Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

24 вересня 2014 року до Дружківського міського суду Донецької області на новий розгляд після скасування рішення Ясинуватського міськрайонного суду Донецької області від 14 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 13 лютого 2014 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 червня 2014 року надійшла цивільна справа за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до кредитного договору № DOXRRX87260505 від 23 лютого 2008 року відповідачка [PERSON] отримала кредит в розмірі 2619,30 гривень зі сплатою 12,00 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом . ПАТ КБ "ПриватБанк" цілком виконав зобов'язання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідачка, порушила графік погашення кредиту, внаслідок чого, утворилась заборгованість, яка станом на 26.09.2013 р., складає 21991.89 гривень. Представник позивача не з'явився у судове засідання, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Представник банку за дорученням Зікунова Н.А. надала суду заяву, в якій просить розгляд справи провести за відсутності представника позивача, у зв'язку із його неможливістю прибути на вказану годину. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи сповіщена належним чином. В матеріалах справи міститься її заява про застосування строку позовної давності. При таких обставинах, суд, вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача відповідно до ст. 169 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом, встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] від 23 лютого 2008 року між банком та відповідачкою укладено кредитний договір № DOXRRX87260505 , відповідно до якого [PERSON] отримала кредит в розмірі 2619,30 гривень зі сплатою 12,00 відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.02.2010 року (а.с. 5 зв.б.) Позичальниця підтвердила своїм особистим підписом, що її заява разом із запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") ("Стандарт"), Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір, з якими вона ознайомилася та погодилася. Згідно кредитного договору позичальниця зобов'язалася погашати щомісячно заборгованість за кредитом, за відсотками, винагородою, комісією та інших витрат згідно з Умовами. На підставі ст.526 ЦК України, сторони мають виконувати зобов'язання належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. На час розгляду справи судом сума заборгованості [PERSON], нарахованої банком за кредитним договором № DOXRRX87260505 від 23 лютого 2008 року, складає 21991.89 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом складає - 1378,59 гривень; - заборгованість за відсотками за користування кредитом складають - 91,95 гривень; -пеня складає - 18041,93 гривень, - заборгованість по комісії за користування кредитом - 956,00 гривень; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 1023,42 грн. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно позову банк до заборгованості відповідача [PERSON] включив - пеню 18041,93 гривень, штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та - штраф (процентна складова) - 1023,42 грн. Відповідно до п. 5.1. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") ("Стандарт") при порушенні позичальником будь якого із зобов'язань по погашенню кредиту, сплати відсотків, передбачених Заявою та п.п. 3.2.2, 3.2.3 цих Умов, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу. Відповідно до п.5.3. Умов при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф 500 грн. +5% від суми заборгованості (а.с.9). Також в розрахунок заборгованості банком включена заборгованість по комісії за користування кредитом. Відповідно до Заяви позичальниця зобов'язалася сплачувати щомісячно на користь Банку винагороду (комісію) в розмірі 95,60 грн. на місяць. Оскільки позичальник [PERSON] порушила строки платежів за зобов'язаннями як по сплаті кредиту, так і по сплаті процентів за користування кредитом та ін., позивач з цього приводу звернувся до суду. Із положення ст.625 ЦК України вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший відсоток не встановлений договором. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором позичальник [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором згідно графіку погашення кредиту та процентів належним чином не виконувала, в зв'язку з чим станом на 26.09.2013 мала прострочену заборгованість за кредитом - 21991.89 гривень, з яких: - заборгованість за кредитом складає - 1378,59 гривень; - заборгованість за відсотками за користуванням кредитом складають - 91,95 гривень; -пеня складає - 18041,93 гривень, - заборгованість по комісії за користування кредитом - 956,00 гривень; - штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.; - штраф (процентна складова) - 1023,42 грн. Відповідачка порушила умови укладеного договору, внаслідок чого заборгованість перед банком за кредитним договором № DOXRRX87260505 від 23 лютого 2008 року на час розгляду справи судом відповідно до ст. 11 ЦПК України складає 21 991,89 гривень. Суд не може погодитися, що дана сума заборгованості підлягає стягненню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Погашення кредитної заборгованості та строки чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, банк звернувся до суду з вимогами про стягнення з відповідачки за кредитом, включивши до позовних вимог як суму заборгваності по кредиту, так і суму пені та процентів. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір між сторонами було укладено 23 лютого 2008 року з кінцевим терміном повернення 23.02.2010 року. Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості 10 жовтня 2013 року, а згідно кредитного договору строк його дії до 23.02.2010 року. Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України позивач повинен був звернутися до суду в межах 3-х річного строку, тобто до 23.02.2013 року. Таким чином позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості за кредитом за межами строку позовної давності. Відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позивачем на підтвердження збільшення строку позовної давності надано Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") ("Стандарт"). Згідно із п.5.5. терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлено тривалістю в 5 (п'ять) років. Письмового договору про збільшення позовної давності сторони належним чином не укладали. Якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Підтверджень поважності причин пропуску позивачем строку позовної давності суду не надані. Судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення їх сплати. Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, оскільки умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань (правова позиція викладена у постанові ВСУ від 06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс13). Як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості [PERSON] здійснила останній платіж по погашенню кредиту 26 лютого 2009 року (а.с.4). Таким чином, у позивача було право звернутися за захистом своїх прав до суду з підстав стягнення заборгованості по процентам протягом трьох років, тобто строк позовної давності сплинув в лютому місяці 2012 року, з підстав стягнення пені, штрафу - протягом одного року, тобто до 26 лютого 2010 року. За наведених підстав та встановлених обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення суми заборгованості за Договором, процентів за користування кредитом, пені, штрафів, комісії не підлягають задоволенню. Оскільки, в задоволенні позову відмовлено, то судові витрати відповідно ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: dismissed