Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача щодо зобов"язання останнього за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], шляхом знесення самочинно побудованого будинку за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що відповідач самовільно зайняв належну позивачу земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та на території Садово-дачного кооперативу "Орхідея-3", а саме відповідач побудував будинок за адресою: [ADDRESS], всупереч волевиявленню позивача, який проти цього заперечує, внаслідок чого останньому також було заподіяно і моральну шкоду, яку у сумі 20000 грн. він просить стягнути з відповідача. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Згідно з приписами ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов»язує. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.1, 2 ст.321 ЦК України). Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження свої майном. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Проте, відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши та проаналізувавши наведені дані, всі матеріали справи, суд вважає встановленим, що позивачем не доведено, що йому належить право на володіння, користування та розпорядження земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], і доводи сторони позивача та надані нею документи не спростовують такого висновку суду. Навпаки, з листів Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13 травня 2017 року та від 28 лютого 2017 року (а.с.139-142) вбачається, що Київська міська рада не приймала рішень щодо передачі (надання) земельних ділянок в користування (власність) Садово-дачному кооперативу "Орхідея-3" чи [PERSON], а також, що земельна ділянка у [ADDRESS] відповідно до даних міського земельного кадастру не обліковується, зовнішні межі та користувач земельної ділянки не встановлені. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Зі ст.9 Земельного кодексу України вбачається, що розпорядження землями на території м. Києва належить до повноважень Київської міської ради. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст.125 Земельного кодексу України). При цьому, ст.126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи викладене, суд вважає, що вказаний цивільний позов не підлягає задоволенню у повному обсязі, враховуючи також, що вимога щодо відшкодування моральної шкоди є похідною від вищевказаної першої вимоги. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати по справі у виді судового збору належить зарахувати в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed