSON] , яка висловлена у формі оціночного судження. Цитати не містять жодних фактичних даних, а є лише суб`єктивним поглядом відповідача-2 на інформацію про роботу митниці в різні час, вони є оціночними критичними судженнями з огляду на неможливість їх сприйняття в якості конкретного твердження про вчинення конкретної дії позивачем. Судом не встановлено, що зазначені у вказаних фразах оціночні критичні судження принижують честь, гідність позивача та мають негативний вплив на його ділову репутацію, в той час, як відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які мали місце у вказаному інтерв`ю. Визначення поняття «оціночні судження», «недостовірність інформації» міститься у законі - статті 30 Закону України «Про інформацію», тому тлумачення цього поняття є питанням права, які суд вирішує самостійно під час розгляду справи по суті заявлених вимог. В даному конкретному випадку, аналізуючи інформацію, яку позивач просить визнати недостовірною та зобов`язати спростувати, визначаючи її характер та мету, а також з огляду на характер використання мовних засобів та враховуючи вимоги зазначених вище актів законодавства, суд вважає, що дана інформація є нічим іншим як оціночними судженнями, які містять виключно суб`єктивну думку [PERSON] щодо роботи митниці та певних осіб, які на його думку були дотичні до її роботи в певний час, і ця думка викладена не в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що могло би принизити честь, гідність та ділову репутацію позивача, а тому підстави як для визнання її недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, так і зобов`язання її спростувати, - відсутні. Також слід зазначити, що в даному випадку сторонами не оспорюється, що позивач [PERSON] є публічною особою, тому в контексті статті 10 Конвенції він має бути готовим, що межа критики його особи та дій є більшою, ніж у непублічної особи. Так, відповідно до п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Крім цього, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. У рішенні від 07 лютого 2012 року «Аксель Спрінгер проти Німеччини» Європейський Суд з прав людини вказав, що «приватна особа, невідома для громадськості, може вимагати особливого захисту свого права на приватне життя, в той час як публічних осіб така норма не стосується. Свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. (Рішення у справі «Гендісайд проти Сполученого Королівства» від 7 грудня 1976 року). Таким чином, з огляду на суб`єктний склад сторін та загальний зміст публікацій, здійснених відповідачем-1 з відомостями, які є частиною інтерв`ю відповідача-2, зазначена в них інформація входить до предмету суспільного інтересу, однак стилістика публікації в цій частині та застосовані мовні обороти не мають стверджувального характеру з посиланням на конкретні факти стосовно особи позивача, тому суд прийшов до висновку, що баланс між приватним інтересом щодо захисту репутації позивача та публічним інтересом знати суспільно необхідну інформацію порушено не було, а тому поширена інформація крім того, що являється оціночним судженням, також відповідає засадам демократичного суспільства щодо свободи вираження поглядів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, N4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті та відповідних поясненнях, не впливають на вищевказані висновки суду щодо відсутності порушень відповідачами вимог чинного законодавства при наданні інтерв`ю та при його опублікуванні. При цьому, оскільки відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визнання такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача відомостей, поширених відповідачем-2 на сайті unn.com.ua [INFO] о 14:43 у статті під заголовком «Про контрабанду з «контрабандистом»: перше велике інтерв`ю з [PERSON]», а також [INFO] о 09:20, у статті під заголовком «При Порошенку корупція на митниці визріла і дала плоди - [PERSON] », то відсутні правові підстави і для задоволення похідних вимог щодо зобов`язання її спростувати та видалити вказані статті з мережі інтернет. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Судові витрати у відповідності до положень ст.141 ЦПК України у разі відмови у задоволені позову позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed