Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки [PERSON] - [INFO]. Свою заяву мотивує тим, що 29.05.2010 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який 08.09.2014 року було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 08.09.2014 року. У шлюбі народилася донька [PERSON] - [INFO], яка є малолітньою та проживає разом зі нею. Відповідач ухиляється від виконання обов'язків щодо виховання доньки [PERSON] - [INFO], не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться станом здоров'я дитини, матеріально не підтримує та взагалі не цікавиться її життям. Дитина [PERSON] - [INFO] не пам'ятає з боку батька батьківської уваги та турботи. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні викладених у позові. Просять позов задоволити. Відповідачу судове засідання не з'явився про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, на підставі ст.ст.223,280,281 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечили позивачка та її представник. Представник третьої особи у судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не надає жодної допомоги, не цікавиться здоров'ям дитини. Виходячи з інтересів дитини [PERSON] - [INFO], вважає за доцільним позбавити його батьківських прав. Просить позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 03.11.2012 року, яке видане Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівським міського управління юстиції(а.с.8), батьками [PERSON] - [INFO] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 08.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 04.08.2017 року стягнуто із [PERSON] користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] - [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 12.06.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.19 Сімейного Кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей та документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу піки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 23.08.2017 року №36-4415 відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні доньки, не допомагає матеріально, не цікавиться ї життям та вихованням. Вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], відносно доньки [PERSON] - [INFO]. Суд також дає віри поясненням свідків [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків відносно доньки [PERSON] - [INFO] та його ігнорування, щодо побачень та зустрічей з дитиною, а тому такі пояснення свідків є логічними, вірними та підтверджуються іншими матеріалами справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач свідомо самоусунулася від виховання батьківських обов'язків, не бажає виховувати та утримувати свою дитину, не вживав жодних заходів для виконання таких у будь-який спосіб та не бажає їх виконувати, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини(1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з ч.2.ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Згідно ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що і було доказано позивачем та представником позивача в судовому засіданні, що відповідач не займається вихованням і утриманням дитини. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ст. 6 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що поведінка відповідача засвідчує, що він не проявляє до доньки [PERSON] - [INFO] батьківської турботи, хоча має таку можливість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні доньки, матеріально не підтримує, не цікавляться станом здоров'я, а тому суд вважає, що він повинен бути позбавлений батьківських прав, а тому слід позов задовольнити. Окрім цього, суд вважає, що не підлягає застосування ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, оскільки рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 04.08.2017 року вже стягуються аліменти з відповідача на дитину.

Outcome: approved