Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно набутого майна. В позові зазначено, що 26.08.2005р. між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" був укладений Кредитний договір № 014/17-16/454-11 за умовами якого [PERSON] отримав від Банку кредит з лімітом 19000 доларів США терміном на 180 місяців з 26.08.2005р. по 25.08.2020р. З листопада 2011 року [PERSON] зупинив виплату кредиту, оскільки сам в квартирі не проживав і був лише прописаний в ній. Він вже жив з іншою жінкою і тому заявив, що йому ця квартира не потрібна. Тому, за листопад, грудень 2011р., січень 2012р. гроші на сплату необхідних сум за кредитом йому надала донька позивача (колишня дружина відповідача, а саме: [PERSON]), а потім [PERSON] видав нотаріальну довіреність, якою уповноважив позивача (тещу): здійснювати погашення кредиту та відсотків за Кредитним договором № 014/17-16/454-11, укладеним між ним та ПАТ "[PERSON] Аваль" м. Запоріжжя 26 серпня 2005 року, без будь-яких обмежень, розписуватися за нього, та після повного виконання зобов'язань за вищевказаним Кредитним договором одержати лист Банку про відсутність заборгованості, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з виконанням цієї довіреності. Отже, з 28.02.2012р. по 20.02.2015р. позивач власними коштами сплачувала замість [PERSON] заборгованість за Кредитним договором № 014/17-16/454-11 (тіло кредиту) та відсотки за фактичне використання кредитних коштів. За вказаний період позивач сплатила Банку: *1827,84 доларів США (еквівалент 16487,42 грн. на час оплати) - за тілом кредиту; 3649,34 доларів США (еквівалент 32777,41 грн. на час оплати) - за відсотки. Водночас, позивач отримала замість [PERSON] від Запорізького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи "Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву" часткову компенсацію на придбання житла в розмірі 17381,20 грн. (еквівалент 1900,45 доларів СІЛА на час оплати). У відповідності до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Отже, оскільки позивач сплатив на користь банку від імені відповідача свої кошти в сумі 3576 доларів 73 центи США, що по курсу НБУ на день подачі позову складає 96647 грн. 97 коп., позивач вважає, що ці кошти в порядку ст.1212 ЦК України повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача як безпідставно набуте майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позов підтримали та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові. Просили позов задовольнити та стягнути судові витрати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі та пояснила, що позивач не довела, що вона сплачувала за відповідача свої кошти, оскільки в квитанціях фігурує платником тільки відповідач [PERSON] Окрім того вигодонабувачем у цьому випадку є банк, а не відповідач, тоді як за ст.1212 ЦК України зобовязання щодо повернення безпідставно набутого майна розповсюджується саме на ту особу, яка отримала це майно, тобто на банк, тому просила в задоволенні позову відмовити.Також надала суду письмові заперечення, де викладена аналогічна правова позиція (а.с.213-215). Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що його довірителька не має відношення до цієї справи, тому відніс розгляд позову на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази по справі, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.08.2005р. між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль" був укладений Кредитний договір № 014/17-16/454-11 за умовами якого [PERSON] отримав від Банку кредит з лімітом 19000 доларів США терміном на 180 місяців з 26.08.2005р. по 25.08.2020р. (а.с.6-7). У звязку із припиненням оплати по кредиту заочним рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 12.11.2015р. по справі № 332/4286/15-ц (провадження № 2/332/1547/15) з [PERSON] стягнуто на користь ПАТ «[PERSON] банк Аваль» заборгованість по вказаному кредиту на суму 251291 грн. 79 коп., яка виникла станом на 22.05.2015р. (а.с.216-217). Згідно довідки ПАТ «[PERSON] банк Аваль» від 15.12.2015р., яка надана [PERSON], заборгованість за кредитним договором № № 014/17-16/454-11 від 26.08.2005р. погашена у повному обсязі 26.11.2015р. (а.с.218). Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Погашення вказаної кредитної заборгованості підтверджується квитанціями про оплату коштів на сплату вказаного кредиту, в яких платником по кредитному договору зазначений [PERSON] (а.с.30-129). Будь-яких доказів того, що позивач сплачував за відповідача свої особисті кошти та виступав платником по кредитному договору № 014/17-16/454-11 від 26.08.2005р. суду надано не було. Окрім того, відповідно до нотаріально посвідченої довіреності від 23.02.2012р. [PERSON] уповноважив [PERSON] здійснювати погашення кредиту та відсотків за кредитним договором № 014/17-16/454-11 від 26.08.2005р. без будь-яких обмежень та розписуватись за нього (а.с.18). Аналогічна довіреність видана відповідачем на уповноваження позивача вести всі операції по вказаному кредитному рахунку 24.02.2012р. та завірена банком (а.с.19). Отже, якщо позивач стверджує, що він сплачував кредитні кошти на виконання вказаної довіреності, то у цьому випадку при погашенні кредитних коштів по кредитному договору № 014/17-16/454-11 позивач діяла не від свого імені як поручитель, а в інтересах та за дорученням відповідача щодо сплати кредитних коштів на користь третьої особи банка. Разом з цим, відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1)повернення виконаного за недійсним правочином; 2)витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3)повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4)відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Згідно ст.1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Отже, системний аналіз вказаних норм закону дозволяє зробити висновок, що вимоги про повернення безпідставно набутого майна можуть бути предявлені безпосередньо до особи, яка це майно отримувала. Але по цій справі безпосереднім вигодонабувачем є не відповідач, а ПАТ «[PERSON] банк Аваль», який згідно вищезазначених платіжних квитанцій отримав грошові кошти на погашення заборгованості по кредиту. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача не засновані на законі, є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд вважає також за необхідне залишити без задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат у звязку із відмовою позивачу в позові. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed