Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON] 24.07.2017 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.08.2010 року вони зареєстрували шлюб у Першому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №401. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем. Позивач вказує, що сторони разом не\~проживають з липня 2017 року, наміру зберегти сімю сторони не мають. Причиною розпаду сім'ї стало те, що вони не зійшлися характерами, на ґрунті чого виникали сварки. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем; після розірвання шлюбу відновити їй прізвище "Кравчук". Провадження в даній справі відкрито ухвалою суду від 27.07.2017 року. 16.08.2017 року за нормами Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції, що діяла до 15.12.2017 року, відповідач надав суду заперечення на позовну заяву, в якій зазначив, що їх сімя проживала в м. Одесі. В липні 2017 року дружина з дітьми поїхала в гості до своїх батьків в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області. У них були чудові відносини. 18 липня 2017 року він отримав позовну заяву, з якої дізнався, що дружина змінила адресу реєстрації місця проживання. Просив надати строк для примирення. 17 серпня 2017 року за клопотанням відповідача судом постановлено ухвалу та сторонам було надано строк на примирення терміном на 1 місяць по 16 вересня 2017 року. 05 жовтня 2017 року [PERSON] звернувся до суду зі зустрічною позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], яка ухвалою суду від 05.10.2017 року була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом про розірвання шлюбу. 15.12.2017 року набрав чинність Закон України від 03.10.2017 року №2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон №2147-VІІІ), яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Враховуючи вимоги підпункту 9 п. 1 Розділу ХІІІ "ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ" ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ, за яким справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, суд продовжує розгляд справи. Ухвалою суду від 16 квітня 2018 року затверджено мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] щодо зустрічного позову про визначення місця проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], провадження в даній справі у частині зустрічного позову закрито. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, пояснила, що спільно з відповідачем не проживають з 01 липня 2017 року, діти проживають разом з нею, спору про їх місце проживання не має. Причиною розпаду сім'ї є зовсім різні характери, що призводило до непорозумінь. На примирення не згодна, просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, зазначив, що час для примирення не привів до збереження сім'ї, оскільки позивач не згодна на примирення, просив позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, зазначив, що вчинив всі можливі дії для збереження сім'ї, однак позивач наполягає на розірванні шлюбу, у зв'язку з чим не може примушувати її до шлюбу. Спільні діти проживають разом з позивачем, спору про їх місце проживання не має. Не заперечував щодо розірвання шлюбу з позивачем. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 ЦПК України, заяви про розгляд справи за її відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавала. Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 06 серпня 2010 року сторони зареєстрували шлюб у Першому Приморському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №401, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ОЛ №104973, повторно виданого 20 липня 2017 року Голованівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 4 т. 1). Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №267596, виданого 17 червня 2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції та дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖД №340181, виданого 23 січня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті [PERSON] реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції (а.с. 5-6 т. 1). Як вбачається з довідки №2140, виданої 27.07.2017 року виконавчим комітетом Перегонівської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, діти сторін син [PERSON] та дочка [PERSON] проживають разом з позивачем в с. Перегонівка Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 21 т. 1). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають з 01 липня 2017 року. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. Наданий судом сторонам строк на примирення не зберіг сім'ю, оскільки позивач і надалі наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Позивач просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище, тому суд вважає за необхідне відновити їй дошлюбне прізвище «Кравчук». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем не заявлено вимог щодо стягнення судових витрат з відповідача. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved