Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

17 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення решти заборгованості не покритої іпотекою. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, з урахуванням уточненої позовної заяви від 08.06.2016 року, що 24 червня 2011 року між ним та [PERSON] було укладено Договір позики №3311, за яким, відповідач прийняла грошові кошти у сумі 358 785,00 (триста п'ятдесят вісім тисяч сімсот вісімдесят п'ять) грн., що відповідно до курсу НБУ на момент укладення договору становило 45 000 (сорок п'ять тисяч) доларів США. Факт отримання від позивача зазначеної вище суми, зокрема, підтверджується розпискою відповідача. Сторони домовились, що за Договором позики №3311 відповідач поверне позивачу не пізніше 24 листопада 2012 року суму грошей в національній валюті України, що на день повернення боргу буде дорівнювати еквіваленту 56 908, 00 (п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот вісім) доларів США. Відповідач частково виплатила йому кошти у розмірі, еквівалентному 7657.00 (сім тисяч шістсот п'ятдесят сім) доларів США. Таким чином, заборгованість за договором позики на 24.11.2012 р. еквівалентна сумі 49 251,00 (сорок дев'ять двісті п'ятдесят один) долар США = (56 908, 00 - 7657,00). Оскільки з дати 25 листопада 2012 проценти фактично не встановлені, то вони рахуються на рівні ставки НБУ. Відповідно до розрахунку №1 розмір процентів за користування коштами дорівнює еквіваленту 23 628,10 доларів США. Пунктом 2 Договору позики встановлена пеня за несвоєчасне повернення боргу у розмірі 0.05% за кожен день прострочення від суми, яка неповернена. Пеня за прострочення повернення боргу дорівнює сумі еквівалентній 31766,89 доларів США = 49 251,00 х 0.05% х 1290 днів. Розмір 3% річних за час прострочення становить суму еквівалентну 5 221,95 доларів США = (49 251,00 х 3% : 365) х 1290. Відповідач повинен сплатити на користь позивача суму боргу у еквіваленті 49 251,00 дол. США, проценти за користування коштами у еквіваленті 23 628,10 дол. США, пеню у еквіваленті 31766,89 дол. США, 3% річних у еквіваленті 5 221,95 дол. США, що разом складає у еквіваленті - 109867,94 доларів США., що на день уточнення позову дорівнює 2 745 116,00 грн. (курс НБУ на 07.06.2016 р. - 24.9856 за один долар). Таким чином, загальна сума, яку повинен сплатити відповідач позивачу дорівнює 2 745 116,00 грн. В забезпечення виконання зобов'язання, що виникло у відповідача на підставі Договору позики було укладено два Договори іпотеки земельних ділянок (Договір іпотеки №3312 та Договір іпотеки №3314). Відповідно до п. 1.2 Договору іпотеки №3312 від 24 червня 2011 року в забезпечення виконання зобов'язань за основним договором, іпотекодавець (відповідач) передає в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0.098 га, що розташована: масив 9, ділянка №12/1 Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123755800:01:002:1626, яка належить відповідачу на праві приватної власності відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №959299. Вартість предмета іпотеки відповідно до Звіту про становить 271372,00 грн. Згідно з Договором іпотеки №3314 від 24 червня 2011 року в забезпечення виконання зобов'язань за основним договором, іпотекодавець (відповідач) передає в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0.100 га, що розташована: масив 9, ділянка №12/7 Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123755800:01:002:1611, яка належить відповідачу на праві приватної власності відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №959299. Вартість предмета іпотеки відповідно до Звіту про оцінку становить 276910,00 грн. Відповідно до п. п. 5.1-5.5 Договорів іпотеки, іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку не виконання позичальником договору позики та неповернення обумовленої суми договору у строк. Одним із способів звернення стягнення є рішення суду. Згідно застереженню в пунктах 5.8 та 5.13 Договорів іпотеки у разі виникнення у Іпотекодержателя права на звернення стягнення він має право забезпечити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Він неодноразово звертався до позичальника з письмовими вимогами, але, позичальник зазначені вимоги ігнорувала. Зокрема, 19.09.2015 р. він надіслав письмову вимогу про усунення порушення, де зазначив стислий зміст порушених зобов'язань, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у тридцятиденний строк та попередив про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Звернення стягнення на земельні ділянки відповідача шляхом набуття на них права власності за іпотекодержателем [PERSON] цілком відповідає законодавству та судовій практиці. 24 червня 2011 року на забезпечення Договору позики між Позивачем та [PERSON] був укладений Договір поруки, у якому Відповідач поручається за виконання Договору позики. Він пред'явив вимогу до поручителя 22.04.2013 р. тобто протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, [PERSON], як поручитель солідарно відповідає перед позикодавцем за невиконання боржником свого обов'язку у частині не покритій іпотекою. В звязку з викладеним з посиланням на ст.ст.7, 33-37, 47 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.533, 553, 554, 611, 624, 625 ЦК України, він просить суд з урахуванням уточнень: - звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 24.06.2011 р. №3312 в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 24.11.2011 року у розмірі 2266706,71 грн. шляхом набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0.098 га, розташовану за адресою: масив 9, ділянка №12/1, Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123755800:01:002:1626, вартістю 271372,00 грн.; - звернути стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 24.06.2011 №3314 в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 24.11.2011 року у розмірі 2266706,71 грн. шляхом набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0.100 га, розташовану за адресою: масив 9, ділянка №12/7 Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області кадастровий номер 5123755800:01:002:1611 вартістю 276910,00 грн.; - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] решту заборгованості за договором позики від 24.11.2011 року, не покриту іпотекою, у розмірі 2 196 834, 00 грн.; - стягнути з відповідачів судові витрати пропорційно задоволеним вимогам. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів позов визнав частково, надав суду письмові пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі, 24 червня 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено Договір позики №3311, за яким, відповідач прийняла грошові кошти у сумі 358785,00 грн., що відповідно до курсу НБУ на момент посвідчення цього договору становили 45 000 доларів США, зі строком виплати боргу не пізніше 24.11.2012 року. Після укладення Договору позики №3311 24 червня 2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було складено договір про повний розрахунок, у якому зазначалося, що виконання умов викладених в п.1 договору позики, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим №331, [PERSON] підтверджує, що отримала від [PERSON] 358735,00 грн., та, що підписання цього договору свідчить про проведення розрахунку за договором позики в повному обсязі і відсутність будь-яких претензій фінансового характеру щодо позикодавця. Договір підписано обома сторонами. Визначаючи характер правовідносин сторін та справжній зміст письмового документа, суд вважає, що наявність письмового документу про отримання [PERSON] від [PERSON] 358735,00 грн., особистий підпис [PERSON] та наявність дати укладення є фактично розпискою [PERSON] в отриманні грошових коштів в національній валюті. Суд не може взяти до уваги п. 2 Договору позики №3311 від 24 червня 2011 року, у якому сторони домовились, що Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцю суму грошей в національній валюті України, що на день настання строку повернення боргу буде дорівнювати 56 908,00 доларів США у строк, встановлений у пункті 1 цього договору та, що у разі прострочення повернення боргу Позичальник має повернути обумовлену в цьому пункті договору суму та сплатити Позикодавцю додатково штраф у розмірі 0,05% від обумовленої в цьому пункті договору за кожен день прострочення через невідповідність та суперечність його змісту нормам ст.ст. 1046-1049 ЦК України. Відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526\~ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). У пункті 1 Договору позики №3311 від 24 червня 2011 року йдеться про отримання [PERSON] грошових коштів у сумі 358785,00 грн., що відповідно до курсу НБУ на момент посвідчення цього договору становили 45 000 доларів США. У договорі про повний розрахунок (розписці) від 24 червня 2011 року йдеться про отримання [PERSON] від [PERSON] 358735,00 грн. Відтак, зобов'язання Позичальника повернути Позикодавцю суму грошей в національній валюті України, що на день настання строку повернення боргу буде дорівнювати 56 908,00 доларів США суперечить нормам ст.ст. 203, 217, 1046, 1047, 1049 ЦК України та не створює жодних юридичних наслідків. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми у національній валюті позичальнику. Договір позики як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки норми\~ЦК України\~не містять жодного винятку як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок одержання встановлюється договором (частина перша статті 1048 ЦК України). Суд враховує, що за змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише в тому разі, якщо договором не встановлено інші умови. Суд також дійшов правового висновку про неправомірність установлення сторонами плати за користування позикою в твердій грошовій сумі, оскільки законом у статтях 536, 1048 ЦК України визначено, що плата за користування чужими грішми встановлюється й нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. За таких обставин, передбачене в статті 1048 ЦК України право сторін на встановлення плати за користування позикою з урахуванням норм статті 6, частини першої статті 627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати, у тому числі й установлення оплати в твердій грошовій сумі чи іншій валюті безвідносно до суми боргу. У пункті шостому договору позики №3311 від 24 червня 2011 року встановлено, що у разі неповернення боргу в сумі і строки, передбачені даним договором, позичальник зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Враховуючи, що цим пунктом договору реалізовано право сторін на визначення розміру процентів та порядку їх сплати, суд доходить висновку, що позикодавець і позичальник встановили розмір процентів на рівні 3% річних та які повинні обраховуватися з 24 листопада 2012 року. Відповідно, позовна вимога позивача на одержання від позичальника іншого розміру процентів від суми позики, які з 25 листопада 2012 рахуються на думку позивача на рівні ставки НБУ, не ґрунтується на умовах договору позики №3311 від 24 червня 2011 року, є помилковим і задоволенню не підлягає. Крім того, стаття 625\~ЦК України\~розміщена в розділі "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. Згідно до п. 1.2 Договору іпотеки №3312 від 24 червня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], в забезпечення виконання зобовязань за основним договором, іпотекодавець (відповідач) передає в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0.098 га, що розташована: масив 9, ділянка №12/1 Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123755800:01:002:1626, яка належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №959299. Вартість предмета іпотеки відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 22.06.2011 року та за домовленістю сторін становить 340477,00 грн. Аналогічно, згідно до п. 1.2 Договору іпотеки №3314 від 24 червня 2011 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], в забезпечення виконання зобовязань за основним договором, іпотекодавець (відповідач) передає в іпотеку нерухоме майно, а саме земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0.100 га, що розташована: масив 9, ділянка №12/7 Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123755800:01:002:1611, яка належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №959299. Вартість предмета іпотеки відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 22.06.2011 року та за домовленістю сторін становить 347426,00 грн. Договором іпотеки №3312 від 24 червня 2011 року визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем в строк до 24 листопада 2012 року зобов'язання за Основним договором, сторони домовилися про те, що звернення стягнення на передане в іпотеку майно може бути здійснено шляхом, передбаченим Законом України «Про іпотеку», у тому числі й шляхом вчинення виконавчого напису з покладенням обов'язку оплати нотаріальних дій на Іпотекодавця (пункт 5.3 договору №3312). У разі порушення умов договору, з якого виникло Основне зобовязання, та/або умов цього Договору Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю, письмову вимогу про усунення порушення (пункт 5.6 договору №3312). В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до цього Договору та/або чинного законодавства України. Договір іпотеки №3314 від 24 червня 2011 року щодо земельної ділянки площею 0.100 га за змістом є однаковим з Договором іпотеки №3312 від 24 червня 2011 року щодо земельної ділянки площею 0.098 га, містить ті ж самі умови та застереження. Ділянки знаходяться на одному масиві. З матеріалів справи слідує, що позивач у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем в строк до 24 листопада 2012 року зобов'язання за договором позики надсилає Іпотекодавцю, письмову вимогу про усунення порушення, із зазначенням стислого змісту порушених зобовязань, вимогою про виконання порушеного зобовязання у не менш, ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. При залишенні вимоги Іпотекодержателя без задоволення, він у грудні 2012 року був вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки. Проте, вимога про усунення порушень відповідачу [PERSON] була направлена позивачем 19.09.2015 року. Доказів поважності причин неможливості направлення вимоги про усунення порушень відповідачу [PERSON] в період з 27 листопада 2012 року по 19 вересня 2015 року позивачем суду надано не було, як і причин незвернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договорами іпотеки. За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України "Про іпотеку". Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Суд погоджується із твердженням представника відповідачів, що після 27 листопада 2012 року позивач в односторонньому порядку та відповідно до умов договорів іпотеки міг самостійно звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договорами іпотеки. Ця бездіяльність позивача свідчить про умисність невиконання ним умов договорів іпотеки задля збільшення розміру збитків. Згідно приписів ч.2 ст.616 ЦК України, суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобовязання, або не вжив заходів щодо їх зменшення. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині трирічного строку розрахунку стягнення неустойки суд виходить з такого. Відповідно до ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Крім того, передбачений у п. 2 Договору позики №3311 від 24 червня 2011 року «штраф у розмірі 0,05% від обумовленої в цьому пункті договору суми за кожен день прострочення» не є неустойкою в розумінні ст.549 ЦК України через його обчислення за кожен день прострочення виконання. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку". За поясненнями позивача, проти яких не заперечує в судовому засідання представник відповідача, частина позики була погашена відповідачем до 27 листопада 2012 року в розмірі еквівалентному 7657,00 Доларів США що становить 61202,40 грн. по курсу Національного банку України на 23.11.2012 року. Суд враховує, що [PERSON] отримавши позику від [PERSON] у сумі 358735,00 грн., частково її погасила у сумі 61202,40 грн. Залишок заборгованості [PERSON] складає 297532,60 грн. Судом визнається право позивача на стягнення з відповідача 3% річних з суми 297532,60 грн. за трирічний період, що складає 26778 грн., а загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню становить 324310,48 грн. Частиною першою статті 26 Закону України «Про землеустрій» встановлено, що замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Позивач не є землевласником або землекористувачем, тому при ухваленні рішення суд враховує лише узгоджені дані договору іпотеки №3314 від 24 червня 2011 року щодо вартості експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0.100 га від 22.06.2011 року у 347426,00 грн. та договору іпотеки №3312 від 24 червня 2011 року щодо вартості експертної грошової оцінки земельної ділянки площею 0.098 га від 22.06.2011 року у 340477,00 грн. Приписами ч.3 ст.2 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. З урахуванням викладеного, позов підлягає частковому задоволенню, а саме шляхом звернення стягнення заборгованості у сумі 324310,48 грн. за договором позики на предмет іпотеки земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0.098 га, що розташована: масив 9, ділянка №12/1, Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123755800:01:002:1626, яка належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №959299 та визнання право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення садівництва, площею 0.098 га, що розташована: масив 9, ділянка №12/1, Таїровська селищна рада Овідіопольського району Одеської області, кадастровий номер 5123755800:01:002:1626, яка належить [PERSON] на праві приватної власності відповідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №959299. Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON], відповідно до частини задоволених позовних вимог , підлягає 3244 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: partial