Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про захист прав споживачів, визнання договору недійсним та стягнення коштів. В обгрунтування своїх вимог зазначив, що 06 лютого 2014 року між позивачем і ТОВ «Гранфінресурс» було укладено договір № 226610 з додатками з метою отримання грошових коштів по програмі «Альянс Україна», яка базується на створенні груп учасників, метою яких є надання послуг на отримання грошової суми відповідно до Додатку 1, а саме 200 000 грн. з призначенням грошової суми на автомобіль згідно додатку 1. На виконання умов договору в день його підписання представником відповідача позивачу було надано рахунок до сплати одноразового комісійного внеску в розмірі 7000 гривень, вказуючи на те, що після сплати рахунку він отримає обіцяні за договором кошти. В той же день позивач сплатив одноразовий комісійний внесок у розмірі 7000 грн., однак грошей не отримав. В подальшому, не зважаючи на перебіг тривалого часу, бажаної позики позивач так і не отримав, однак, працівники ТОВ «Гранфінресурс» запевнили останнього, що він отримаю позику відразу ж після чергової сплати коштів на користь відповідача, але у випадку не сплати чергового внеску його позбавлять права на отримання кредиту. Але, навіть, сплачуючи два місяці поспіль (березень-квітень) щомісячні платежі в сумі по 1111,11 грн. та кошти за адміністративні витрати в сумі по 840,00 грн., він вказані кредитні кошти не отримав. Загальна сума, яку позивач сплатив відповідачу для отримання кредиту складає 10902,22 грн. Після вивчення змісту Договору з Додатками стало зрозуміло, що грошової позики йому не нададуть, сплачені кошти не повернуть, та можливості розірвати договір немає, оскільки договір зовсім не передбачає можливості розірвання з ініціативи учасника, що є порушенням моїх прав як споживача. Для спірного договору характерна непоінформованість учасників про дійсну кількість платежів, здійснених іншими учасниками, в умовах договору і Програмі «Альянс Україна», відсутні які-небудь важелі впливу учасників на добросовісність відповідача при виконанні умов договору та умови відповідальності відповідача за їх порушення. Недоступна для споживачів інформація і відсутні дані щодо критеріїв формування різних реєстрів учасників, про розподіл коштів учасників між фондами реєстрів з різними номерами, про структуру схем, за якими формується та ведеться розподіл коштів, про наявність доказів фактичного отримання коштів учасниками та про те, чи продовжують виконувати свої обов'язки та сплачувати кошти і наскільки добросовісно ті особи, які отримали кошти у позику, чи продовжують і як вони та сплачені ними кошти обліковуватись в подальшому у відповідному реєстрі, перебуваючи в якому, отримали кошти. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Натомість договором передбачено, що у випадку неналежного виконання умов договору або не сплати запропонованих адміністратором платежів, учасник позбавляється права на отримання коштів, втрачає сплачений адміністративний платіж і позбавляється права на участь у наступному найближчому заході. У разі виявлення учасниском бажання розірвати договір протягом 3 календарних днів з моменту його підписання та виконання ним умов ст. 8 Договору, відповідач повертає учаснику 70% внесеного ним одноразового комісійного внеску (п.8.1), в інших випадках розірвання договору вступний платіж та адміністративні витрати учаснику не повертаються, повернення коштів відбувається після закриття реєстру. Згідно п.п. 4.1, 4.3 Умов програми "Альянс Україна", коли реєстр є достатнім, адміністратор організує комітет по розподілу грошового фонду. Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник програми набуває право брати участь у найближчому заході. Захід по розподілу грошового фонду проводиться комітетом по розподілу грошового фонду, який утворюється наказом адміністратора. З наведенного випливає, що рішення про надання у позику грошових коштів залежить лише від волі відповідача, який на власний розсуд приймає таке рішення, і позивач позбавлений можливості вплинути на це рішення, оскільки не має можливості отримати інформацію про фінансовий стан інших учасників групи та не має гарантій щодо отримання коштів у випадку, якщо учасники, що отримали кошти, припинять сплачувати свої внески, а нових учасників не буде чи їх коштів буде менше, чим потрібно для проведення виплат згідно договорів. Таким чином, умовами оспорюваного договору на позивача покладено обов'язок суворо дотримуватися умов договору, в той час як у договорі відсутні умови, які б передбачали настання негативних наслідків для відповідача за невиконання умов договору, що є порушенням прав позивача. У спірному договорі умова про надання коштів залежить від певних обставин, яка може взагалі не настати, а тому така умова є несправедливою відносно позивача та вказує, що правочин не направлений на реальнее настання правових наслідків. Таким чином, умови договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду позивачу і на користь відповідача, і що ТОВ "Гранфінресурс" здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки фонди групи з придбання товару/позики формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. Є підстави вважати, що діяльність відповідача ввела позивача в оману, оскільки програма "Альянс Україна" формується виключно на кошти учасників програми без залучення коштів ТОВ " Гранфінресурс". Оплата товару (послуги) здійснюється за кошти, внесені учасниками програми і в подальшому учасник, який отримав товар (послугу), сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. Рішення про передачу товару або позики залежить лише від волі відповідача, який на власний розсуд приймає таке рішення і позивач позбавлений можливості вплинути на це рішення, оскільки немає можливості отримати інформацію про фінансовий cтан інших учасників групи. Вбачається, що за умовами договору позивач мав сплачувати кошти не за сам товар (позику), а за можливість одержання права на купівлю товару (отримання позики). ТОВ «Гранфінресурс» без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару (отримання позики) одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми "Альянс Україна". Також є несправедливою умова про надання коштів за умови сплати позивачем найбільшої кількості платежів без зазначення в договорі такої кількості, проте позивач не володіє інформацією щодо необхідності сплати конкретного числа платежів, яке повинне перевищувати кількість платежів інших учасників для отримання бажаних коштів, та про те, чи дійсно інший учасник фактично здійснив більшу, чим вона, кількість платежів. Така схема, умови діяльності якої відображені в укладеному договорі, відповідають поняттю пірамідної схеми, визначеної законом, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Аналіз як самого договору так і додатків №1 та додатку №2 до нього свідчить про нечесну підприємницьку діяльність, яку проводить відповідач, метою якої є залучення сторонніх фінансових ресурсів для власних потреб та небажання надавати фінансові послуги, а якщо вони і будуть надаватись, то лише на розсуд відповідача. Аналіз п. 7 ч. З ст.19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; відсутність продажу або споживання товару. За положеннями ч.1 , п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до вимог ч.ч 1,2 ст. 216 ЦК України правочини, здійснені із використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй Постанові від 23.05.2012 року у справі за позовом до ПАТ «Філдес Україна» про визнання договору недійсним, повернення коштів та стягнення моральної шкоди, а також у Постанові ВСУ від 27 березня 2013 року у справі за позовом до ТОВ «Дія Фінанс» про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Також позивачу стало відомо, що підприємницька діяльність щодо надання позик шляхом адміністрування коштів учасників груп, є протизаконною без дозвільних документів. Видавати позики за рахунок залучених коштів мають право виключно кредитні установи - банки або небанківські кредитні організації, які мають ліцензію НБУ або ліцензію, видану Нацкомфінпослуг. П. З ч. 1 ст. 9 Закону «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» передбачено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг. Згідно з пунктами 1, 5 ч. 1ст. 1 Закону «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру у встановленому законом порядку. Такими фінансовими послугами, як зазначено у пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. В данному випадку саме на таких умовах було передбачено надання коштів позивачу. Водночас, п. 4 ч. 1 ст. 34 даного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії (ч. 2 ст. 34 вказаного Закону). Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що для укладення договору з позивачем відповідач повинен був отримати у встановленому законом порядку відповідну ліцензію та отримати статус фінансової установи та бути внесеним до відповідного реєстру фінансових установ, у порядку, встановленому законом. Згідно ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такии правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Просить визнати недійсним договір № 226610 з додатками від 06.02.2014 року, стягнути з ТОВ «Гранфінресурс» одноразовий комісійний внесок за договором в сумі 7000 грн., сплачені адміністративні витрати в сумі 1680 грн. та сплачений щомісячний чистий внесок в сумі 2222,22 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з підстав, викладених позивачем у позовній заяві. Так, згідно договору від 06 лютого 2014 року між позивачем і ТОВ «Гранфінресурс» укладено договір № 226610 з додатками з метою отримання грошових коштів по програмі «Альянс Україна», яка базується на створенні груп учасників, метою яких є надання послуг на отримання грошової суми відповідно до Додатку 1, а саме 200 000 грн. з призначенням грошової суми на автомобіль згідно Додатку 1. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. За положеннями ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Згідно ч. 1 ст. 227 Цивільного кодексу України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такии правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Викладені обставини дають суду підстави для визнання недійсним договору, укладеному між сторонами та стягнення коштів з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved