Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що є користувачем земельної ділянки по [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На вказаній земельній ділянці позивач вирощує сільськогосподарські культури. Восени 2019р. він засіяв ділянку озимою пшеницею, а навесні 2020р. виявив, що пшениця переорана. 15.04.2020р. позивач звернувся до Драбівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області з заявою, за результатами перевірки якої було встановлено, що дану ділянку переорав гр. [PERSON] . Позивач звернувся до відповідача з вимогою відшкодування спричинених збитків, однак отримав відмову. Також позивач звернувся до Драбівської районної адміністрації для встановлення розміру збитків, спричинених пошкодженням посіву пшениці та отримав акт від 05.08.2020р. про те, що вартість неотриманого доходу становить 4 798,80 грн. За таких умов просить стягнути з відповідача заподіяні матеріальні збитки в сумі 4 798,80 грн. та судові витрати в сумі 840,80 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеногопозовного провадження з викликом сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного провадження від 06.01.2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] на адресу суду відзив на позовну заяву не надходив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Пояснив, що восени 2019р. він засіяв ділянку озимою пшеницею, а навесні 2020р. виявив, що дана ділянка переорана й посіви пошкоджені, після чого звернувся з заявою в поліцію. Для визначення розміру пошкоджень позивач звернувся до Драбівської РДА. Пояснив, що комісія на місце події не виїжджала, перебувала в приміщенні адміністрації та тільки оцінила збитки. Також додатково пояснив, що пшеницю висівав особисто вручну. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував. Пояснив, що в 2019р. домовився з гр. [PERSON] про передачу йому в користування земельної ділянки, яка розташована поряд з земельною ділянкою позивача. В 2020р. йому зателефонував гр. [PERSON] та попросив виорати його земельну ділянку, четверту від провулка. Відповідач помилково переорав земельну ділянку позивача, так як на ній ріс бур`ян та були відсутні посіви сільськогосподарських культур, про які зазначає позивач, а саме озима пшениця. Тому вважає, що збитки не завдавав і позовні вимоги до задоволення не підлягають. Окрім того зазначив, що не стягував з позивача кошти за оранку земельної ділянки. Також уточнив, що в матеріалах справи невірно зазначено його анкетні дані, а саме: по батькові. Так, в позовній заяві відповідач вказаний як [PERSON] , в той час як він є [PERSON] , про що надав паспорт № [NUMBER] , виданий 29.10.2019р., орган видачі 7115. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знає спірну земельну ділянку, якою користується позивач, оскільки ходить поряд кожен день. Дана ділянка розташована поряд з земельною ділянкою, якою користується гр. [PERSON] . Свідку відомо, що позивач навесні 2020 виорав дану ділянку, хоча особисто при цьому не був. Інформацію отримав зі слів. Пояснює, що на земельній ділянці позивача були відсутні сільськогосподарські культури, а саме озима пшениця, на ній ріс бур`ян. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що навесні 2020р. був присутній під час вказаних сільськогосподарських робіт. Вважає, що відповідач виорав земельну ділянку позивача внаслідок помилки. Щодо наявності пшениці зазначив, що поміж буряну були наявні поодинокі паростки пшениці, однак буряну було більше. Пшениця росла не рядками, не було схоже, щоб вона висівалась так, як на полі, схоже, що вона проросла із залишків після обмолоту пшениці урожаю минулого року, та не відносилась до елітної пшениці. Зазначив, що якби там була засіяна нормальна пшениця, ніхто б даний город не переорював. Суд, вислухавши доводи позивача та заперечення відповідача, пояснення свідків, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов наступного висновку. Відповідно положень ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із положеннями, зокрема, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки № 516 від 16.06.2020р., виданої Шрамківською сільською радою Драбівського району Черкаської області, [PERSON] має в користуванні на території Шрамківської сільської ради земельну ділянку розміром 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , яка не приватизована, без кадастрового номера, вільна від забудови, на якій вирощуються сільськогосподарські культури. Відповідно даних будівельного паспорту від 1995р. на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику вбачається, що [PERSON] виділено земельну ділянку в с. Шрамківка площею 0,15 га, дана ділянка межує з земельною ділянкою гр. [PERSON] . Згідно акту комісії районної державної адміністрації від 05.08.2020р., затвердженого розпорядженням Драбівської районної державної адміністрації № 124 від 06.08.2020р.: - валова кількість озимої пшениці, що могла бути зібрана з належної заявникові площі (валовий збір озимої пшениці) - 7,44ц (0,15га х 49,6ц/га); - сума доходу (виручка) від реалізації озимої пшениці, яка могла бути отримана заявником в результаті її реалізації (дохід (виручка) від реалізації виробленої продукції - 4 798,80 грн. (7,44ц х 645грн.). Відповідно довідки про результати розгляду матеріалів щодо пошкодження рослин пшениці на присадибній ділянці в с. Шрамківка Драбівського району від 24.04.2020р. за підписом начальника СП Драбівського ВП капітана поліції Кошового О.М., 15.04.202020р. до Драбівського ВП Золотоніського ВП ГУНП в Черкаській області телефоном надійшло звернення гр. [PERSON] про те, що на присадибній ділянці 0,15 га було переорано рослини пшениці, які він посіяв восени 2019р. та завдано збитків на суму 5 000,00 грн. Під час перевірки було встановлено, що дану ділянку переорав гр. [PERSON] , який вважав, що дану ділянку йому віддав власник, який проживає в м. Комсомольську. На основі викладеного зроблено висновок про відсутність складу адміністративного чи кримінального правопорушення та наявність цивільно-правових відносин. Згідно письмових пояснень, наявних в матеріалах № 355 по повідомленню [PERSON] , розпочатих 15.04.2020р., закінчених 24.04.2020р. вбачається, що 15.04.2020р. [PERSON] надав відомості про пошкодження посіву пшениці, вказавши розмір завданих збитків у 5 000,00 грн. та зазначивши особу, яку підозрює у скоєному - [PERSON] . Згідно письмових пояснень гр. [PERSON] земельну ділянку йому передав законний власник [PERSON] , який на даний час перебуває в м. Комсомольськ. Перед тим як її обробляти, [PERSON] мав безпосередню розмову в [PERSON] . Вказані матеріали не місять відомостей про огляд земельної ділянки, експертної оцінки нанесених пошкоджень, інших відомостей, які підтверджують або спростовують факт наявності посівів озимої пшениці на вказаній ділянці та розміру заподіяних збитків. Наявний в матеріалах план забудови земельної ділянки ідентичний плану забудови, що є в будівельному паспорті. За таких обставин суд приходить до висновку, що працівниками поліції під час проведення перевірки висновки щодо наявності озимої пшениці та розміру завданих збитків здійснено виключно на основі слів самого заявника. Інших доказів сторонами суду не надано. Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне. У судовому засіданні було встановлено, що на весні 2020р. відповідач [PERSON] виорав земельну ділянку площею 0,15га, що перебуває в користуванні [PERSON] , внаслідок помилки. В подальшому [PERSON] обробіток даної земельної ділянки не здійснювався. В обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача матеріальних збитків в розмірі 4 798,80грн. позивач посилається на норми ч. 1,2 ст. 22 ЦК України, ч. 1,2 ст. 1166 ЦК України, ст. 1192 ЦК України та Постанову Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних спав за позовами про відшкодування шкоди». Відповідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням цих норм, суд повинен установити чи було порушено, не визнано або оспорено права, свободи чи інтереси заявника, i залежно від установленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні, в залежності від наявності для цього відповідних підстав, встановлених законом або договором. Аналіз вказаних правових норм вказує на необхідність встановлення обставин справи, які впливають на прийняття рішення судом - порушення цивільного права особи, наявності майнової шкоди та її обсягу, вини особи у вчиненому та обставин, що виключають її відповідальність, при цьому тягар доказування покладається на позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Частиною 2 цієї статті Кодексу передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п. "е" ч. 1 ст. 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Приписами ч. 1 ст. 157 ЗК України передбачено, що відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема громадяни, які використовують земельні ділянки, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Пунктом 2 ч. 2 цієї статті Кодексу передбачено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року у справі № 6-237цс16 висловлена правова позиція, відповідно до якої, збитки позивача полягають не в його реальних втратах, яких він зазнав або зазнає, а в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушення його цивільного права. Згідно з ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (ч. 3 ст. 157 ЗК України). Згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок), власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв`язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Пунктом 2 Порядку передбачено, що розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими органами сільських, селищних, міських рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих органів сільських, селищних, міських рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники територіальних органів Держгеокадастру, Держекоінспекції, фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Пунктом 3 цього Порядку встановлено, що відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому зазначено, що неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття. Розміри збитків визначаються в повному обсязі відповідно до реальної вартості майна на момент заподіяння збитків, проведених витрат на поліпшення якості земель (з урахуванням ринкової або відновної вартості) (п. 4 Порядку). Відповідно до пункту 5 Порядку збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій. В п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" звернуто увагу судів на те, що розміри збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам вилученням (викупом) або тимчасовим зайняттям земельних ділянок у встановленому порядку, визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад відповідно до Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284). Пунктом 25 вказаної постанови встановлено, що у справах про відшкодування збитків або шкоди необхідно витребовувати, зокрема, акт відповідної комісії, створеної Київською, Севастопольською міськими радами, районною державною адміністрацією чи виконавчим комітетом міської (міст обласного значення) ради для визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, затверджений органом, що створив цю комісію. Згідно з п "б" ч. 1 ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. Визначення терміну "самовільне зайняття земельної ділянки" надано в ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", а саме самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Порушення цивільного права, яке потягло за собою завдання особі матеріальних збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином в даній категорії справ судам, в першу чергу, необхідно установити факт наявності самовільного зайняття земельної ділянки, яке в причинно-наслідковому зв`язку потягло за собою втрату упущеної вигоди. У разі встановлення такої обставини для обчислення розміру упущеної вигоди слід застосовувати Методику визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 року № 963. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справа № 393/214/17. Отже у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. В якості належних та допустимих доказів упущеної вигоди надаються докази, які свідчать про реальні наміри власника обробити свою ділянку - проведення закупівлі посівного матеріалу, укладення договорів на обробіток ділянки для висадження закупного посівного матеріалу або наявність у власника техніки для самостійного обробітку своєї земельної ділянки та інші аналогічні дії власника, які свідчать про підготовку до самостійного використання ділянки. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи не є абстрактними, а реально були б ним отримані в разі використання земельної ділянки. Позивач має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Наявність лише теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку не є підставою для його стягнення. Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з елементів цивільна відповідальність не настає. Позивачем при зверненні в суд з позовом не було надано доказів про використання землі під певні сільськогосподарські культури, зокрема під посів пшениці, по якій зроблено розрахунок збитків. Не надано доказів і на закупівлю посівного матеріалу, які можуть бути підтверджені лише письмовими доказами, договорами на обробіток земельної ділянки (орання, посіву та збирання посівного матеріалу), а також на внесення добрив та інших робіт, які необхідні для вирощування сільськогосподарських культур. Суд зазначає, що доказами, які було надано на розгляд суду позивачем та які було отримано під час підготовки й розгляду справи не підтверджується заподіяння шкоди майну позивача в розмірі та за обставин, зазначених у позовній заяві. Навпаки, показами свідків, допитаних у судовому засіданні, спростовується наявність посівів пшениці на даній земельній ділянці. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що йому було спричинено збитки у виді упущеної вигоди в розмірі 4 798,80 грн., а тому відсутні підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, то суд покладає судовий збір на позивача.

Outcome: dismissed