Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

22 грудня 2020 року директор КНП "Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги" ХОР Паламарчук П.В. звернувся до суду з заявою, в якій просив госпіталізувати [PERSON] , [INFO] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Заява мотивована тим, що у КНП "Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги" ХОР у відділенні №3 перебуває [PERSON] (проживає за адресою: [ADDRESS] ), який перебуває на обліку лікаря психіатра, страждає на хронічний маячний розлад, внаслідок чого впродовж останнього року поводить себе грубо, неправильно та небезпечно для себе та оточуючих. В поточному році у зв`язку із загостренням психічного розладу був госпіталізований до психіатричної лікарні, але від стаціонарного лікування відмовився, був виписаний. Від амбулаторного лікування та відвідування психіатра в подальшому також категорично відмовився, що призвело до прогресування психічного розладу. Так, його відмова від лікування супутньої ендокринної патології привела до розвитку важких ускладнень (гангрена стопи). Рішенням суду від 09.12.2020 р. [PERSON] було госпіталізований до психіатричної лікарні у примусовому порядку. 10.12.2020 р. переведений до хірургічного відділення лікарні ім. Лучанського для надання ургентної допомоги з приводу флегмони лівої стопи. Двічі оперований, виконана ампутація І і ІІ пальців лівої стопи. Згідно заяви сина, [PERSON] категорично відмовляється від психіатричної допомоги, заявляє, що жодної соматичної хвороби не має, стверджує, що за допомогою космоса бачить померлих або тих, хто помре, спілкується з всевишнім. Вкрай агресивний, погрожує вбити матір, викинутись у вікно, нібито працює з чорною магією. Випорожнюється в ліжку, але винуватить колишню дружину в тому, що вона підливає йому воду. Мають місце скарги від сусідів про виливання випорожнень на їх вікна. Звинувачує колишню дружину, що через її дії розвинулась гангрена. 21.12.2020 року [PERSON] у зв`язку з відсутністю згоди на лікування оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію. В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви в повному обсязі та надав пояснення аналогічні викладеним в заяві обставинам. Лікар-психіатр пояснив, що [PERSON] від лікування відмовляється, за межами стаціонару хворий є небезпечним як для себе так і для оточуючих, оскільки відмовляється від прийму ліків самостійно, примусове лікування необхідне саме в інтересах пацієнта, який це не усвідомлює. Прокурор у судовому засіданні підтримала заяву, як обґрунтовану, вважала необхідним примусову госпіталізацію та лікування з огляду на встановлені обставини та наявність підстав, передбачених законом. [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти своєї госпіталізації. Вказав, що він здорова людина, як колишній лікар розробив систему «дієти печерної людини» та вважає, що люди можуть себе виліковувати самі, потрібно їсти сире м`ясо та яйця, сахар підвищений у всіх. Ніяку небезпеку він не представляє, він спокійний та здоровий. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що батько після вивчення книги про харчування почав мати різні ідеї з приводу дієт, крім того, він має психічне захворювання, самостійно ліки не приймає, загострилися його хвороби, внаслідок чого ампутували пальці ноги, він самостійно не бажає лікуватися, таблетки викидує. Зараз у нього дуже велика рана після ампутації, він самостійно не може лікуватися, тобто існує загроза, що своїми діями він нашкодить своєму здоров`ю тощо. Суд, заслухав вступне слово сторін, дослідив матеріали заяви, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 09.12.2020 року госпіталізовано [PERSON] , [INFO] до КНП "Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги" ХОР у примусовому порядку. 10.12.2020 р. [PERSON] переведений до хірургічного відділення лікарні КНП "Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського" ХМР, перебував у стаціонарі з 10.12.2020 р. по 21.12.2020 р. Основний діагноз: цукровий діабет типу 2 з периферичною агіопатією, з гангреною. Відповідно до висновку лікарів-психіатрів КНП "Херсонський обласний заклад з надання психіатричної допомоги" ХОР від 22.12.2020 р. № 4817, [PERSON] , [INFO] , виявляє ознаки тяжкого психічного розладу у формі хронічного маячного розладу, внаслідок чого він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, неспроможніий самостійно задовольняти свої основні життєві потреби. Рекомендована госпіталізація громадянина [PERSON] в психіатричний стаціонар в примусовому порядку. Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Згідно з пунктами «а», «д», «ї» частини першої статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я. Відповідно до статті 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога - це комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медичну та психологічну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, у тому числі внаслідок вживання психоактивних речовин. Згідно зі статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом (частини перша та друга статті 19 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Визначальним під час вирішення питання щодо надання дозволу на примусову госпіталізацію є встановлення виключних обставин, за яких можливе правомірне обмеження прав людини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що примусова госпіталізація можливе лише за наявності одночасно таких умов: по-перше, лікування можливе лише у стаціонарних умовах лікарні; по-друге, встановлення в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відсутність необхідності щодо лікування особи лише в стаціонарних умовах виключає можливість примусової госпіталізації пацієнта до медичного закладу. При цьому, відповідно до статті 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено і примусове амбулаторне лікування. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18) викладено правовий висновок, відповідно до якого надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 статті 6 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступінь якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції. Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу. У відповідності до положень ст. 5 S: 1 ((е) законне взяття під варту душевнохворих) Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод, кожний має право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути позбавлений свободи не інакше ніж у випадках і в порядку, встановленому законом. У відповідності до положення\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. За ч.1 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. Судом не встановлено порушення вказаної норми, оскільки [PERSON] оглянутий комісією у строк, передбачений законом, а комісія прийшла до висновку про доцільність госпіталізації. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону (ч.2 ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу». Вказана норма заявником дотримана. Відповідно до\~ст. 3 Конституції України\~людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ч. 2.\~ст. 28 Конституції України\~жодна людина\~без її вільної згоди не може бути\~піддана медичним, науковим чи іншим дослідам. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до\~ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та\~в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Відповідно до\~ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування, медичної, психологічної та соціальної реабілітації, надання освітніх, соціальних послуг. Нормою\~ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово\~психіатричної експертизи посмертно. Відповідно до ч. 1, ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби\~в наданні\~їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем\~психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь\~яку медичну спеціальність, інші особи. Нормою\~ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»\~встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи\~до психіатричного закладу. Так, особа, яка страждає\~на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди\~або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє\~чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню\~небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Інших підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного\~закладу законодавцем не передбачено. Термін «Душевнохворий» не має чіткого визначення, оскільки\~психіатрія це сфера, яка включає в себе і медичні і соціальні фактори. Однак, цей термін не може бути використаний таким чином, щоб дозволити госпіталізувати\~особу в недобровільному порядку тільки тому,\~що її уявлення та поведінка відхиляються від загальноприйнятних норм. Аналогічну позицію висловив Європейський Суд з прав людини в справі Winterwerpv. The Netherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37. Високий Суд висловив думку, для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи\~в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по\~перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за\~виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по\~друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; По\~третє, захворювання повинно\~продовжуватись на протязі періоду госпіталізації. В судовому засіданні достовірно доведено, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, що підтверджений висновком комісії лікарів-психіатрів від 22.12.2020р., підстави сумніватися у висновку у суду відсутні, самостійно себе обслуговувати не може, представляє небезпеку для себе. За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації без його згоди, оскільки страждає на тяжкий психічний розлад у формі хронічного маячного розладу, внаслідок чого вчиняє дії, що становлять небезпеку для оточуючих та для нього самого, не усвідомлює свою хворобу самостійно, категорично відмовляється від самостійного та амбулаторного лікування, районним лікарем психіатром направлений саме госпіталізацію до психіатричного закладу, заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв`язку з чим підлягає задоволенню. Зазначене є підставою для надання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати віднести на рахунок держави. Відповідно до ч. 1 ст. 342 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню. Повний текст складено 28 грудня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved