Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Стислий виклад позовних вимог. У липні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовом, у якому прохають суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай»» страхові відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 27237,65 грн. та на користь [PERSON] у розмірі 80121,60 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилаються на наступні обставини: 21 березня 2019 року позивачі звернулися до відповідача із заявою про страхове відшкодування витрат на лікування у розмірі 5751,25 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 50076 грн., відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 150228 грн. та відшкодування витрат на поховання у розмірі 2912 грн. Оскільки відповідач виплатив лише частину страхового відшкодування у розмірі 101608 грн. від розміру завданої шкоди, а відтак з посиланням на норми чинного законодавства прохають позов задовольнити в повному обсязі. Рух справи в суді. Позовну заяву подано до суду 20 липня 2020 року. Ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 14.08.2020 року. Одночасно, відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 14.08.2020 року судове засідання у даній справі відкладено у зв`язку з продовженням строку подачі відзиву на позов. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності та позивачів, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Заперечення відповідача. 08 вересня 2020 року відповідачем подано відзив на позов. Згідно якого, відповідач позов не визнає, прохає відмовити в повному обсязі з посиланням на наступне. Так, між відповідачем у справі та [PERSON] було укладено договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серіїАМ8074679, забезпечений транспортний засіб «Mazda 323F» р.н. [NUMBER] . Ліміт за шкоду заподіяну життю та здоров`я складає 200000 грн. на одного постраждалого. 26 січня 2019 року близько 19 год.19 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mazda 323F» р.н. [NUMBER] , рухаючись в м.Ковелі по вул..Володимирській, навпроти буд.№86, поза пішохідним переходом допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого, останній отримав тілесні ушкодження, від яких знаходячись в Ковельській ЦРЛ [INFO] помер. По даному факту ДТП, було порушено кримінальне провадження, яке внесено 27 січня 2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12019030110000166. 22 березня 2019 року постановою СВ Ковельського ВП ГУНП у Волинській закрито кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Оскільки було встановлено, що ДТП сталася з вини самого пішохода [PERSON] так як останній діяв у невідповідності вимогам п.4.14 (а), (б) ПДР України, а також те, що водій [PERSON] діяв відповідно до дорожньої обстановки, що склалася на момент пригоди, не порушуючи ПДР України. Крім цього, відповідач заперечуючи проти позову посилається на ту обставину, що оскільки в потерпілого [PERSON] було виявлено етиловий спирт в кількості 3 проміле, що відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння та шкоду завдано і-за грубої необережності потерпілого, а відтак вважає що відсутні підстави для відшкодування витрат на лікування. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до Витягу з ЄРДР слідує, що 26 січня 2019 року до Ковельського ВП ГУНП у Волинській області надійшло повідомлення підприємства проте, що 26 січня 2019 року близько 19 год.19 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mazda 323F» р.н. [NUMBER] , рухаючись в м.Ковелі по вул..Володимирській, навпроти буд.№86, поза пішохідним переходом допустив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого, останній отримав тілесні ушкодження, від яких знаходячись в Ковельській ЦРЛ [INFO] помер. Тобто, дана дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком в розумінні ст. 6 Закону України Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". З копії постанови про закриття кримінального провадження від 27.04.2019 вбачається, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за №12019030110000166 від 27.01.2019 року за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.02.2009 року, виданим Ковельським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Волинській області [PERSON] помер [INFO] . Копією свідоцтва про народження виданого на ім`я позивача [PERSON] доводиться та обставина, що померлий [PERSON] є рідним її батьком, а відповідно свідоцтвом про народження останнього доводиться та обставина, що позивач [PERSON] є його рідною матір`ю. Відповідно до пенсійного посвідчення серії [NUMBER] позивач [PERSON] , 1950 р.н., станом на дату смерті сина [PERSON] досягла пенсійного віку та отримує пенсію. Тобто, є непрацездатною особою. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданою РЖКП-2 м.Ковеля, позивачі проживали разом з [PERSON] по день його смерті. Нотаріально посвідченими заявами, які містяться в матеріалах справи, доводиться та обставина, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відмовились від своїх часток страхового відшкодування яке їм належить внаслідок ДТП, яка мала місце 26.01.2019 року в користь [PERSON] . У ході розгляду справи встановлено та не заперечується відповідачем, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mazda 323F» р.н. [NUMBER] [PERSON] , на дату дорожньо-транспортної пригоди застрахована в Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай». З заяви на виплату страхового відшкодування вбачається, що позивачі звернулись до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про виплату страхового відшкодування, а саме: розмір відшкодування для матері [PERSON] - 25038 грн. моральної шкоди, 5751,25 грн. витрат на лікування, 2912 грн. витрат на поховання, розмір відшкодування для доньки [PERSON] - 25038 грн. моральної шкоди та 150228 грн. на її утримання., що в загальному розмірі становить 208967,25 грн. Згідно відповіді ТДВ «СК «Ю.Ес.АЙ» від 07.06.2019 року встановлено, що страхова компанія виплатила в користь позивачів в загальному розмірі 101608 грн., тобто частину від заявленого розміру відшкодування шкоди. Крім цього, з цієї відповіді вбачається, що відповідач визнав законними та обґрунтованими вимоги [PERSON] та [PERSON] на суму 203216 грн., які являють собою регламентну виплату утриманцям померлого, проте, посилаючись на ч.1 п. 36.3 ст.36 Закону, поділив відшкодування наполовину та виплатив відшкодування шкоди в розмірі 101608 грн., вважаючи, що відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є дві особи: водій [PERSON] та пішохід [PERSON] . Висновки суду та мотиви прийнятого рішення. Позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон) та Цивільним кодексом України (далі - ЦК України). За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як зазначено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", шкода, завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, відшкодовується незалежно від наявності вини завдавача шкоди. При цьому у частині третій статті 1193 ЦК України передбачено, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів"). Згідно зі статтею 6 вказаного Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом другим та третім частини першої статті 1200 ЦК України, передбачено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно та інвалідам - на строк їх інвалідності. Відповідно до п.27.2 ст.27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відповідно до п.27.3 ст. 27 Закону, страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Зі змісту ст. 1188 ЦК України вбачається, що стаття підлягає до застосуванню у разі заподіння шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Згідно з частинами першою та другою ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Аналогічні положення містяться і п. 36.3 ст. 36 Закону, де вказано, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Оскільки, позивачам заподіяно шкоду внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а не взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то відповідальним за заподіяну шкоду є лише особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 05.12.2018 (справа 757/59802/16-ц), де вказано, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Доказів умислу потерпілого [PERSON] (сина та батька позивачів ) або непереборної сили матеріали справи не містять. Тобто, у водія забезпеченого транспортного засобу марки «Mazda 323F» р.н. [NUMBER] [PERSON] настала безвинна відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Так як його цивільно-правова відповідальність застрахована, то в порядку передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач зобов`язаний здійснити відшкодування шкоди позивачам. Особами, які мають право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого відповідно до ст.24, п. 27.2, п. 27.3, п.27.4 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є матір загиблого [PERSON] та дочка [PERSON] . Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет на 2019 рік", розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становив: з 1 січня - 4173 гривні. Загальний розмір страхового відшкодування, передбаченого п. 27.2 ст.27 Закону не може бути меншим ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі (36 х 4173) = 150228 грн. Отже, [PERSON] відповідач зобов`язаний сплатити 150228 грн. відшкодування, передбаченого п. 27.2 ст. 27 Закону. Загальний розмір страхового відшкодування, передбаченого п. 27.3 ст.27 Закону не може бути меншим 12 мінімальних заробітних плат (12 х 4173) = 50076 грн. Отже, [PERSON] та [PERSON] відповідач зобов`язаний сплатити по 25038 грн. відшкодування моральної шкоди. Загальний розмір відшкодування, передбаченого п. 27.4 ст.27 Закону не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (12 х 4173) = 50076 грн. Разом з тим, копією товарного чеку від [INFO] доводиться, що понесенні витрати на поховання становлять в розмірі 2912 грн. Отже, [PERSON] відповідач зобов`язаний сплатити 2912 грн. відшкодування витрат на поховання. Згідно ст.24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. На підтвердження витрат на лікування померлого [PERSON] позивачем долучені чеки та накладні на загальну суму 5751,25 грн., а відтак підлягають стягненю з відповідача. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Відтак, враховуючи те, що відповідач здійснив частину належного позивачам відшкодування шкоди в розмірі 101608 грн., тобто кожному по 50804 грн. то право позивачів на відшкодування шкоди, заподіяної смертю [PERSON] є порушеним відповідачем, який зобов`язаний доплатити частину страхового відшкодування шкоди, що залишилась невідшкодованою. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачі звільнені від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судові витрати по справі.

Outcome: approved