Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-27 00:00:00

31 травня 2016 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, позовні вимоги мотивує тим, що 06 липня 1993 року був прийнятий в члени КСП «Колос» с. Меленці Любарського району Житомирської області. 20 липня 1996 року позивач звільнений з КСП «Колос» за власним бажанням. 1996 року за №720/95 зазначене товариство отримало Державний акт на право колективної власності на землю, але він безпідставно не був внесений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), не зважаючи на те, що на момент отримання Державного акту на право колективної власності на земельну ділянку він працював у КСП «Колос» с. Меленці Любарського району Житомирської області та був членом даного КСП, як це передбачено п. 2 Указу Президента України « Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року за №720/95, а тому він вимушений звернутися до суду з позовом про визначення права власності на земельну частку члена КСП. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обємі. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обємі, та пояснив, що 30.01.1996 року виданий державний акт на право колективної власності на землю, раніше звернутися до суду з вище вказаним позовом йому ніхто не заважав. Він не був в ключений до списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), оскільки сільський голова не хотів відпускати його на службу і так сталося. Представник Любарської РДА в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила застосувати строки позовної давності, а саме з 30.01.1996 року коли виданий Державний акт. Представник Меленецької сільської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що позивач працював завкоморою, чому звільнився йому не відомо. Вказав на те, що на території сільської ради вільні землі відсутні, оскільки перебувають в оренді. Представник відділу Держгеокадастру у Любарському районі в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та пояснив, що Державний акт на право колективної власності на землю виданий з списком осіб, які мають право на земельну частку (пай), чому позивач не включений до списку йому не відомо. Підтвердив, що вільних земель на території Меленецької сільської ради не має, просив застосувати строки позовної давності. Суд, вислухавши пояснення вказаних осіб, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є визнання права. Стаття 392 ЦК України передбачає право власника майна пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно ст. 152 ч. 3 п. "а" ЗК України шляхом визнання прав тощо. Відповідно до п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 08 серпня 1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. З наведеного можливо зробити висновок, що складовими для визначення наявності права на земельну частку (пай) є: членство у підприємстві та включення такої особи до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до трудової книжки серії БТ-І №2230521 від 10.07.1978 року [PERSON] з 22.06.1993 року по 20.07.1996 року працював в КСП «Колос» с. Меленці на посаді завідуючого зернотоком. Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Отже, з 30.01.1996 по 30.01.1999 р. сплив строк позовної давності до заявлених 31.05.2016 року позовних вимог і відповідачем було подано заяву про застосування спливу строку позовної давності. Оскільки позивачу було відомо про порушення його права з 1996 року і він не ставить питання про поновлення даного строку, а навпаки в судовому засіданні підтвердив, що раніше йому ні що не заважало звернутися до суду з даним позовом, суд приходить до висновку, що є всі підстави для відмови в позові.

Outcome: dismissed