Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом і зазначив, що відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду від 25 квітня 2012 року він набув в порядку спадкування після смерті своєї матері [PERSON] право власності на земельну ділянку №560, площею 3,3245 га, кадастровий номер 0521055300:05:001:0042, розташованої на території Браїлівської селищної ради. 27 червня 2014 року позивач зареєстрував своє право власності на цю земельну ділянку. Ще за життя матері позивача вищезазначена земельна ділянка за усною домовленістю була передана СТОВ "Браїлівське" в користування. Після реорганізації СТОВ "Браїлівське" земельною ділянкою користується відповідач - ТОВ "Агротал". Щоб покращити своє матеріальне становище позивач вирішив повернути земельну ділянку і господарювати на ній самостійно. У зв'язку з цим позивач звернувся до відповідача у вересні 2015 року та поставив вимогу, щоб господарство після закінчення збирання урожаю земельну ділянку звільнило та не орало її і не засівало. Однак на таку свою вимогу позивач отримав відмову з посиланням на те, що в ТОВ "Агротал" є договір оренди, який був укладений 24 квітня 2015 року строком на 7 років. Відповідач надав позивачу примірник цього договору, з якого випливає, що право оренди відповідача на вищезазначену земельну ділянку зареєстроване реєстраційною службою Жмеринського міськрайонного управління юстиції. В свою чергу позивач зазначає, що договору оренди з відповідачем не укладав і земельну ділянку товариству в оренду не передавав. Зокрема, підписи в зазначеному договорі та в акті прийому-передачі земельної ділянки не належать позивачеві, вчинені не ним, а іншою особою. Про сам факт існування договору оренди позивач дізнався лише у вересні 2015 року, коли звернувся до відповідача щодо повернення йому земельної ділянки. Позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 0521055300:05:001:0042, площею 3,3245 га, розташованої на території Браїлівської селищної ради, укладеного між ТОВ "Агротал" та позивачем 24 квітня 2015 року про передачу в строкове платне користування земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Не заперечували щодо винесення заочного рішення в разі неявки представника відповідача в судове засідання. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання. В попередніх судових засіданнях представник відповідача позов не визнала повністю, в своїх письмових запереченнях вказала, що сторонами спірного договору оренди 24 квітня 2015 року було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, 13 травня 2015 року реєстраційною службою було зареєстровано речове право відповідача. Крім цього, на виконання п.4.3 договору, відповідач в рахунок орендної плати за вересень 2015 року видало позивачу 900 кг пшениці, за які позивач розписався у відповідній відомості. Таким чином представник відповідача вважає договір оренди землі правомочним та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства. Суд відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 цього ж Кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду від 25 квітня 2012 року за позивачем було визнано право на земельний пай, а саме на ділянку №560, площею 3,3245 га, кадастровий номер 0521055300:05:001:0042, яка рахувалась за [PERSON], яка померла 01 липня 2007 року (а.с.5). Згідно з копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, 24 квітня 2015 року було зареєстровано право власності позивача на вищезазначену земельну ділянку (а.с.6). Відповідно до копії витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку державну реєстрацію земельної ділянки здійснено 27 червня 2014 року (а.с.7), орендарем зазначений відповідач ТОВ «Агротал», речове право відповідача зареєстроване в реєстраційній службі Жмеринського МРУЮ 13 травня 2015 року, строк дії речового права 7 років (а.с.7 на звороті, 8). Даний факт підтверджується також копією витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.14-15). Згідно з копією договору оренди землі, позивач надав відповідачеві в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Браїлівської селищної ради та має кадастровий номер 0521055300:05:001:0042. Договір укладено на 7 років з дати підписання договору. Розмір річної орендної плати за весь обєкт оренди складає 4,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки на момент укладення договору. Виплата орендної плати здійснюється у грошовій формі. За бажанням орендодавця орендна плата може здійснюватися в натуральній формі (зерновими та/або технічними культурами) за цінами, які склалися, як середньо біржові на час виплати орендної плати. Передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними документами (а.с.9-13). Договір оренди, акт прийому передачі земельної ділянки, акт визначення меж земельної ділянки містять підпис позивача. Разом з тим, в договорі прізвище орендодавця зазначено «Белань» та «Белинь», в акті прийому-передачі земельної ділянки - «Белань», а в акті визначення меж земельної ділянки «Белень». Відповідно до копії заяви, яка була адресована директору ТОВ «Агротал», 11 вересня 2015 року позивач звернувся з вимогою повернути йому земельну ділянку, оскільки він бажає самостійно її обробляти (а.