Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

\~ \~ПАТ «Перший\~Український [PERSON]» (\~далі - ПАТ\~«ПУМБ») звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить виселити відповідачів по справі з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. 23.05.2018 року представником позивача до суду подана заява про зміну предмету позову, в якій просив виселити відповідачів по справі з квартири [ADDRESS], з наданням іншого житла для тимчасового проживання за адресою: [INFO], що належить ПАТ « ПУМБ» на праві приватної власності. 21.03.2019 року представником позивача до суду подана заява щодо виправлення помилки у заяві про зміну предмету позову, в якій просив вважати правильним позовні вимоги в такій редакції : «Виселити [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS], з наданням постійного житла за адресою : [ADDRESS], що належить ПАТ «ПУМБ» на праві приватної власності. В обґрунтування\~своїх вимог\~позивач зазначив, що 14.02.2008р. між ЗАТ «ПУМБ» правонаступником всіх прав та обов*язків якого є ПАТ «ПУМБ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6118465, відповідно до умов якого, позивач зобов*язався надати відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 156550 грн., а [PERSON] зобов*язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Відповідач [PERSON] свої обов*язки за кредитним договором не виконує, чим порушує законні права позивача. В забезпечення\~виконання вимог\~за кредитним\~договором між\~позивачем та\~відповідачами [PERSON]\~і [PERSON]\~було укладено\~договір іпотеки\~від 14.02.2008р.\~відповідно до\~якого,\~в іпотеку\~банку було\~передано спірну\~квартиру.\~Відповідно до\~п.1.1\~іпотечного договору\~за рахунок\~предмета іпотеки\~задовольняються вимоги\~банку до\~відповідача [PERSON]\~у повному\~обсязі,\~включаючи сплату\~процентів,\~неустойки,\~основного боргу\~та \~ процентів\~за основним\~зобов*язанням. У звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань за кредитним договором позивач реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки. Отже позивач по справі на теперішній час є власником спірної квартири. 03.03.2016\~року ПАТ\~« ПУМБ»\~на адресу\~відповідачів було\~ направлено\~ лист\~(\~вимога)\~щодо прийняття\~ предмету\~іпотеки у\~свою власність\~ та\~про необхідність\~ добровільного\~звільнення спірної\~квартири.\~Однак вказана\~ вимога\~Банку \~була проігнорована\~вимога \~відповідачами,\~що спонукало\~позивача \~звернутися до\~суду \~з вказаним\~позовом,\~оскільки проживання та реєстрація у спірній квартирі відповідачів по справі, перешкоджає позивачу здійснювати своє право власника. Крім того, позивач посилаючись на ЗУ « Про іпотеку» та ЖК Української РСР, просить виселити відповідачів із спірної квартири, надавши їм постійне житло для проживання за адресою : [INFO], що належить ПАТ « ПУМБ» на праві приватної власності. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.05.2018 року відкрито провадження по вищевказаній справі та справу призначено розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 25.06.2018 року провадження по вищевказаній справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №641/6882/17 за позовом [PERSON] до Державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області [PERSON], треті особи: Публічне акціонерне товариство «Перший Український [PERSON]» в особі відділення ПАТ «ПУМБ», [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення щодо реєстрації прав та їх обтяжень. Ухвалою суду від 29.01.2019 року провадження по справі поновлено закрито підготовче засідання у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи позовної заяви та просила позов задовольнити, з урахуванням заяви про зміну предмету позову та заяви щодо про виправлення помилки допущеної в заяві про зміну предмету позову. Представник відповідачів по справі в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у його задоволенні посилаючись на те,що позичальником за кредитним договором є [PERSON] та кредитні кошти були ним отриманні не для купівлі житла, що було передано в іпотеку, а для особистих потреб. Відповідач [PERSON] не є позичальником за кредитним договором, а є іпотекодавцем за договором іпотеки, предметом якого є спірна квартира. Відповідачі проживають у спірній квартирі, іншого житла вони не мають.Крім того, представник посилаючись на норми ЖК України, вважає що квартира яка надається Банком для постійного проживання відповідачам, не відповідає нормам діючого законодавства. Суд, заслухавши доводи представників сторін по справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову задоволення позовних вимог з наступних підстав. \~Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [PERSON] ч.1 \~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.4 \~ст. 77 ЦПК України\~ суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування. Судом \~встановлено, що 14.02.2018 року між позивачем та відповідачами [PERSON] і [PERSON] було укладено договір іпотеки № 6118550, відповідно до умов якого, в іпотеку банку було передано квартиру [ADDRESS]. ( а.с.7-9) Вказаний іпотечний договір був укладений в забезпечення виконання зобов»язань [PERSON] за кредитним договором № 6118465 від 14.02.2008 року, який був укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] [PERSON] рішення апеляційного суду Харківської області від 20.07.2017 року, ухваленого по розгляду апеляційної скарги ПАТ « ПУМБ» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2015 року по справі № 641/1849/15-ц за позовом ПАТ « ПУМБ» до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, яким у задоволені позову було відмовлено, вказане рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова було скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги ПАТ « ПУМБ» були задоволені. ( а.с.21-25 Крім того, вказаним рішенням апеляційного суду Харківської області від 20.07.2017 року встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до договору іпотеки № 6118550 від 14.02.2008 року, було здійснено внаслідок виникнення у [PERSON] заборгованості перед ПАТ « ПУМБ» за кредитним договором № 6118465 від 14.02.2018 року в загальному розмірі 212379,77 грн. Відповідно до ч.6 ст.3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Крім того, п. 4.7.1. та п.4.7.2 Договору іпотеки, встановлено, що у разі виникнення у Іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, Іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє Іпотекодавця . В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність Іпотекодержателя, суть та розмір вимог за Основним зобовязанням та вимог щодо відшкодування витрат Іпотекодержателя, передбачених цим договором , які припиняються в результаті переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки .Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. 03.03.2016\~року ПАТ\~« ПУМБ»\~на адресу\~відповідачів було\~ направлено\~ лист\~(\~вимога)\~щодо прийняття\~ предмету\~іпотеки у\~свою власність\~ та\~про необхідність\~ добровільного\~звільнення спірної\~квартири.\~Однак вказана\~вимога Банку\~була проігнорована\~вимога \~відповідачами,\~що спонукало\~позивача \~звернутися до\~суду \~з вказаним\~позовом,\~оскільки проживання та реєстрація у спірній квартирі відповідачів по справі, перешкоджає позивачу здійснювати своє право власника. ( а.с. 26-27,28-29) Вказані Вимоги Банку отримані відповідачами 24.03.2016 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення(а.с.30). [PERSON] статті 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 1 статті 575 Цивільного кодексу України передбачено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. [PERSON] частини 1 статті 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У відповідності до частини 3 статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку"). Частиною 1 статті 36 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини 1 статті 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Враховуючи вищезазначені норми законодавства, законодавцем чітко передбачений порядок набуття права власності на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання по договору перед Іпотекодержателем. Відповідно до абзацу 1 пункту 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. [PERSON] пункту 40 Порядку державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком. Пунктом 61 Порядку визначено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.07.2017 року вбачається, що 29.06.2017 року Державним реєстратором Зміївської міської ради Харківської області [PERSON] , на підставі договору іпотеки № 6118550 від 14.02.2008 року, за власником ПАТ «Перший український міжнародний банк» здійснено державну реєстрацію квартири № 3, що розташована за адресою : м. Харків, вул. Ньютона, 125/2 . ( а.с.31) Отже, Банком дотримано умови обраного способу задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку, оскільки на адресу Іпотекодавців, Банком були надіслані вимоги від 03.03.2016року про усунення порушення щодо основного зобов'язання за кредитним договором, із застереженням, що у випадку невиконання вказаного зобовязання, Банком буде прийнято рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність. Таким чином, враховуючи зазначені норми Закону та умови Договору іпотеки, суд приходить до висновку, що [PERSON] реалізував своє право на звернення стягнення шляхом набуття у свою власність предмету іпотеки обранням певного способу задоволення вимог за основним зобовязанням, а саме до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, позивач по справі є власником квартири № 3, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Ньютона, 125/2. [PERSON] Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 14.09.2017 року, місце проживання відповідачів по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстровано за адресою : [INFO]. ( а.с.32) За приписами частини першої\~статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] із частиною першою\~статті 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. [PERSON] з положеннями\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Разом з тим з усталеної практики Верховного Суду України вбачається, що у такому випадку необхідно захистити права колишнього власника, застосувавши положення\~статті 109 ЖК УРСР, яка передбачає можливість виселення попереднього власника лише з наданням іншого житлового приміщення. Громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. В усталеній практиці Верховного Суду України при розгляді вказаної категорії справ, у тому числі й у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16, від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, роз'яснено порядок застосування\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»\~та\~статті\~\~\~ 109 ЖК УРСР. Зазначено, що частина друга\~статті 109 ЖК УРСР\~установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Зроблено висновок про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення\~статті 40 Закону України «Про іпотеку», так і норма\~статті 109 ЖК УРСР. Вказану практику підтвердила й [PERSON] Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження№ 14-317цс18). Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом (частина перша\~статті 40 Закону України «Про іпотеку»). Разом з тим, відповідно до частини другої\~статті 109 ЖК УРСР\~громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином, частина друга\~статті 109 ЖК УРСР\~встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-1449цс15, № 6-2947цс15, 25 листопада 2015 року № 6-1061цс15, 16 грудня 2015 року № 6-1469цс15 та 10 лютого 2016 року № 6-2830цс15. Встановивши, що кредит надався для використання на розсуд позичальника, отже предмет іпотеки не був придбаний за кредитні кошти, а тому позивач не має право виселяти відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення. Так, в своїх позовних вимогах позивач просив виселити відповідачів зі спірної квартири та надати їм постійне житло для проживання за адресою : [INFO], що належить ПАТ «ПУМБ» на праві приватної власності. [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира № 11 , що розташована по вул. Семінарська, 88 в м. Харкові, загальною площею 34,3 кв.м. та житловою площею 20,1 кв.м., на праві пиватної вланості належить ПАТ «ПУМБ» ( а.с.60) [PERSON] висновку про вартість майна, а саме: двокімнатної квартири загальною площею 34,3 кв.м. та житловою площею 20,1 кв.м., що знаходиться ха адресою : [ADDRESS], її ринкова вартість на 08.02.2018 року без ПДВ складає 277 334,00 грн. ( а.с.61) Відповідно до технічної характеритики вищевказаної квартири, вона розташована на 1 поверсі 2 поверху будинку та складається з однієї кімнати площею 20,1 кв.м., кухні 6,5 кв.м., вбиральні ( сполученної) -1,5 кв.м., коридору5,4 кв.м., вбудованої шафи 0,4;0,4 кв.м. .Загальна площа квартири 34,3 кв.м. Висота приміщень 2,85м. ( а.с.66-67) [PERSON] ст. 6 ЖК УРСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян. Статтею 9 ЖК УРСР передбачено, що забезпечення постійним житлом громадян - де одержання громадянами у безстрокове користування жилого приміщення. Отже, "надання постійного жилого приміщення" за змістом Житлового кодексу є наданням жилого приміщення у безстрокове користування. [PERSON] частини 2 статті 109 ЖК УРСР, постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже, питання надання приміщення особі, яку виселяють, повинно бути досліджено судом. Житловий кодекс України у статті 114 визначає, що надаване громадянам у зв'язку з виселенням інше жиле приміщення повинно знаходитись у межах даного населеного пункту і відповідати встановленим санітарним і технічним вимогам. Відповідно до ст. 47 Житлового Кодексу України житлова площа має видаватися з розрахунку 13,65 квадратних метрів на одного члена сім'ї. Отже, житлове приміщення, для виселення відповідачів повинно бути не меншим ніж 27,3 кв.м відповідно до ст 47 Житлового Кодексу України. Квартира, з якої позивач просить виселити відповідачів є двокімнатною, житловою площею 29,2 кв.м. Загальна площа 47, 5 кв.м. Квартира № 11 по вул Семінарська, 88 в м. Харкові, до якої позивач просить виселити відповідачів є однокімнатною,житловою площеню 20,1 кв.м. загальною - 34,3 кв.м. і є мешою за площею квартири № 3 буд 125/2 по вул Ньютона в м. Харкові. Вимоги, що пред'являються до благоустроєного жилого приміщення, яке надається у зв'язку з виселенням визначені ст. 113 ЖК України, зокрема: -Громадянам, які займали окрему квартиру, повинно бути надано окрему квартиру. -Якщо наймач займав більш як одну кімнату, йому надається жиле приміщення, що складається з того ж числа кімнат. -За розміром жиле приміщення має бути не меншим за те, яке займав наймач, однак у межах норми жилої площі. -Якщо наймач або член сім'ї, що проживає разом з ним, має право на додаткову жилу площу і фактично користується нею, жиле приміщення надається з урахуванням норми додаткової жилої площі. -У разі виселення з жилого приміщення, меншого за розміром, ніж це передбачено для надання жилого приміщення в даному населеному пункті, виселюваному надається жиле приміщення відповідно до встановленого розміру. Таким чином, як встановлено вище, квартира вул Семінарська, 88 кв. 11, до якої позивач просить виселити відповідачів, однокімнатною та меньшою за житловою площею та враховуючи, що відповідачам, а саме двом особам надається для постійного проживання вищевказана квартира, то вона не відповідає нормам жилої площі на одну особу, встановленої ст.ст.47,113 ЖК України. Враховуючи вищевикладені обставини справи, суд вважає що позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» задоволенню не підлягають. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати по сплаті судового збору позивачу не відшкодовуються, у зв»язку з відмовою у задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed