Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-12 00:00:00

[PERSON]. звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вимогою: "1. Винести рішення про розірвання шлюбу укладеного між ним та [PERSON]. 2. Встановити відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій сумі 800 грн. щомісячно з моменту звернення до суду. 3. Визнати за відповідачем право власності на автомобіль "Хюндай Акцент", 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER]". (а.с. 2) На підставі ували суду від 13 березня 2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, призначити до сплати аліменти та визнати за відповідачем право власності на автомобіль, в частині заявлених позовних вимог, а саме: "Встановити відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 800,00 грн. щомісячно з моменту звернення до суду. Визнати за відповідачем право власності на автомобіль "Хюндай Акцент", 2008 року випуску, сірого кольору, державний номер [NUMBER]" залишено без розгляду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав, просив розірвати шлюб, пояснив, що з 02 серпня 2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], спільне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з тим, що під час спільного подружнього життя виявилась несумісність їх характерів, відсутність взаєморозуміння та спільних інтересів, різним світоглядом, діаметрально протилежними поглядами на шлюб та сім'ю, що призвело до втрати любові та поваги один до одного, ці обставини перешкоджають подальшому існуванню подружжя, як повноцінного союзу жінки та чоловіка, з вересня 2012 року подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, мають обопільне бажання розірвати шлюб, оскільки відновлювати сімейно-шлюбні стосунки наміру не мають, позивач заперечує щодо надання сторонам строку на примирення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, просила розірвати шлюб, пояснила, що з 02 серпня 2008 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач підтвердила, що з вересня 2012 року сімейно-шлюбні відносини подружжя не підтримують, проживають окремо, відповідач заперечує щодо надання судом строку для примирення, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки відновлювати сімейно-шлюбні стосунки подружжя наміру не мають. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст.55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як убачається з матеріалів справи, підтверджується наявними у справі доказами та поясненнями сторін по справі, які надавались в судовому засіданні, з 02 серпня 2008 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу подружжя має малолітню дитину - [PERSON], [INFO], сімейне життя подружжя не склалось, у зв'язку з тим, що вони мають різні погляди на життя, не в змозі дійти до єдиної думки при вирішенні сімейних та побутових проблем, з вересня 2012 року сімейно-шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають, висловлюють обопільне бажання розірвати шлюб, при цьому суд враховує позицію відповідача, яка в межах розгляду даної справи визнала позов, не заперечувала факт припинення сімейно-шлюбних відносин між подружжям, тому у відповідності до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, визнанні сторонами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розлучення є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали не можливими, оскільки з вересня 2012 року сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають, разом з тим суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи наведене та

Outcome: approved