Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, третя особа без самостійних вимог на предмет спору орган опіки та піклування Монастирищенської райдержадміністрації про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що з 22.01.2011 року, вона та [PERSON] (відповідач) перебували у шлюбі, про що в Книзі реєстрації шлюбів Центрального відділу державної реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї, зроблений відповідний актовий запис за № 271 та 22.02.2011 року видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. Від шлюбу мають дитину [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 19.03.2013 року шлюб між ними було розірвано. Фактично шлюбні стосунки було припинено з травня місяця 2012 року, вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з нею. Весь цей час відповідач життям доньки не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже чотири роки, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Також в спілкуванні із нею ніколи про нього не питала та не цікавилась. З січня 2014 року вони з донькою проживають з її теперішнім чоловіком в трикімнатній квартирі. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між дитиною і її чоловіком склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Донька називає її чоловіка "татом", оскільки він знаходиться поряд з нею із 2-х річного віку, бере участь у її вихованні та утриманні. Дитина знаходиться на обліку у міській лікарні, їй вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров"я задовільний. Нагляд за станом здоров"я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює позивач. Батько участі в цій сфері життя не приймав Донька відвідує дитячий садок "Золота рибка", у якому позивач є головою батьківського комітету. У відповідності з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та її дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Згідно ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. На засіданні опікунської ради Монастирищенської районної адміністрації Монастирищенської міської ради від 16.09.2015 року відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до його малолітньої доньки. Встановлено, що батько дитини долею дитини та її станом здоров'я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з донькою не спілкується. Враховуючи інтереси дитини комісія зробила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої доньки. У відповідності з ч.4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], відносно малолітньої доньки [PERSON]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю, просить його задоволити та пояснила, що відповідач у справі є батьком її дитини. Реєстрація народження дитини була проведена в Посольстві України в Ісламьскій Республіці Пакистан. Після реєстрації шлюбу з відповідачем вони проживали в м. Монастирище, на Україні. Потім, в 2012 році відповідач їх залишив. З травня 2012 року він дитину не бачив, не цікавився її життям, не допомагав. Вона місце свого проживання та номер телефону не змінювала і у відповідача була можливість спілкуватися з дитиною. Вона зі своєї сторони ніколи не чинила перешкод в спілкуванні батька з дитиною. Перші декілька місяців, після від»їзду, відповідач висилав кошти, оскільки був винен її батьку кошти, які позичив в нього на квиток. Дитину матеріально відповідач не забезпечував. В даний час вона вийшла заміж за іншого чоловіка. Її чоловік турбується про дитину, як про рідну. Водить її та забирає з дитячого садка, приділяє їй увагу, грається з нею. Донька називає його «тато», в них склалися дуже теплі стосунки. Біологічного батька дитина не знає та не пам»ятає. Батьки її чоловіка також спілкуються з дитиною і гарно до неї ставляться. Вона в даний час вагітна і її теперішній чоловік має намір всиновити її доньку від першого шлюбу. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їх малолітньої дитини [PERSON]. В cудовому засіданні представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача органу опіки та піклування Монастирищенської районної державної адміністрації Бабій І.Г. вважає, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], та пояснила, що службою відповідач запрошувався на засідання комісії, але не з»явився. Зроблено відповідні запити, але відповідач участі в розгляді питання про доцільність позбавлення батьківських прав не прийняв. Вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] буде в інтересах малолітньої [PERSON]. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з»явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем реєстрації та шляхом оголошення в ЗМІ, що підтверджується газетою «Урядовий Кур»єр» № 218 від 21.11.2015 року та № 226 від 03.12.2015 року ( а.с. 74, 79). Причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Суд вважає, що оскільки, відповідно до ст. 10 ЦПК України судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і неявкою до суду без поважних причин, відповідач фактично відмовився від захисту своїх прав в суді, а ст. 169 ЦПК України дає право суду у разі неявки відповідача, повідомленого належним чином про розгляд справи, вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляти заочне рішення), суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в зв'язку з чим відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи органу опіки та піклування, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований, підтверджений доказами та підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З позовом про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON], звернулась мати дитини, з якою вона проживає, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.10.2011 року, виданого Посольством України в Ісламській Республіці Пакистан (а.с.14). Судом встановлено, що відповідач у справі, [PERSON], [INFO] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 19.10.2011 року, виданого Посольством України в Ісламській Республіці Пакистан (а.с. 14). Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 06.03.2013 року шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано ( а.с. 10). Після розірвання шлюбу, спільна дитина сторін проживає та перебуває на утриманні позивача, що підтверджується довідкою № 3385 від 21.09.2015 року, виданою виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради ( а.с. 18). Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування, а ч. 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ( далі Постанова) зазначається, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позивачка в обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідач не виконує своїх батьківських обов"язків, доньку не відвідує, матеріальної допомоги на утримання дитини за всі ці роки не надавав, не телефонує, не цікавиться її життям та здоров"ям. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками ( п. 16 Постанови). Зідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подав суду письмовий висновок № 180/01-01-26 від 21.09.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ( а.с. 87), оскільки малолітня [PERSON] перебуває на утриманні матері. Батько не цікавиться життям дитини, участі у її вихованні не приймає, матеріально не допомагає, в зв»язку з чим Монастирищенська райдержадміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Суд вважає, що висновок відповідає вимогам діючого законодавства, зокрема ч. 5 ст. 19 СК України та в сукупності з іншими доказами доводить підставність позову позивача про позбавлення батьківських прав відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є сусідкою позивача, а також вихователем в дитячому садку, який відвідує донька позивача [PERSON]. Біологічного батька дитини вона ніколи не бачила, ні в будинку де вони проживають, ні в дитячому садку. За дитиною доглядає теперішній чоловік позивача [PERSON]. Він постійно приводить дитину в дитячий садок та забирає її, цікавиться її життям. Дитина дуже прихильна до нього. В них теплі та дружні стосунки. Вона ніколи не чула від дитини про те, що в неї є інший батько. Вона вважає, що за даних обставин позбавлення біологічного батька дитини батьківських прав буде в інтересах дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона є рідною матір»ю позивача. Її донька, [PERSON] була одружена з [PERSON]. В них є спільна дитина, її онука [PERSON], яку донька народила в 2011 році. До літа 2012 року донька та [PERSON] проживали в м. Монастирище. Влітку 2012 року, [PERSON] поїхав на заробітки. Перші декілька місяців він присилав кошти в сумі по 100 доларів США, а потім взагалі не телефонував, не цікавився дитиною, матеріально її не забезпечував. Її донька вдруге зареєструвала шлюб. Чоловік доньки дуже гарно ставиться до її онуки та має намір її усиновити. Пленум Верховного Суду України в п.18 Постанови звернув увагу судів на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом. В залежності від конкретної ситуації в сім'ї позбавленню батьківських прав можуть передувати превентивні заходи впливу на батьків (бесіди, попередження з боку органів опіки і піклування, органів внутрішніх справ, надання сім'ї необхідної допомоги, накладення адміністративного стягнення). Позбавлення батьківських прав повинно бути результатом свідомої поведінки батька. Таким чином, наявність вини батьків належить до обов'язкових умов позбавлення батьківських прав. Судом встановлено, що відповідач на території України проживав за посвідкою на постійне проживання серії [NUMBER] від 03.04.2012 року, виданої безстроково ( а.с. 9), був офіційно зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 24.12.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ( а.с. 11). Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обовязків, якщо вони за станом свого психічного здоровя усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов"язку. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Враховуючі дані обставини, суд вважає, що відповідач не надав суду доказів неможливості спілкування з дитиною, перешкод в спілкуванні з дитиною, які створені позивачем, а також доказів того, що йому було не відомо місце перебування дитини, а тому свідомо ухилявся від виконання батьківських обов»язків відносно дитини самоусунувшись від їх виконання. Доказів явки чи неможливості явки, з поважних причин, на засідання комісії органу опіки та піклування при розгляді питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітньої доньки, відповідачем суду не надано. Судом встановлено, що позивач у справі зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 09.09.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастирищенського районного управління юстиції у Черкаській області ( а.с. 13) та в даний час знаходиться на обліку в лікаря гінеколога Монастирищенської ЦРЛ з діагнозом: вагітність, що підтверджується довідкою Монастирищенської ЦРЛ № 237 від 07.12.2015 року ( а.с. 84). Таким чином, підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно доньки [PERSON], 2011 року народження, донькою взагалі не цікавиться, вихованням не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не приймає участі у житті доньки, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Малолітня [PERSON], 2011 року народження проживає в родині матері, позивача у справі [PERSON] та вітчима [PERSON], в гарних житлових умовах ( свідоцтво про право власності на житло № 594 від 17.03.1997 року ( а.с. 15-16), акт обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої [PERSON], [INFO], жительки [ADDRESS] від 14.09.2015 року ( а.с. 22), довідки № 479 від 21.09.2015 року ( а.с.17), довідка № 50 від 15.09.2015 року ( а.с.19). Відповідач не надав суду доказів на спростування вищевикладених підстав, для відмови в задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], 2011 року народження, а навпаки, фактично відмовився взагалі від участі в процесі та захисті своїх прав та інтересів, що також дає суду підстави вважати, що батько, відповідач у справі [PERSON], не належно виконує свої батьківські обов"язки, свідомо ухиляється від їх виконання. З огляду на вищевикладене суд вважає, що позивачем доведені підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, як крайньої міри, а тому суд вважає за необхідне позов задоволити повністю. Також, з огляду на задоволення позову, за ст. 88 ЦПК України, судові витрати по справі, понесені позивачкою, суд вважає за необхідне покласти на відповідача. На підставі викладеного ст. ст. 19, 150, 155, 157, 164-166 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", Конвенції про права дитини ( ратифікована Україною 27.02.1991 року) та

Outcome: approved