Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Держземагенства у Козятинському районі Вінницької області, Глуховецької селищної ради, [PERSON], Вінницької філії центру Державного земельного кадастру, реєстраційної служби Козятинського МРУЮ, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" про визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням 14 сесії 21 скликання Глуховецької селищної ради від 31.04.1994 р. йому було передано безоплатно у власність земельну ділянку, розміром 0,19 га, яка розташована в [ADDRESS]. Власником суміжної земельної ділянки являється відповідач по справі - [PERSON], який 19.12.1994 р. отримав державний акт [NUMBER] про право власності на земельну ділянку на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Глуховецької селищної ради від 31.04.1994 р. На підставі зібраних документів він замовив у землевпорядній організації ПП "Земельний центр" м. Козятин виготовлення технічної документації на свою земельну ділянку та повністю оплатив їх вартість. При виготовленні технічної документації з'ясувалося, що відповідач [PERSON] повторно виготовив два державних акта про право власності на земельну ділянку, на яку ним вже було отримано вказаний вище акт. Перший акт серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд від 28.04.2012 р. Другий акт серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства. У даних актах підставою для їх видачі зазначено те саме рішення сесії Глуховецької селищної ради. При звірці технічної документації його та [PERSON] встановлено, що останній при виготовленні нових актів на свою земельну ділянку самовільно змінив її конфігурацію та межі. Відповідно [PERSON] відмовився погодити йому межі земельної ділянки в тому вигляді, які відповідають його ж первинному державному акту. Зміна конфігурації меж із сусідніми землекористувачами [PERSON] погоджена не була, так само як і не погоджена, і не затверджена Глуховецької селищної радою. Не зважаючи на вказані порушення законодавства, Управлінням Держземагенства у Козятинському р-ні 23.04.2012 р. [PERSON] було повторно видано державний акт. Таким чином, він позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки. Пізніше Управління Держземагенства у Козятинському районі було реорганізовано шляхом приєднання до Управління Держгеокадастру у Козятинскьому районі Вінницької області ( т.2 а.с. 124 ), а в 2017 році Управління Держгеокадастру у Козятинскьому районі Вінницької області було ліквідовано, тому ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 08.08.2017 року до участі у справі в якості співвідповідача притягнуто Головне Управління Держгеокадстру у Вінницькій області. ( т. 3 а.с. 80 ). Також як правонаступника реєстраційної служби Козятинського міськрайонного управління юстиції Вінницької області притягнуто до участі у справі Козятинську райдержадміністрацію ( т.3 а.с.80 ) В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задоволити та додав, що [PERSON] самовільно змінив конфігурацію земельних ділянок при виготовлені нового державного акта в 2012 році.. При повторному виготовлені державного акта не було погоджено межі земельних ділянок, представники держземагенства не перевірили технічну документацію і видали державний акт [PERSON] . При видачі нового державного акту земельна ділянка [PERSON] збільшилась на 0.03га. Представник відповідача [PERSON] , адвокат [PERSON] позов не визнав та пояснив, що [PERSON] в 1994 році було виділено земельну ділянку і в тому році він виготовив державний акт. Але з введенням нових зразків державних актів [PERSON] виготовив другий державний акт на ту ж земельну ділянку. В даному випадку не вимагалось погодження меж земельних ділянок. Представник Глуховецької селищної ради позов не визнав та пояснив, що зі сторони Глуховецької селищної ради не вчинялося дій щодо перешкод Русаліму для виготовлення державного акту на його земельну ділянку. Предстаник відповідача Управління Держгеокадастру у Козятинському районі Горошко О.А. суду пояснила, що у [PERSON] був державний акт старого зразка. Відповідно до постанови Кабінету Міністів України від 12 листопада 2008 року №1019, раніше видані державні акти являються чинним і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадянина. Тобто [PERSON] звернувся із заявою про заміну державного акта старого зразка на державний акт нового зразка. При виготовленні державного акту нового зразку повторне погодження меж земельної ділянки чинним законодавством не передбачено. Відповідно до чинного законодавства погодження документації з органами місцевого самоврядування вимається тільки у разі виділення земельної ділянки із земель комунальної власності, а дана земельна ділянка виділялась і з земель приватної власності. Стосовно площі земельної ділянки то у старому державному акті зазначена площа - 30 соток яка співпадає із площею у новому державному акті. Перевірити конфігурації земельної ділянки Управління Держгеокадастру не мало можливості, оскільки станом на 2012 рік перевірка та обробка інформації на магнітних носіях, обмінних файлах здійснювалась державним підприємством держгеокадастру про що в оригіналі державного акту стоїть відмітка "файл прийнято". Стверджувати щодо координат земельної ділянки вони не можуть, оскільки виміри по попередньому державному акті здійснені умовною системою координат (сажнем), а виміри нового державного акту здійснювались приладами підвищеної точності. Представник управління держгеокадастру у Козятинському районі [PERSON] пояснила, що в 1994 році [PERSON] був виданий державний акт на земельну ділянку в умовній системі координат. Пізніше [PERSON] замовив в підприємстві «Альянс» виготовлення обмінного файлу та було виготовлено державний акта нового зразка . Представник Вінницької філії центру Державного земельного кадастру в судове засідання не з"явився, хоч належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи. Представник відповідача Козятинської районної державної адміністрації в судове засідання не з"явився, хоч повідомлявся про дату та час розгляду справи. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з"явився, проте надав суду заперечення проти позову в якому зазначив, що право власності [PERSON] посвідчене державним актом на право власності на землю серії [NUMBER] що зареєстрований у книзі реєстрації державних актів на право власності на землю, та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №052140001001241. Згідно п. в ч.1 ст. 186 Земельного кодексу України (редакція від 08.04.2012 року) розгляд і затвердження землевпорядної документації проводиться в такому порядку, зокрема, проекти відведення земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які надають і вилучають земельні ділянки. Відповідно до п.2.1. та п.2.2. Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі затвердженої Наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах 04.05.99 № 43 (редакція від 05.07.2010 року - чинна на момент видачі державного акту) роботи зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою виконуються в такій послідовності: Державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі рішень відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий. При цьому посилається на положення Верховного суду України у постановах від 23 жовтня 2013 року по справі №6-93цс13 та від 25 червня 2014 року по справі № 6-67цс14, де суд дійшов висновку, що Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акта безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116,118 ЗК України. Крім того відповідно до ст. 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. Тому , просить в задоволенні позову [PERSON] до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовити повністю. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" - в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вонга працює начальником управління держгеокадастру у Козятинському районі . В 1994 році [PERSON] був виданий державний акт на земельну ділянку в умовній системі координат. Пізніше [PERSON] замовив в підприємстві «Альянс» виготовлення обмінного файлу та було виготовлено державний акта нового зразка .Перевірити конфігурації земельної ділянки Управління Держгеокадастру не мало можливості, оскільки станом на 2012 рік перевірка та обробка інформації на магнітних носіях, обмінних файлах здійснювалась державним підприємством держгеокадастру про що в оригіналі державного акту стоїть відмітка "файл прийнято". Стверджувати щодо координат земельної ділянки вони не можуть, оскільки виміри по попередньому державному акті здійснені умовною системою координат (сажнем), а виміри нового державного акту здійснювались приладами підвищеної точності. . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що працює землевпорядником Глуховецької селищної ради. [PERSON] виготовлявся державний акт відповідно до рішення Глуховецької селищної ради від 1994 року. У [PERSON] не було державного акта на земельну ділянку. За заявою [PERSON] про порушення меж земельної ділянки [PERSON] виїздила комісія та складала акт. Проте встановити межі земельних ділянок в той час не представилось можливим, оскільки не було сторонами надано відповідних документів на землю. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він як депутат селищної ради був включений в комісію по перевірці скарги [PERSON] щодо порушення меж земельної ділянки. При візуальному обстежені земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] було видно, що межа земельної ділянки була порушена. Про що було складено акт. Проте за рахунок кого було порушено межу комісією не було встановлено, так як членам комісії не було надано документів. Допитаний в судовому засіданні свідок Нечипорук суду пояснив, що він раніше працював головою Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області. Чому сталася накладка при виготовлені державних актів на земельні ділянки позивача та відповідача поясни ти не може та чому на початку розгляду справи селищна рада визнавала позов, сказати не може, пройшов значний проміжок часу. Суд, вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] - [PERSON], представника відповідача [PERSON] - [PERSON], свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення 14 сесії 21 скликання Глуховецької селищної ради 31.04.1994 р. [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку, розміром 0,1900 га, яка розташована в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,1500 га, для ведення особистого селянського господарства 0,0400 га (а.с.16), а [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку, розміром 0,3300 га, яка розташована в [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,1500 га, для ведення особистого селянського господарства 0,1800 га ( т.1 а.с.53). На підставі вищевказаного рішення [PERSON] 19.12.1994 р. видано державний акт на право приватної власності на землю, що розташована на території Глуховецької селищної ради, площею 0.30 га для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства ( т.1 а.с.11,54). Межі вказаної земельної ділянки погоджені з усіма суміжними землекористувачами, в тому числі і з [PERSON] Відповідно до поданої 31.10.2010 р. [PERSON] заяви, було складено акт земельної комісії від 08.10.2010 р., відповідно до якого межа по лінії 2-3 з східної сторони земельної ділянки, яка обстежувалася на межі з присадибною ділянкою [PERSON] не співпадає з даними державного акта на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданого [PERSON] 19.12.1994 р. Довжина лінії 3-4 складає 3 м 96 см в той час, як в державному акті зафіксовано проміри 5 м 96 см. Таким чином, межа вказаної земельної ділянки - порушена ( т.1а.с.10). В 2011 р. на підставі заяви відповідача [PERSON], останньому ТОВ "Юридично-земельний союз "Альянс" було виготовлено технічну документацію зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку, ( т.1 а.с..49-55). По виготовленню технічної документації, державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], яка розташована в смт. Глухівці Козятинського району Вінницької області, вул. В. Садова та передана для ведення особистого селянського господарства, Управлінням Держземагенства у Козятинському р-ні було зареєстровано у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 052140001001241. Державний акт, підписаний головою Глуховецької селищної ради та затверджений печаткою, було видано 23.04.2012 р [PERSON] ( т.1 а.с.12). Відповідно до виснову судової земельно-технічної експертизи від 19.04.2017року встановлено, що площа земельної ділянки вирахувана в програмному забезпеченні для цифрової картографї та землеустрою Digitals/Delta XE Version 5.0 Professional після шифрування растрового зображення Державного акта 1994 при отриманні замкнутого контору зовнішньої межі земельної ділянки [PERSON] по розмірах, що вказані на графічному зображенні Державного акта 1994 року не відповідає загальній площі земельних ділянок зазначених в нових державних актах, які було виготовлено [PERSON] 28.04.2012 року та становлять площу меншу на 0.03га ; Розміри та площа земельної ділянки зазначені в державному акті від 19.12.1994 року не відповідають розмірам та площі земельних ділянок зазначених в нових державних актах, які було виготовлено [PERSON] 28.04.2012 року. Невідповідність полягає в тому, що площа та розмір земельної ділянки [PERSON] визначені державним актом 1994 року менші (зі сторони городу, східна сторона, між земельними ділянками сторін по справі) ніж площа та розміри, що визначені Державними актами серії [NUMBER] та [NUMBER] виданих в 2012року ; -площа та розмір земельної ділянки [PERSON] визначені державним актом 1994 року більші ( зі сторони подвір'я, східна сторона, між земельними ділянками сторін по справі ) ніж площа та розміри, що визначені Державними актами серії [NUMBER] та [NUMBER] виданих в 2012року ; - площа та розмір земельної ділянки [PERSON] визначені державним актом 1994 року менші ( зі сторони городу сусіднього землевласника з західної сторони) ніж площа та розміри, що визначені Державними актами серії [NUMBER] та [NUMBER] виданих в 2012року ; - площа та розмір земельної ділянки [PERSON] визначені державним актом 1994 року менші (зі сторони вулиці, південна сторона, землі селищної ради) ніж площа та розміри, що визначені Державними актами серії [NUMBER] та [NUMBER] виданих в 2012року ; - площа та розмір земельної ділянки [PERSON] визначені державним актом 1994 року менші ( зі сторони городу сусіднього землевласника з північної сторони) ніж площа та розміри, що визначені Державними актами серії [NUMBER] та [NUMBER] виданих в 2012року . Співставлення фактичної площі та зовнішніх розмірів по периметру земельної ділянки [PERSON] по [ADDRESS] з розмірами земельної ділянки визначеної Державними актами виданими в 2012 році та становить площу меншу на 0.0350 га = 350 кв.м. Крім того на підставі проведеного дослідження та результатів виконання топографо-геодезичних робіт по визначенню координат крайніх поворотних точок меж об'єктів дослідження розробленої спеціалістами ДП «Поділлягеодезкартографія «, враховуючи результати проведеного натурного обстеження встановлено, що мають місце розбіжності в конфігурації та площі між фактичними земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] по [ADDRESS] та ділянками визначеними правовстановлюючими документами, а саме Державними актами серії [NUMBER] та [NUMBER], що графічно відображено в додатку № 6 до висновку . ( т.3 а.с. 2-25 ). Частиною першою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Отже, указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Відповідно до ч.ч.6,7,8,9 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. На підставі зібраних документів відповідач замовив у землевпорядній організації ПП «Земельний центр» м. Козятин виготовлення технічної документації на свою земельну ділянку та повністю оплатив їх вартість. При виготовленні технічної документації з'ясувалося, що відповідач [PERSON] повторно виготовив два державних акта про право власності на земельну ділянку, на яку ним вже було отримано вказаний вище акт. Перший акт серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд від 28.04.2012 р. Другий акт серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку, площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства. У даних актах підставою для їх видачі зазначено те саме рішення 14 сесії 21 скликання Глухівецької селищної ради від 31.04.1994 року. При виготовленні нових державних актів на свою земельну ділянку [PERSON] самовільно змінив її конфігурацію та межі, що фактично порушує права позивача, оскільки міняються межові знаки в сторону зменшення розміру земельної ділянки [PERSON] Також, зміненні межі відповідач із суміжними землевласниками не погодив, межові знаки не виставив. Нова технічна документація на земельну ділянку [PERSON] на затвердження селищної ради не подавалася, відповідно не затверджувалася, що підтверджується представником Глуховецької селищної ради [PERSON] Земельною комісією селищної ради 08 жовтня 2010 року був складений акт проте, що на той час вже була невідповідність між межами земельних ділянок [PERSON] та [PERSON]. А саме зі сторони [PERSON] межа була самовільно зміщена на два метра в бік ділянки [PERSON], що суперечило межам земельної ділянки [PERSON] визначеного в його первинному державному акті, який у встановленому порядку не було визнано недійсним та не скасованого. При виготовленні нових державних актів [PERSON] було порушено положення Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі», затвердженою Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року за №43, що діяла на час виготовлення державних актів. Згідно вказаної Інструкції складання державного акту на право приватної власності на землю, при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, або при переоформленні право встановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією. Також, було порушено норми Інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженого наказом Держкомітету по земельних ресурсах за №376 від 18.05.2010 року. Незважаючи на вказані порушення законодавства Управління Держземагенства у Козятинському районні Вінницької області 23.04.2012 року було видано [PERSON] державний акт серії [NUMBER] про право власності на земельну ділянку площею 0,15 га. для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] та зареєстровано акт в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та постійного користування землею, договір оренди земельної ділянки за №052140001001241. Відповідно до вищевикладеного позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на приватизацію земельної ділянки в зв'язку із змінами конфігурації розміру земельної ділянки. Відповідно дост. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Стаття 118 ЗКУ визначає порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок державної та комунальної власності. Цей порядок встановлюється для трьох випадків безоплатної приватизації дозволеної земельним законодавством, тому громадяни об'єднані в три групи: а) До першої групи належать громадяни, зацікавлені у приватизації земельних ділянок, що перебувають у їх користуванні. Це можуть бути земельні ділянки для ведення фермерського та особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів, які були раніше надані в користування. Ця стаття ЗК України надає можливість усім громадянам, у користуванні яких є відповідні земельні ділянки, здійснити їх приватизацію. До 01.01.2013 року приватизація земельних ділянок зазначеними громадянами здійснювалася місцевими радами із земель державної власності, оскільки розмежування земель державної і комунальної власності ще не була здійснена. З прийняттям закону про розмежування земель державної і комунальної власності, приватизація земельних ділянок із земель комунальної власності проводиться за рішенням сільської, селищної, міської ради, а із земель державної власності - за рішенням районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації. б) До другої групи належать громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій. в) До третьої групи належать громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського та особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуально дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів в межах норм безоплатної приватизації. Зазначені громадяни подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні громадяни зазначають цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання громадянин зобов'язаний додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Відповідно до ст.118 ч.7 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні . Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» чітко передбачено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимоги про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та скасування його державної реєстрації є похідними і залежать від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт. Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ «цивільних справ» (з відповідними змінами та доповненнями) зазначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч.3 ст. 152 ЗК України шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною ; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту «. Як зазначено у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у даній справі, що» оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межаї їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку «. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним. Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст.ст. 21, 55 Конституції України та ст.152 ЗК України. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч.3 ст.228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Відповідно до п.а) та п.в) ч.1 ст.21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання реєстрації недійсною. За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абз.2 п.2 постанови від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень ст.ст.8,124 Конституції України, ст.ст.26,30,87-90,97,100,102,118,123,128,143-146,149,151,153-158,161,210,212 ЗК України, глав 27, 33, 34ЦК України,ст.15 ЦПК України,ст.12 ГПК України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постановах №6-33цс13 від 22 травня 2013 року та №6-319цс15 від 01 липня 2015 року,, а також у правовій позиції, викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2824цс15 від 20.04.2016 р. яка відповідно дост.367 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З урахуванням всіх обставин в їх сукупності суд приходить до висновку, що при виготовлені нових державних актів на зазначені вище земельні ділянки, [PERSON] не було дотримано вимог земельного законодавства України щодо погодження меж земельних ділянок з сусідніми землекористувачами; межі спірних земельних ділянок були погоджені між [PERSON] та [PERSON] саме такі, які зазначені в первинному державному акті від 19.12.1994 року . Законодавством України не передбачено в наявності два і більше правовстановлюючих документи на одну і туж земельну ділянку. Внаслідок порушення меж земельних ділянок при виготовлені [PERSON] нових державних актів, [PERSON] не може здійснити своє право на отримання державного акта на свою земельну ділянку , тому суд вважає, що наявністю у [PERSON] державних актів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 23.04.2012 року на земельні ділянки відповідачем [PERSON] здійснюються перешкоди [PERSON] щодо виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку в смт.Глухівці Козятинського району [ADDRESS] . Таким чином державний акт серії [NUMBER] від 23.04.2012 року на земельну ділянку, розміром 0.15га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства розташовану в [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] та зареєстрована в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 052140001001241 та скасувати його державну реєстрацію. Що стосується вимог позивача щодо затвердження Глуховецькою селищною радою Козятинського району технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та для ведення особистого селянського господарства [PERSON] за адресою [ADDRESS] Козятинського району Вінницької області без погодження меж із [PERSON], то це питання є виключною компетенцією Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області, оскільки відповідно до п. 34 статті 26 Закону України " Про місцеве самоврядування в Україні " із змінами та доповненнями виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання з регулювання земельних відносин , а тому в цій частині позивачу необхідно відмовити. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Витрати позивача складаються з судового збору у розмірі 463 грн та витрати за проведення судової земельно-технічної експертизи у розмірі 4624 грн 20 коп., які необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] .

Outcome: partial