с.16). Згідно з копією відомості на реалізацію с/г продукції в рахунок оплати орендної плати (паю) від вересня 2015 року позивач отримав 900 кг пшениці в рахунок орендної плати (а.с.41, 47). Жмеринським міськрайонним судом було витребувано копію та оригінал реєстраційної справи щодо реєстрації права оренди земельної по договору оренди від 24 квітня 2015 року, укладеного між ТОВ «Агротал» та [PERSON]. Копію реєстраційної справи було долучено до матеріалів справи. В матеріалах оригіналу реєстраційної справи наявні екземпляри спірного договору оренди, акту прийому передачі земельної ділянки, акту визначення меж земельної ділянки, копія паспорту позивача, копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивача на спірну земельну ділянку, копія витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий план земельної ділянки. Заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень була подана директором ТОВ «Агротал» [PERSON] 13 травня 2015 року та зареєстрована державним реєстратором (а.с.103, 104). Відповідно до рішення №21266058 від 13 травня 2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень було вирішено провести державну реєстрацію іншого речового права права оренди спірної земельної ділянки (а.с.109). Орендарю було видано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (а.с.110-111). Для проведення почеркознавчої експертизи позивач надав вільні та експериментальні зразки свого підпису (а.с.154, 155, 161, 175-176). Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи за матеріалами цивільної справи №130/2641/15-ц від 30 травня 2016 року №318/319/16-21 підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі від 24 квітня 2015 року у графі «Орендодавець» виконаний без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис від імені [PERSON] у договорі оренди землі від 24 квітня 2015 року в графі «Орендодавець» - виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.184-189). Оцінюючи вищеперераховані докази згідно з вимогами ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку та не спростовані відповідачем. Даючи ретельну оцінку висновку експертів, суд враховує, що почеркознавча експертиза була призначена і проведена з дотриманням вимог закону, компетентними у своїй галузі експертами, які наявні у Реєстрі атестованих судових експертів, висновки експертів ґрунтуються на правильно зібраних даних та доказах, відповіді експертів на поставлені питання логічні, обґрунтовані, повні та переконливі, а також узгоджуються з іншими, дослідженими і перевіреними у судовому засіданні доказами, зокрема, поясненнями позивача в частині непідписання ним спірного договору, підстав не брати до уваги які у суду немає. Відповідно до ст.. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно з ст.. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Згідно з ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до п.7, 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року №9 судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною(сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Договір оренди, який був укладений сторонами в письмовій формі та зареєстрований виконавчим комітетом відповідної місцевої ради за місцем розташування орендованої земельної ділянки, пройшов державну реєстрацію у встановленому законом порядку й відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України є укладеним. Аналізуючи спірний договір оренди землі, який був вчинений у письмові формі, зареєстрований в реєстраційній службі за місцем розташування земельної ділянки, пройшов державну реєстрацію у встановленому законом порядку, суд вважає, що слід вважати укладеним. За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства. Таким чином судом встановлений факт відсутності волевиявлення власника землі на укладення договору оренди землі - позивача по справі. Підписання договору було здійснено іншою особою, яку власник землі не уповноважував діяти від його імені, однак такий договір пройшов державну реєстрацію, що свідчить про його вчинення та є підставою для визнання його недійсним відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України. Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18.09.2013р. у справі №699цс13 договір оренди є укладеним з моменту його державної реєстрації, а отже оспорюваним й витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння без визнання цього договору оренди землі недійсним не ґрунтується на вимогах, встановлених ст. 210, ст. 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України «Про оренду землі». Колегія суддів Верховного Суду при цьому керувалася ч.1 ст.20 Закону України Про оренду землі, ч.1 ст. 210, ч.3 ст. 640 ЦК України, ч.2 ст. 125 ЗК України, ст. 18 Закону України «Про оренду землі» , ч.1 ст.215, ч.3 ст.203 ЦК України та розясненнями які містяться в п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у виді 487,20 грн. судового збору, 3307,2 грн. витрат на оплату послуг за надання юридичної допомоги та 1920 грн. вартості проведення експертизи підтверджені відповідними квитанціями та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved