Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» звернулося до суду з позовом про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди у розмірі 8738,12 гривень. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між позивачем Приватним акціонерним товариством «АСК «Інго Україна» та ТОВ «ОТП Лізинг» був укладений Договір добровільного страхування автотранспорту № 250548913.17, за яким було застраховано транспортний засіб «Renault Dokker», державний № [NUMBER] . 28 листопада 2017 року на просп. Академіка Глушка, 11 в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Renault Dokker, державний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] (власник - ТОВ «ОТП Лізинг») та автомобіля Suzuki New SX 4, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.01.2018 року, відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок пригоди, автомобілям було завдано механічних пошкоджень, а власникам матеріальних збитків. Так, згідно рахунку СТО від 20.03.2018 року, який був виставлений іноземним підприємством «АІС Авто-Юг», розмір збитків, завданих автомобілю «Renault Dokker», державний номер [NUMBER] становить 10 418, 21 грн. 20 березня 2019 року на підставі заяви представника потерпілого в ДТП ТОВ «ОТП Лізинг» від 06 квітня 2018 року та страхового акту від 21.02.2019 року, ПрАТ «АСК «Інго Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 8738,12 гривень. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в АТ «СК «АХА Страхування», позивач звернувся до страховика винної особи про виплату страхового відшкодування, однак АТ «СК «АХА Страхування» на підставі п. 37.1.4. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відмовило у здійсненні страхового відшкодування. У зв`язку з відмовою АТ «СК «АХА Страхування» у виплаті страхового відшкодування, позивач зазначає, що набув права зворотної вимоги в межах фактично сплачених грошових коштів до винуватця ДТП. Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.09.2020р. позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» до [PERSON] про стягнення грошових коштів передано за підсудністю до Малиновського районного суду м. Одеси. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 20 жовтня 2020 року було прийнято справу до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 26.02.2021 р. представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач в задоволенні позову просив відмовити за безпідставністю. Свою позицію мотивує тим, що на момент ДТП, автомобіль марки «Renault Dokker» був застрахованим за договором добровільного страхування (КАСКО) 250548913.17 у ПрАТ «АСК «Інго», а цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була забезпечена полісом обов`язкового страхування № АК4234731 у АТ «CK «AXA Страхування» із лімітом відповідальності за шкоду заподіяну майну в сумі 100 000,00 грн. Відтак, після проведення виплати страхового відшкодування, у ПАТ «АСК «Інго», згідно вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, виникло право на звернення до АТ «СК «АХА Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування. Однак страховик таким правом вчасно не скористався з невідомих причин, а звернувся до АТ «СК «АХА Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування лише через 1 рік 5 місяців після ДТП - 16.05.2019 року, тобто з порушенням річного строку звернення, передбаченого п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому, [PERSON] , як страхувальник, виконав усі обов`язки покладені на нього Законом, з метою відшкодування завданої шкоди. Відтак вважає, що АТ «СК «АХА Страхування» у відповідності до вимог Закону зобов`язане відшкодувати позивачу заподіяну страхувальником шкоду у межах ліміту страхового відшкодування і таке відшкодування не може бути покладене на нього. 04.03.2021р. представник позивача ПрАТ «АСК «Інго» подав відповідь на відзив, в якому вважає безпідставними аргументи представника відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву. Вважає, що в даному випадку має право вимоги саме до завдавача шкоди [PERSON] у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Надав суду заяву, в якій підтримав заявлені позовні вимоги та просив слухати справу у відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, а також доводи сторони відповідача, викладені у відзиві, надавши належну правову оцінку доказів у їх сукупності і взаємному зв`язку, суд приходить до наступного. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Судом встановлено, що 28 листопада 2017 року [PERSON] , керуючи автомобілем Suzuki New SX 4, державний номер [NUMBER] на просп. Академіка Глушка, 11 в м. Одесі, порушила правила дорожнього руху, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем «Renault Dokker», державний номер [NUMBER] , завдавши автомобілям механічних пошкоджень, а власникам матеріальних збитків. Розмір завданих потерпілій стороні збитків становить 10 418, 21 грн., що підтверджується рахунком СТО від 20.03.2018 року, який був виставлений іноземним підприємством «АІС Авто-Юг». Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.01.2018 року, відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ч.2 ст. 82 ЦПК України). На момент ДТП, автомобіль марки «Renault Dokker», державний номер [NUMBER] був застрахований за договором добровільного страхування (КАСКО) 250548913.17 у ПрАТ «АСК «Інго». Строк дії договору з 07.06.2017 року по 06.06.2018 року. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент ДТП була забезпечена полісом обов`язкового страхування № АК4234731 у АТ «CK «AXA Страхування». Строк дії полісу з 29.06.2017 року по 28.06.2018 року включно. Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000,00 грн. Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2017 року страхувальник автомобіля «Renault Dokker», державний номер [NUMBER] ТОВ «ОТП Лізинг» звернулось до страховика ПАТ «АСК «Інго Україна» із повідомленням про випадок, що має ознаки страхового випадку. На підставі даної заяви було складено акт огляду транспортного засобу «Renault Dokker», державний номер [NUMBER] від 28.11.2017 року. 06 квітня 2018 року страхувальник автомобіля «Renault Dokker», державний номер [NUMBER] ТОВ «ОТП Лізинг» звернувся до страховика ПАТ «АСК «Інго Україна» із заявою на виплату страхового відшкодування в сумі 10418,21 гривень, на підтвердження розміру страхового відшкодування страхувальником був наданий рахунок - фактура № Р8200018666 від 20.03.2018 та платіжне доручення № 23023 від 30 березня 2018 року, на підтвердження оплати ремонту застрахованого автомобіля. У подальшому позивачем був складений страховий акт № 1884734 від 21.02.2019 року та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 8 738, 12 гривень (розрахунок суми 10 418, 21 грн. (вартість ремонту автомобіля) - 1680,09 грн. (розмір франшизи) = 8738, 12 грн.)., що підтверджується розпорядження на виплату по страховій події № 18948 від 20 березня 2019 року. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування ПрАТ «АСК «Інго Україна» звернулося до АТ «CK «AXA Страхування» із заявою від 13.05.2019 року про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, яка була зареєстрована адресатом 16.05.2019 року за вх. № 3985/12. Проте позивач отримав відмову у здійсненні відшкодування у зв`язку із пропуском строків, передбачених п.37.1.4. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого підставою відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Як слідує з наявних матеріалів справи, позивач ПрАТ «АСК «Інго Україна» з відмовою АТ «СК «АХА Страхування» про відшкодування збитків в межах сплаченого страхового відшкодування погодився, оскільки будь-які відомості щодо оскарження у судовому порядку зазначеної відмови суду не представлено. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" врегульовано відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Зазначений закон спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України. Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією, а не регресом як це зазначає позивач. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди, в порядку суброгації. Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закону), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована. Відповідно до пп. 33.1.4. п. 33.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] , повідомила АТ «СК «АХА Страхування» про страховий випадок, що мав місце 28.11.2017 року, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно п. ґ) п. 35.1. Закону, обов`язок по обґрунтуванню вимоги заявника та надання доказів, що підтверджують заявлені вимоги відповідно покладений саме на заявника. Пунктом 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів 3 дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: - у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до п. 37.1.4. ст. 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є не подання заяви про страхове відшкодування впродовж: одного року, якщо шкода заподіяна майну, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю, з моменту скоєння ДТП. За правилами статті 1194 ЦК України обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, настає у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди і лише в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як встановлено судом, листом за Вих. № 02-05/19Р від 13.05.2019 року АТ «СК «АХА Страхування» повідомило ПрАТ «АСК «Інго Україна» про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п.37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17, право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП. Згідно вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", потерпілий мав право на відшкодування шкоди за рахунок страхової компанії. Також, у нього було право на відшкодування йому матеріальної шкоди безпосередньо винною особою - відповідачем тільки у разі, якщо відповідальність останнього не застрахована або якщо розмір оціненої шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, в якій застраховано відповідність винної особи. У зв`язку із виплатою ПРАТ «АСК «Інго Україна» страхового відшкодування потерпілому у розмірі 8738,12 гривень за договором добровільного страхування наземного транспорту № 250548913.17 від 22 травня 2017 р., до позивача перейшло право вимоги в порядку суброгації на відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 8738,12 гривень. Оскільки, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/4234731, то шкода завдана потерпілому внаслідок пошкодження його транспортного засобу відповідачем, повинна відшкодовуватися страховиком відповідача АТ «СК «АХА Страхування». Право вимоги на відшкодування матеріальної шкоди в порядку суброгації у позивача, яке перейшло від потерпілого, виникло не до відповідача [PERSON] , а до АТ «СК «АХА Страхування», оскільки відповідач уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, застрахував відповідальність за шкоду, завдану його забезпеченим транспортним засобом завдану третім особам, і відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, відповідач повинен відповідати за завдання матеріальної шкоди тільки у разі недостатності страхової виплати. Положення статті 1166 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, тому що фактичний розмір шкоди 8738,12 грн. не перевищує ліміту відповідальності страховика АТ «СК «АХА Страхування» за шкоду, заподіяну майну потерпілого, який визначений за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АК/4234731. Тобто, позивач по справі отримавши право вимоги повинен був керуватись вимогами Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо дотримання строків звернення до страхової компанії винуватця, із заявою про виплату страхового відшкодування. Крім того, доцільним є зазначити що позивач, це страхова компанія, яка належним чином обізнана щодо положень її профільного закону та порядку звернення за страховою виплатою. Позивач фактично просить перекласти наслідки власної недбалості щодо виконання вимог Закону про звернення з вимогою протягом одного року на інших учасників страхових відносин. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс 18) від 04 липня 2018 року, розмежувавши інститути регресу та суброгації. В постанові ВП Верховного Суду від 04.07.2018 року № 755/18006/15-ц, яка ухвалена за результатами розгляду подібних спірних правовідносин, було зроблено висновок, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Натомість, згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. З огляду на це відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вирішила відступити від висновку щодо застосування норми права, висловленого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15. Відповідно до цього висновку страховик, який виплатив страхове відшкодування, мав право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справ, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог. Судові витрати за розгляд справи покладаються на позивача.

Outcome: dismissed