Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, що зареєстрований 07 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 164. В обґрунтування позову зазначила наступне: 07 вересня 2002 року між позивачем та відповідачем було зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів громадянського стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області 17 вересня 2003 року. З жовтня 2019 року фактично шлюбні відносини між сторонами значно погіршилися з тієї причини, що позивач з відповідачем не зійшлись характером та поглядами на життя, у зв`язку з чим між ними постійно виникають суперечки та сварки. В даний час вони проживають окремо. Таким чином їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Крім того, позивач просить стягнути судові витрати з відповідача. Спір стосовно місця мешкання дитини - відсутній. У судове засідання 08.09.2020 року сторони не з`явились, надали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідач, в свою чергу, проти задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу не заперечує, однак надав до суду письмові заперечення щодо стягнення з нього судових витрат, понесених позивачем. Позивач не ставила питання щодо відновлення дошлюбного прізвища. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову за результатами розгляду наявних у справі матеріалів та перевірки їх доказами, суд дійшов наступного висновку: відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Наведене вище положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. В свою чергу, згідно ст.ст.109, 110, 112 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Отже, як встановлено судом, позивач - [PERSON] , [INFO] , та відповідач - [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 вересня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 164, що підтверджено наявним в матеріалах справи оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області від 07 вересня 2002 року. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим відділом державної реєстрації актів громадянського стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області 17 вересня 2003 року. Шлюбних стосунків подружжя не підтримує, спільне господарство не веде. Також, з позовної заяви вбачається, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін. При цьому, суд зауважує на тому, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний " засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово " союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Окрім того, суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, що, враховуючи наявність для цього законних підстав, є приводом для задоволення позову згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Позивачем не ставиться питання про відновлення дошлюбного прізвища. Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі на професійну правничу допомогу; витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. В частині восьмій статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Як вбачається з квитанції АТ КБ «ПриватБанк» №0.0.1767423035.1, код квитанції 2021-7014-7331-5720 від 14 липня 2020 року представником позивача - [PERSON] сплачено судовий збір за подання позову [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до Дзержинського міського суду Донецької області в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 40 коп. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав до початку розгляду справи по суті, з нього на користь позивача має бути стягнуто судовий збір у розмірі 420,40 грн. та з державного бюджету має бути повернуто позивачу судовий збір у сумі 420,40грн. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною має бути документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат. Суд зауважує, що хоча до позовної заяви представником позивача і додано ордер серії ДН №128851 про надання адвокатом Карнауховим А.О. правової допомоги [PERSON] б/н від 13.07.2020, однак жодних доказів розрахунку понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою (копії квитанцій, акт приймання передачі виконаних робіт, розрахунок тощо) стороною позивача до суду не надано. Суд встановив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, зокрема, на підтвердження виконання послуг, перелік складових наданих послуг, розрахунок вартості складових наданих відповідних послуг, а з наданих документів суд не може з достовірністю встановити, кому, за які конкретні дії та послуги, а також у якому розмірі передавалися грошові кошти, а тому в цій частині позову слід відмовити. Крім того, витрат пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду у матеріалах справи відсутні. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, витрат пов`язаних із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи, витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З огляду на наведене,

Outcome: partial