Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

До Дніпровського районного суду м. Києва звернулась позивач [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди. Згідно заявлених вимог позивач просить суд солідарно стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь позивача майнову шкоду в розмірі 60 019,00 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн, сплачений судовий збір, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500,00 грн та витрати на експертне дослідження матеріальної шкоди в розмірі 3500,00 грн. Вимоги позову обґрунтовані тим, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Поповченко Ю.В. 11 березня 2002 року за реєстром №1264. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . 19 січня 2017 року з вини [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належна позивачу квартира була залита гарячою водою та пошкоджено опоряджувальні покриття стелі та стін в жилих кімнатах, коридорі, кухні, ванній та туалетній кімнатах, зокрема здуття підлоги (ламінат), відшарування шпалер, розтріскування дверного полотна дверей. Відповідно до висновку експертного дослідження вартість відновлювального ремонту складає 60 019,00 грн. Окрім матеріальної шкоди, позивачу завдано моральну шкоду, яку остання оцінює в 10 000,00 грн, та обґрунтовує тим, що залиття квартири спричинило їй стрес та погіршення самопочуття, позивач не може проживати в цій квартирі і вдруге приступити до її ремонту. Відшкодувати завдану шкоду в добровільному порядку відповідачі відмовляються, що і стало підставою для звернення позивача до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 11 лютого 2020 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Положеннямист.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. 19 березня 2020 року від відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачі просять відмовити в задоволені позову. Відзив обґрунтовано тим, що будинок, в якому проживають сторони перебуває на балансі ЖЕК №408. На думку відповідачів, саме управитель будинку повинен здійснювати нагляд за трубопроводами з метою уникнення аварії в будинках, які перебувають у них на балансі. Протікання сталось саме з вини управителя будинку, який не забезпечив вчасність обслуговування. Відповідачі зазначають, що [PERSON] та [PERSON] не є власниками квартири, крім того [PERSON] взагалі не проживає в ній. Причиною залиття є прорив ділянки стоякової металопластикової труби, яка була замінена при ремонті металевого трубопроводу в квартирі [ADDRESS] більше п`ятнадцяти років тому, проте матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідачі замінювали сантехнічний матеріал. Крім того, відповідачі заперечують проти позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки відсутні докази розрахунку її розміру. 23 березня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що завдавачами шкоди є саме відповідачі, оскільки є мешканцями квартири, в якій відбувся прорив стоякової металопластикової труби ГВП, що призвело до залиття квартири позивача. Також позивач вказує, що відповідачами не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що ЖЕД №408 є господарюючим об`єктом будинку, в якому розташовані квартири сторін. Та враховуючи, що в 2016 році позивач закінчила ремонт своєї квартири, залиття, яке сталось через два тижні після його закінчення, завдало моральної шкоди, яку позивач визначила в сумі 10 000,00 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 23 березня 2020 року у задоволенні клопотання відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про розгляд справи з викликом сторін відмовлено. Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 23 березня 2020 року залучено до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування шкоди, - співвідповідача - Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва». 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину». 17 липня 2020 року набрав чинності Закон України від 18 червня 2020 року №731-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого пункт 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України викладено в такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.» Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)"№ 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Відповідач КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» не скористалось своїм правом та не направило до суду відзив на позовну заяву. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані позивачем та відповідачами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 11 березня 2002 року (а.с.7). Згідно ч. 1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України). Як убачається з Акту від 23 січня 2017 року, затвердженого начальником ЖЕД 408 [PERSON] , квартира [ADDRESS] - постраждала внаслідок залиття. В результаті обстеження комісія встановила, що в квартирі [ADDRESS] виконано перепланування та частково залита кімната №1: стеля - 7.91 кв.м. (гіпсокартон); стіни - 30.4 кв.м. (шпалери закордонного виробництва); підлога - 13,4 кв.м.(ламінат) дверне полотно - 0,7м*2,0м, ремонт в кімнаті виконувався в 2016 році; кімната №2: стіна - 21,7 кв.м. розходження шпалер на стиках (шпалери закордонного виробництва); підлога - 14,6 кв.м. (ламінат); дверне полотно з коробкою - 0,7м*2,0м, ремонт виконувався в 2016 році; кухня: стеля - 0.74 кв.м. (гіпсокартон); стіни - 13,75 кв.м (гіпсокарто), ремонт виконувався в 2016 році; коридор: стіна - 12,8 кв.м. (шпаклювання); підлога - 1,45 кв.м. (ламінат); стеля - 1,45 кв.м. (гіпсокартон), ремонт виконувався в 2016 році; ванна кімната: стеля - 3,3 кв.м (гіпсокартон), дверне полотно - 0,60м*2,0 м, ремонт виконувався в 2016 році. Причиною залиття, що трапилась в системі ГВП є прорив ділянки стоякової металопластинової труби діаметром 25мм, яка була замінена при ремонті металевого трубопроводу в квартирі [ADDRESS] більше 15-ти років тому. Висновки та рекомендації комісії: залиття квартири [ADDRESS] відбулось по причині придбання неякісного сантехнічного матеріалу. (а.с.8). Згідно зі ст.10 ЖК УРСР громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Відповідно до частин 1-5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 ЦК України). Згідно зі ст. 151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. На підставі договору купівлі-продажу від 19 січня 1996 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 65) За відомостями Електронного реєстру територіальної громади м.Києва, отриманими судом 21 січня 2020 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.43, 44, 45). Згідно ч.2 ст.24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач зобов`язаний забезпечити умови для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів згідно встановлених нормативів і правил та забезпечити відповідну експлуатацію і утримання майна, яке знаходиться на його балансі. Відповідно до п.п.5, 10 п.32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, виконавець зобов`язаний проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акта, утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт. Пунктом 2.1. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, передбачено, що система технічного огляду жилих будинків включає проведення планових та позапланових оглядів. Відповідно до п.2.1.5. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, до системи технічного огляду жилих будинків входить також профілактичне обслуговування будинків, яке є складовою технічного обслуговування і полягає в усуненні дрібних несправностей елементів будинків з метою забезпечення їх безперебійної роботи, а також попередження порушень санітарно-гігієнічних вимог до приміщень будинків, налагодження та регулювання окремих видів технічних пристроїв. Періодичність проведення профілактичного обслуговування елементів жилих будинків та граничні строки невідкладної ліквідації виявлених несправностей елементів жилих будинків, а саме системи водопроводу, каналізації, гарячого водопостачання проводиться кожні 3-6 місяців. Згідно з п.5.3.4. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, під час обслуговування системи водопроводу і каналізації необхідно, зокрема, регулярно проводити огляд санітарно-технічного устаткування, водопровідно-каналізаційних систем та будинкових засобів обліку та регулювання води на них, контролюючи промерзання трубопроводів, витік води та ін.; здійснювати не рідше одного разу на рік профілактичне обслуговування запірної арматури (з прогонкою вентилів кранів), прочищення дворової та не рідше двох разів у рік - будинкової каналізаційної мережі; усувати засмічення в системі. Чинним законодавством проведено розподіл між поняттями «внутрішньобудинкові» та «внутрішньоквартирні» системи гарячого, холодного водопостачання та централізованого опалення. Суд не погоджується з доводами відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що належним відповідачем в зазначеній справі є управитель багатоквартирного будинку, оскільки саме на власника квартири покладено обов`язок забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, в тому числі внутрішньоквартирних комунікацій, а управитель будинку несе відповідальність за технічний стан, поточний та капітальний ремонт всіх внутрішньобудинкових систем до першої запірної арматури на відгалуженні від стояка включно, що знаходиться у квартирі споживача. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (абз. 2, ч. 1 ст. 1192 ЦК України). Як зазначено у ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини ( ч.2 ст.1166 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Верховний Суд у постанові від 11 грудня 2018 року у справі справа № 759/4781/16-ц, провадження № 61-9338св18, дотримуючись зазначеної правової позиції, дійшов висновку, що з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.ст. 51, 175 ЦПК України на позивача покладений обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, зокрема відповідачів, які залучені до участі у справі позивачем. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст. 13 ЦПК України). Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Зазначене викладено в правовій позиції Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі № 2-797/2008. Оскільки актом від 23 січня 2017 року, затвердженим начальником ЖЕД 408 Рябічко С.О. встановлено, що причиною залиття квартири [ADDRESS] , що трапилась в системі ГВП є прорив ділянки стоякової металопластинової труби діаметром 25мм, яка була замінена при ремонті металевого трубопроводу в квартирі [ADDRESS] більше 15-ти років тому, стороною відповідача зазначені обставини не спростовані належними та допустимими доказами, отже залиття квартири позивача сталося з вини власника квартири [ADDRESS] - [PERSON] . При цьому, слід зазначити, що заявлені позивачем як відповідачі [PERSON] , [PERSON] та Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м.Києва» не є належними відповідачами в межах даного спору. Згідно висновку експертного дослідження №171-05 від 31 березня 2017 року, складеного судовим експертом Командировим О.В., вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт (матеріальний збиток) у квартирі [ADDRESS] для усунення пошкоджень опорядження поверхні конструктивних елементів на час проведення дослідження (березень 2017 року) становить 60 019,00 грн з ПДВ (а.с. 9- 35). Враховуючи положення п.1 ч.2, ч.3 ст.22 ЦК України, суд вважає доведеним розмір спричиненої матеріальної шкоди (реальні збитки), яких власник квартири [ADDRESS] зазнала, у зв`язку з пошкодженням квартири, - в розмірі 60 019,00 грн. Як убачається з копії квитанції №0.0.713361009.1 від 23 лютого 2017 року [PERSON] на користь ФОП [PERSON] сплачено 3500,00 грн за проведення будівельно-технічного дослідження (а.с.с 37). Таким чином, оскільки власником квартири [ADDRESS] добровільно матеріальна шкода, завдана майну позивача, не відшкодована, суд убачає передбачені законом підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача вартість матеріального збитку, завданого залиттям, у розмірі 60 019,00 грн та 3 500,00 грн - витрат по сплаті за проведення експертного дослідження. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка згідно п. 3 ч. 2 цієї статі полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України). Як роз`яснено в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), при вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн виходила з того, що залиття квартири, яке сталось через два тижні після закінчення ремонту, завдало їй значний стрес та чималих переживань. Крім того, через залиття позивач не могла проживати в квартирі та вимушена знову здійснювати її ремонт. Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає обґрунтованими, враховуючи, що сам факт пошкодження майна внаслідок залиття квартири, що належить позивачеві, безперечно завдав шкоду її інтересам і спричинив моральні переживання й страждання, яких вона також зазнали внаслідок незручностей та необмеженості усувати наслідки залиття. Крім того позивач була вимушена звертатися до фахівців за наданням допомоги, що в свою чергу в комплексі призвело до порушень у звичному укладі життя позивача. Тому, враховуючи фактичні обставини справи, тривалість моральних страждань позивача та негативні наслідки, які для неї настали у зв`язку з залиттям, а також те, що розмір моральної шкоди не повинен приводити до збагачення, виходячи із засад розумності та справедливості, суд вважає, що стягнення з [PERSON] , як власника квартири [ADDRESS] на яку покладено обов`язок забезпечувати належне утримання внутрішньоквартирних комунікації, моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн буде достатнім для відновлення порушених прав позивача. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн. Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат по оплаті правничої допомоги, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Разом з тим, до позовної заяви долучено лише копію квитанції до прибуткового касового ордера №3 від 15 січня 2020 року, за якою від [PERSON] отримано 1 500,00 грн за правничу допомогу при склад. позову про залиття квартири (а.с. 36). При вирішенні даного питання суд виходить з того, що позов та інші заяви підписано та подано до суду позивачем особисто, матеріали справи не містять доказів укладання договору про надання правничої допомоги, отримання/надання правничої допомоги та детального опису робіт, тому суд не вбачає визначених законом підстав для стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу. Враховуючи наведене та

Outcome: partial