Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку по [ADDRESS], площею 0,0525 га. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу належить будинок [ADDRESS], площею 0,0568 га. розташована під житловим будинком та поряд із ним. Однак, з моменту укладення договору вона так і не оформила належним чином правовстановлюючі документи на земельну ділянку, що позбавляє її права в повному обсязі реалізувати свої права по розпорядженню майном. Також зазначила, що вона звернулась до ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я» для виготовлення технічної документації на вищезазначену земельну ділянку із визначенням її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. В свою чергу ТОВ «ПЕФ «Землі Приазов'я» виготовила технічну документацію на земельну ділянку по [ADDRESS], були визначені межі, площа, яка не співпадає з державним актом виданим на ім'я попереднього господаря, у зв'язку із тим, що на той час не були визначені межі інших суміжних користувачів, та на даний час площа земельної складає 0,0525 га. Також, на час складання технічної документації претензій з боку суміжних землекористувачів не заявлено. Однак, після складання та отримання технічної документації площа земельної ділянки позивачки зменшилась, у зв'язку із чим їй було відмолено в реєстрації права власності на земельну ділянку. У зв'язку із тим, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації, а їй було відмовлено в цій реєстрації у зв'язку із зменшенням площі земельної ділянки, вона вимушена була звернутись до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельну ділянку по [ADDRESS]. В судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Представник відповідача Юдін О.С., який діє на підставі довіреності в судове засідання не з'явився, надавши заяву, в якій проти задоволення позову не заперечував, просив суд справу розглянути за його відсутності. Представник третьої особи - Управління Держкомзему у м. Маріуполя Донецької області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав та про причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] є власником житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами та земельної ділянки площею 0,0568 га., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], на підставі договорів купівлі-продажу від 14.04. 2009 року. (а.с. 15-16, 23-25) Згідно свідоцтва про шлюб, виданого Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області від 17.12. 2010 року, [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. (а.с.14) З метою отримання технічної документації із землеустрою позивачка звернулась до ТОВ «Проектно - експертної фірми «Землі Приазов'я». (а.с.10,11) В силу п. "в" ч. 1 ст. 2 Закону України «Про землеустрій» землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж земельних ділянок, зокрема, власників і землекористувачів. Документація із землеустрою розробляється у вигляді програм, схем, проектів, спеціальних тематичних карт, атласів, технічної документації. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок і технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) є різновидами документації із землеустрою (ч. 1, п.п. "д" і "и" ч. 2 ст. 25 Закону). Як передбачено ч. 1, 4 ст. 55 цього Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. З технічної документації із землеустрою, виготовленої ТОВ «ПЕК «Землі Приазов'я» вбачається, що земельна ділянка, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] має площу 0,0525 га., довжина меж з т. А до т. Б складає 11,65 м; з т. Б до т. В - 50,95 м.; з т. Г до т. В - 8,90 м; з т. А до т. Г - 51,70 м. (а.с. 5-11, 30-39) Отже, як встановлено судом, після виготовлення технічної документації у позивача змінено площу земельної ділянки з 0,0568 га. на 0,0525 га., що унеможливлює подальше оформлення технічної документації та внесення інформації про земельну ділянку до Державного земельного кадастру до визнання нових меж та площі за позивачкою. Згідно ст.. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1-2 ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У зв'язку з тим, що позивач після укладання договору купівлі-продажу не зареєструвала право власності та не отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, а після складання технічної документації площа була зменшена, їй було відмовлено у реєстрації права власності на земельну ділянку до визнання за нею права власності на нові межі та площі земельної ділянки. На підставі ст.. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому збільшувати розмір позовних вимог не може. Разом із тим, позивачка наполягала на задоволенні позовних вимог та визнання за нею права власності саме на земельну ділянку площею 0,0525 га., не вирішуючи питання щодо відновлення порушених своїх прав у вигляді зменшення земельної ділянки за рахунок сусідньої. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших передбачених законом способів. Так, кожному суб'єктові права власності на землю належать права володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою на свій розсуд у межах, передбачених ЗК України. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За наведених обставин, у інший спосіб, крім як за рішенням суду [PERSON], не може реалізувати своє право по володінню та розпорядженню своїм нерухомим майном та позбавляється права у державній реєстрації прав та їх обтяжень. Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені сторонами відповідно до ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що визнання права власності на земельну ділянку не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved