Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про зняття арешту з житлового будинку, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок, розташований у [ADDRESS]. У квітні 2016 року він звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак оформити спадкове майно позбавлений можливості у зв"язку із накладенням на нього арешту за постановою державного виконавця Снігурівського ВДВС від 05 березня 2015 року. Разом з тим, виконавче провадження про стягнення з спадкодавця коштів було закінчене у зв"язку із смертю боржника 23 лютого 2016 року на підставі п.3 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження". У знятті арешту відповідачем йому було відмолено. Посилаючись на те, що накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна обмежує його законні права та обов'язки як спадкоємця, просить скасувати постанову б/н від 05 березня 2015 року, винесену ВДВС Снігурівського ГТУЮ у Миколаївської області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна, а саме будинку [ADDRESS] та виключити дані про арешт будинку з Єдиного реєстру заборон нерухомого майна. 13 лютого 2017 року позивач уточнив позовні вимоги у частині залучення до участі у справі ПАТ КБ "Хрещатик", у якості третьої особи без самостійних вимог. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково, суду пояснила, що на виконанні у ВДВС Снігурівського ГТУЮ перебуло виконавче провадження по виконанню виконавчого листа ц2-189, виданого 27 грудня 2010 року Центральним районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Хрещатик" заборгованості у сумі 73006 грн. 33 коп. У зв"язку з невиконанням добровільно рішення суду боржником державним виконавцем правомірно було винесено постанову про арешт майна боржника від 05 березня 2015 року, а також про стягнення з нього виконавчого збору. 23 лютого 2016 року виконавче провадження було закінчено через смерть боржника. Разом із тим, виконавчий збір з боржника стягнутий не був, при закінченні виконавчого провадження в окреме провадження постанова про стягнення з боржника виконавчого збору не виділялася, й таке позбавляє державного виконавця можливості самостійно вилучити запис про зняття арешту із Державного реєстру заборон нерухомого майна. Третя особа будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, свого представника в судове засідання не забезпечила, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Снігурівського РУЮ перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа ц2-189, виданого 27 грудня 2010 року Центральним районним судом Миколаївської області про стягнення з [PERSON] (як із солідарного боржника) на користь ПАТ КБ "Хрещатик" заборгованості у сумі 73006 грн. 33 коп. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 27 січня 2017 року власником житлового будинку [ADDRESS] значиться гр.[PERSON] на підставі договору дарування від 08.02.1993 року. Згідно цієї довідки на будинок накладено арешт Снігурівським РУЮ на підставі постанови від 05 березня 2015 року ВДВС Снігурівського РУЮ. [INFO] [PERSON] помер (а.с.7). Після його смерті із заявою про прийняття спадщини до Снігурівської державної нотаріальної контори звернувся його син [PERSON], позивач по справі (а.с.8). 23 лютого 2016 року державний виконавець винесла постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.3 ч.1 ст.49, 50 Закону України "Про виконавче провадження" (у зв"язку із смертю боржника). Листом Снігурівського ВДВС від 11 жовтня 2016 року [PERSON] відмовлено у знятті арешту з майна, оскільки в процесі виконання державним виконавцем було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 7300 грн. 63 коп., який не був стягнутий. Так, відповідно до ст.50 Закону України "Про виконавче провадження" (чинного на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження) (далі-Закон) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Разом із тим, відповідно до ч.6 Закону, у разі завершення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 47, пунктами 2 і 8 частини першої статті 49 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня після завершення (закінчення) такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору. У даному випадку виконавче провадження було закінчено державним виконавцем на підставі п.3 ч.1 ст.49 Закону, що ніким не оспорено, виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не заводилося, а тому арешт, накладений на майно боржника підлягає скасуванню, оскільки порушує право позивача як спадкоємця нерухомого майна оформити майно у спадщину та здійснити його державну реєстрацію. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.5 ст.1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Відповідно до статті 16 ЦК загальним способом захисту порушених цивільних прав є припинення дій, які порушують право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення частково, лише у частині зняття арешту з майна та вилучення запису з Державного реєстру заборон нерухомого майна. У частині скасування постанови про накладення арешту на майно у задоволенні позову слід відмовити за безпідставності, оскільки в судовому засіданні представник позивача не довів, що цією постановою, яка правомірно винесена державним виконавцем ще за життя боржника, були порушені права позивача як власника нерухомого майна. Судові витрати суд розподіляє згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: partial