Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просив стягнути на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури 100\~905,16 грн. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 31 березня 2009 року Дніпропетровським транспортним прокурором Юрченко Ю.С. порушено кримінальну справу №99096903 у відношенні начальника служби вагонного господарства ДП «Придніпровська залізниця» [PERSON] та начальника фінансово-економічного відділу цієї служби - [PERSON], за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. Кримінальну справу для організації досудового слідства прокурором передано у слідчий відділ податкової міліції СДПІ по роботі з великими платниками податків у м. Дніпропетровську. В ході проведення досудового слідства, 23 червня 2009 року слідчим СВ ПМ СГНІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську [PERSON] порушено ще одну кримінальну справу за ознаками ч.2 ст. 366 КК України та об'єднано її із справою № 99096903, того ж дня винесено постанову про притягнення його в якості обвинуваченого, обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, накладено арешт на його майно. 10 липня 2009 року виконуючим обов'язки прокурора м. Дніпропетровська затверджено обвинувальний висновок і справу передано до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська для судового розгляду. До 9 вересня 2014 року справа за його обвинуваченням розглядалася Кіровським районним судом м. Дніпропетровська понад п'ять років. 09 вересня 2014 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, за клопотанням прокурора, який підтримував обвинувачення, кримінальна справа направлена прокурору м.Дніпропетровська для організації додаткового розслідування. Обраний йому запобіжний захист - підписка про невиїзд, судом залишена без змін. 24 грудня 2014 року прокуратурою м.Дніпропетровська кримінальну справу №99096903 направлено для додаткового розслідування до СВ Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська ГУ Міндоходів України у Дніпропетровській області, де було зареєстровано кримінальне провадження №32015100110000102 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 212, ч.2 ст. 366 КК України. З грудня 2014 року досудове розслідування по кримінальному провадженню здійснювалося слідчим СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області Шкарупою Б.А., а процесуальне керівництво у провадженні здійснювалось прокуратурою Дніпропетровської області. У зв'язку з відсутністю будь-якої інформації про хід досудового розслідування, продовження дії обраного йому запобіжного заходу та арешту майна, 21 травня і 12 серпня 2015 року його захисник - адвокат [PERSON] звернувся із запитами до прокурора Дніпропетровської області. Із повідомлення прокуратури Дніпропетровської області від 17.08.2015 року відомо, що 31 липня 2015 року слідчим СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області Шкарупою Б.А. винесено постанову про закриття кримінального провадження №32015100110000102 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення. Про скасування запобіжного заходу та арешту майна не повідомлялося. Двічі, 22.09.2015 року і 04.12.2015 року на ім'я начальника слідчого управління ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області адвокатом [PERSON] подавалися адвокатський запит і звернення з вимогою видати копію постанови про закриття кримінального провадження №32015100110000102 та надати можливість ознайомитись з матеріалами провадження. Всупереч вимогам ст. 24 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відповіді не отримано. 03 грудня 2015 року адвокат [PERSON] звернувся до прокуратури Дніпропетровської області зі скаргою на обмеження органами досудового слідства і прокуратури конституційних прав. Вимагав надати копію постанови про закриття кримінального провадження № 32015100110000102, скасування обраного йому запобіжного заходу та арешту майна. Проте, до цього часу ні відповіді від прокуратури області, ні копії постанови про закриття провадження не надійшло. Таким чином, період його незаконного перебування під слідством і судом, тобто з моменту винесення незаконної постанови про притягнення в якості обвинуваченого (23.06.2009 року), незаконного обрання запобіжного заходу до моменту закриття кримінального провадження (31.07.2015 року) становить 6 років, 1 місяць, 7 днів або 73 місяці і 7 днів. Увесь час, він, не вважаючи себе винним, був вимушений багаторазово являтися на виклики слідчих і суду, приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях в якості обвинуваченого і підсудного, доводити свою невинуватість та незаконність обраного запобіжного заходу. Оскільки всі виклики до слідчого і в суд здійснювалися в робочі дні, він на той час працював, займав керівну посаду, вимушений був міняти робочий розпорядок, виправдовуватись перед керівництвом підприємства, давати пояснення, міняти свої робочі плани. Будучи обмеженим у свободі пересування обраним йому запобіжним заходом, починаючи з 2009 р. не виїздив у відпустки, всі відпустки проводив дома, тоді як до обрання запобіжного заходу він щорічно проводив відпустки за межами області. Таким чином, відбулися негативні зміни в його житті, були порушені звичні соціальні зв'язки, стосунки в колективі та інші негативні наслідки незаконного притягнення до кримінальної відповідальності. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, обрання запобіжного заходу та арешту майна, він зазнав певних обмежень своїх цивільних прав, які передбачені Конституцією України - щодо свободи пересування, свободи обрання місця проживання та розпорядження належним йому рухомим і нерухомим майном. Все це зумовило глибокі душевні страждання, які він вимушений був переносити у зв'язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, порушенням моїх конституційних прав, принижень честі і гідності. Розмір моральної шкоди оцінює в порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові, незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та визначає в 100 905 грн. 16 коп. При розрахунку цієї суми він виходив із розміру мінімальної заробітної плати в Україні за кожен місяць перебування обвинуваченим та знаходження на підписці про невиїзд. Розрахунок виконано за період з 23 червня 2009 р. по 31 липня 2015 р., тобто за період незаконного перебування в якості обвинуваченого та на підписці про невиїзд. Мінімальна заробітна плата для розрахунку взята із Закону України "Про державний бюджет України" 2015 р. з урахуванням змін та доповнень до них на час звернення із позовною заявою вона становить 1378 грн. Розрахунок моральної шкоди: (1378 грн. х 73 місяці) + (1378 грн.: 31 день х 7 днів). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові, представники відповідача та третьої особи позовних вимог не визнали та просили в них відмовити, посилаючись на недоведеність заподіяння моральної шкоди позивачу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 31 березня 2009 року Дніпропетровським транспортним прокурором Юрченко Ю.С. порушено кримінальну справу №99096903 у відношенні начальника служби вагонного господарства ДП «Придніпровська залізниця» [PERSON] та начальника фінансово-економічного відділу цієї служби - [PERSON], за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України. /а.с.7/ 23 червня 2009 року слідчим СВ ПМ СГНІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську [PERSON] порушено кримінальну справу за ознаками ч.2 ст. 366 КК України у відношенні начальника служби вагонного господарства ДП «Придніпровська залізниця» [PERSON] та начальника фінансово-економічного відділу цієї служби - [PERSON] та об'єднано її із справою № 99096903. /а.с.8/ 23 червня 2009 року слідчим СВ ПМ СГНІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську [PERSON] винесено постанову про притягнення [PERSON] в якості обвинуваченого. /а.с.9-12/ 10 липня 2009 року виконуючим обов'язки прокурора м. Дніпропетровська затверджено обвинувальний висновок у кримінальній справі № 99096903 у відношенні [PERSON] та [PERSON]. /а.с.13-26/ 09 вересня 2014 року постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська кримінальну справу за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст.212 КК України, ч.2 ст.366 КК України направлено прокурору м. Дніпропетровська для організації додаткового розслідування. Запобіжний захід у виді підписки про невиїзд [PERSON] залишено без змін. /а.с. 27-29/ Відповідно до листа Прокуратури м.Дніпропетровська від 27.05.2015 року, по отриманні кримінальної справи № 99096903 за обвинуваченням [PERSON] та [PERSON] за ч.3 ст.212 КК України, ч.2 ст.366 КК України, досудове розслідування було доручено СВ Лівобережної ОДПІ м.Дніпропетровська ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області та внесено дані до ЄРДР під №3201510110000102. /а.с.31/ Постановою слідчого СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області Шкарупи Б.А. від 31.07.2015 року кримінальне провадження №3201510110000102 закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у звязку з відсутністю в діях посадових осіб складу кримінального правопорушення /а.с.33, 48-53/ З прийнятою слідчим СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області Шкарупою Б.А. 31 липня 2015 року постановою, прокуратура Дніпропетровської області, якої здійснювалось процесуальне керівництво досудовим розслідування, погодилась. /а.с.47/ Судом було витребувано матеріали кримінальної справи №99096903 у 23 томах та оглянуто у судовому засіданні, встановлено, що постановою слідчого СВ ПМ СГНІ по роботі з ВПП у м. Дніпропетровську [PERSON] від 16.04.2009 року обрано [PERSON] запобіжний захід у виді підписки про невиїзд. /т.16 а.с.7/ Даний запобіжний захід не було скасовано. Що стосується обтяження майна позивача арештом у межах кримінальної справи №99096903, суд зазначає, що в порядку ст.60 ЦПК України позивачем не було представлено належного доказу обтяження майна витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а матеріали кримінальної справи не містять постанови слідчого чи суду з приводу цього питання. Суд погоджується з висновком позивача про строк перебування його у якості обвинуваченого та під підпискою про невиїзд у період з 23 червня 2009 року по 31 липня 2015 року, тобто 73 місяці та 7 днів. Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Згідно з п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Пунктом 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі звинуваченого у вчиненні злочину. На підставі ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно, конфісковане або звернене в дохід держави, вилучене органами досудового слідства. 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Згідно ч.7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом. Законом України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Факт спричинення позивачу моральної шкоди не потребує доказування, оскільки згідно з п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Порушення законних прав позивача на вільне пересування, звичайне життя за відсутності вини, зміна режиму його життя, на думку суду, мають між собою причинний зв'язок. Судом встановлено, що на момент розгляду судом позову [PERSON] органом досудового розслідування не скасований запобіжний захід, який обирався обвинуваченому 23.06.2009 року. Внаслідок притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] відбулися негативні зміни в житті позивача, були порушені звичні соціальні зв'язки, стосунки в колективі та інші негативні наслідки незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, зокрема, щодо обмеження права на пересування. Крім того, суд враховує тривалість часу перебування позивача під слідством і судом, з 23.06.2009 р. по 31.07.2015 року, тобто понад 73 місяці. Згідно до ст. 13 Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Отже, позовні вимоги [PERSON] доводяться зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, грунтуються на нормах матеріального права, що зазначені вище, тому, за відсутності переконливих доводів відповідача, їх належить задовольнити у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільняються від сплати судового збору, вони компенсуються за рахунок держави. Таким чином, судові витрати слід компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved