Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

08 червня 2015 року позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві посилався на те, що 04.08.2005 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір №PLKPGK08103648, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 000 доларів США на термін до 04.08.2025 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач за вказаним договором належним чином його умови не виконує, в зв'язку з чим утворилася заборгованість. Просили суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 13 839,31 доларів США та судові витрати. 05 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року недійсним, мотивуючи свій позов тим, що 04.08.2005 року між ним, [PERSON], та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» було укладено кредитний договір №PLKPGK08103648, згідно якого відповідач зобов»язується надати кредитні кошти шляхом надання готівки через касу банку на строк по 04.08.2025 року включно, у вигляді простої кредитної лінії у розмірі 20 071 доларів США на наступні цілі: купівлю квартири у сумі 17 000 доларів США і на оплату страхових платежів у сумі 3 071 доларів США. Вважає, що вказаний договір суперечить чинному законодавству України, оскільки спірний договір суперечить ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Кредитний договір був укладений з порушеннями, оскільки відповідач в порушення вимог законодавства не роз»яснив та не надав йому інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту. Також у змісті кредитного договору відсутній графік погашення кредиту і відсотків. Кредитний договір не містить графіку платежу у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов»язань боржників. Відсутність графіку погашення процентів - це також підстава в силу п.2 абз.2 ч.4 Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови 168 Національного банку України визнати кредитний договір недійсним. Вважає, що плата за користування грошовими коштами (ціна кредиту) розраховувалась відповідачем невірно, що відповідно до статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» є порушенням його прав як споживача з боку ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. З кредитного договору №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року вбачається, що його умови вводять споживача в оману стосовно таких істотних характеристик як дата надання (видачі) кредитних коштів, складу, кількості та порядку їх надання банком, а також стосовно очікуваного результату від отримання споживчого кредиту та його сукупної вартості. Також кредитний договір №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року всупереч вимогам положення п.2 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» не містить детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов»язаних з отриманням, обслуговуванням, погашенням кредиту. Вважає, що ПАТ КБ «Приватбанк» при укладанні кредитного договору №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року з ним, вдався до нечесної підприємницької діяльності, ввівши його в оману щодо таких основних характеристик кредиту: вартість кредиту, дата та порядок його надання і умови повернення споживачем. Вважає, що кредитний договір суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України. Просив суд визнати недійсним кредитний договір №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк». В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" ШокалоТ.В. позов підтримала, просила задовольнити. В задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] просила суд відмовити за безпідставністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Суд вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача [PERSON]. Суд, заслухавши представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" ШокалоТ.В., вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов банку підлягає задоволенню, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити за безпідставністю. Судом встановлено, що 04.08.2005 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір № PLKPGK08103648 (а.с.11-12), згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 17 000,00 доларів США на термін до 04.08.2025 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Також судом встановлено, що банк виконав взяті на себе зобов»язання в повному обсязі та надав [PERSON] кредит в сумі 17 000 доларів США. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідач належним чином зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим станом на 22.05.2015 року утворилася заборгованість в розмірі 13 839,31 доларів США, яка складається з: 13 234,86 доларів США - заборгованість за кредитом, 562,65 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 30,60 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Оскільки відповідач належним чином не виконує умови договору та не сплачує заборгованість по кредиту, відсотках та іншим виплатам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати понесені позивачем при подачі позовної заяви, а саме сума судового збору в розмірі 2 560 грн. 59 коп. В задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання кредитного договору №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року недійсним необхідно відмовити з наступних підстав. Частиною 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його недоліком є істотний дисбаланс договірних прав та обов»язків на шкоду споживача. Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Позичальник [PERSON] своїм підписом засвідчив згоду з усіма умовами, викладеними в кредитному договорі №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з 04.08.2005 року до 15.06.2015 року частково виконував свої зобов»язання за кредитним договором №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року, про що в матеріалах справи є меморіальні ордери (а.с.162-250, том 1, а.с.1-56, том 2) квитанції, надані самим позивачем (а.с.68-83, том 2) та не повідомляв банк про незгоду з будь-якими пунктами даного кредитного договору. Згідно зі статтями 4, 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» [PERSON] мав право відмовитись від підписання кредитного договору, вважаючи його умови несправедливим і вимагати відшкодування збитків, а також мав право відкликати свою згоду протягом 14 днів з дати підписання вказаного кредитного договору без пояснення причин. Але дані дії [PERSON] здійснені не були. Отже він погодився з умовами даного кредитного договору, до 15.06.2015 року виконував його умови. Крім того, відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. В матеріалах справи відсутні докази того, що банк примушував [PERSON] до укладання кредитного договору №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року. Є хибними посилання позивача [PERSON] на те, що кредитний договір суперечить законодавству України щодо використання іноземної валюти як засобу платежу на території України. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Пункт 1 ст.99 Конституції України, ст.З Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ст.3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», які визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України не містять заборони на вираження грошових зобов'язань в іноземній валюті. Відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, а обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства. Можливість вираження грошового еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті прямо передбачено Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України) та іншими нормативно-правовими актами. Так, відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.2,3 ст.533 цього ж Кодексу, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, використання іноземної валюти, а також платіжних документів у іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У нормах ст.47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-III (із змінами та доповненнями), зазначено, що банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями на підставі банківської ліцензії. Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені у пункті 3 частини першої та у пунктах 3-7 частини другої статті 47 цього Закону. Виходячи з викладеного, банк як фінансова установа може здійснювати кредитування як валютні операції в іноземній валюті. Тобто, відповідач - ПАТ КБ «Приватбанк» має право здійснювати операції з валютними цінностями із розміщенням залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (що також передбачено Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 275 від 17.07.2001), тобто кредитування в іноземній валюті на підставі банківської ліцензії. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що посилання позивача [PERSON] в поданій до суду зустрічній позовній заяві на те, що укладення договору в іноземній валюті не відповідає вимога чинного законодавства, не заслуговує на увагу. Як встановлено судом, при укладенні кредитного договору 04 серпня 2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», сторони в п.1.1. договору валютою кредитування визначили долар США. Отримання позивачем за кредитним договором саме 17 000 доларів США підтверджується самим кредитним договором, де стоїть підпис [PERSON] Також судом встановлено, що відповідно до п.1.1. кредитного договору сторони також визначили, що проценти за користування кредитними ресурсами, а також інші витрати банка відповідно до п.п.2.2.9, 4.3 сплачуються у валюті кредитування, тобто, зобов'язання сторони виразили в іноземній валюті, розрахунки за договором також здійснювали в іноземній валюті - в доларах США. Тому суд приходить до висновку, що укладенням кредитного договору сторони мали на меті саме надання [PERSON] в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів в сумі 17 000 доларів США, що ними і було здійснено. Також судом встановлено, що кредитний договір №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року укладений сторонами, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, які були ним обумовлені. Будь-які підстави вважати, що правочин суперечить ЦК України чи іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, судом не встановлені. Є безпідставними твердження [PERSON], що банком не дотримані вимоги ч.2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неповідомлення позичальника [PERSON] про сукупну вартість кредиту. Відповідно до ч.1 ст.203, ст.215 ЦК України підставою для визнання правочину недійсним може бути невідповідність саме змісту правочину Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. В даному випадку зміст кредитного договору №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року повністю відповідає вимогам законодавства. Таким чином, суд приходить до висновку, що на час укладення спірного договору, [PERSON] розумів та усвідомлював, що отримує кредит в доларах США. Протягом тривалого часу [PERSON] належним чином виконував умови кредитного договору №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року, здійснював погашення кредиту в доларах США. Тому його вимоги щодо визнання недійсним кредитного договору №PLKPGK08103648 від 04.08.2005 року є безпідставними та такими, що суперечать зібраним по справі доказам та чинному законодавству України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved