Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

У липні 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із зазначеним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 12.05.2010 року в розмірі 19 189,48 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що всупереч умов укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] кредитного договору від 12.05.2010 року, остання своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, станом на 31.05.2020 року у [PERSON] перед банком виникла заборгованість за кредитом в розмірі19 189,48 грн., яку остання не погашає, що змусило банк звернутись до суду із зазначеним позовом. 1.10.2020 року відповідач подала відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту отримання нею кредитних коштів у розмірі 500 грн., які в подальшому було збільшено до 12 678,46 грн. (заборгованість за тілом та простроченим тілом кредиту, яку вказує позивач у своєму розрахунку). Вона не використовувала кредитні кошти на таку суму, що підтверджено розрахунком заборгованості у якому вказано, що заборгованість по поточному тілу кредиту: 0,00 грн. Тому позивач на власний розсуд вказує нічим не підтверджену суму заборгованості. 23.10.2020 року до суду надійшла відповідь на відзив від АТ КБ "ПриватБанк", у якому банк просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення кредитної заборгованості за договором. Відповідно до норм закону та доказів, що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконанні та кредитором не прийняті. Згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач тривалий час належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання до Договору, тому її посилання про те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування не заслуговують на увагу. Представник Банку в судове засідання не прибув, подав письмову заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути без його присутності, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у задоволені позову з підстав, викладних у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір б/н від 12.05.2010 року, відповідно до умов якої відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов кредитного договору, відповідач зобов`язувалась повертати кредит, сплачувати нараховані відсотки, комісії. Остання власним підписом підтвердила, що ознайомлена з довідкою про умови кредитування і користування кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (далі Довідка) (а.с.7). Однак, у порушення умов кредитного договору відповідач своїх грошових зобов`язань належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 31.05.2020 року у відповідача перед банком виникла заборгованість на загальну суму 19 189,48 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 12 678,46 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 840,84 грн.; нарахована пеня - 4 280,20 грн.; штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) - 889,98 грн. Умови і Правила надання надання банківських послуг не підписані позичальником (а.с. 9). Разом з тим, 12.05.2010 року позичальник [PERSON] підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", у якій визначено умови кредитування, проценти за користування кредитом, штрафів за порушення термінів платежів та нарахування пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (а.с. 7). Зазначені обставини підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами, які містяться в матеріалах справи (а.с.6-63). Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як встановлено в судовому засіданні Умови і Правила надання надання банківських послуг не підписані позичальником, а тому вони не можуть вважатися частиною кредитного договору. Саме такі висновки щодо застосування вищенаведених правових норм висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року (справа № 342/180/17), які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України підлягають врахуванню судом першої інстанції.) Разом з тим, 12.05.2010 року позичальник [PERSON] підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", у якій визначено умови кредитування, проценти за користування кредитом, штрафів за порушення термінів платежів та нарахування пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань (а.с. 7). Отже, сторони договору погодили умови кредитування, порядок нарахування процентів, штрафів і пені. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів за користування кредитом та штрафів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Позовні вимоги банку про стягнення пені не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Довідка про умови кредитування, яка підписана позичальником, містять положень щодо нарахування штрафів (фіксованої частини та процентної складової), а також пені за неналежне виконання позичальником грошових зобов`язань (а.с. 7). Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15. Таким чином, у задоволенні позовних вимог банку в частині стягнення з [PERSON] пені в сумі - 4 280 грн. 20 коп., необхідно відмовити. Як встановлено судом, позивач свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, надавши кредит, а остання, в свою чергу, не повернула своєчасно кредитні кошти, не сплатила відсотки за їх використання, пеню й станом на день звернення банку до суду з позовом, існує заборгованість за Кредитним договором. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань порушує право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані у кредит. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, заборгованості по процентами за користування кредитом є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню. У іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial