Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

У січні 2019 року представник АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , і просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у сумі 28 043,05 грн., з яких: 6\~152,28 грн. заборгованість за кредитом, 9,41 грн. заборгованість за процентами, 5\~289,42 грн. комісія, 14\~780,37 грн. пеня, 500 грн. штрафні санкції (фіксована частина), 1\~311,57 грн. штрафні санкції (процентна складова). Позовні вимоги обгрунтовує тим, що АТ «Акцент-Банк» являється правонаступником ПАТ «Акцент-Банк», який 27 грудня 2013 року уклав договір з відповідачем, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,12% на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на сайті складає між ним та банком договір. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит відповідачу. Однак відповідач порушував зобов`язання щодо своєчасності та повноти повернення отриманих коштів, внаслідок чого і виникла зазначена заборгованість. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 30.01.2019 року прийнято справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 06 березня 2019 року відповідач подав відзив на позов, в якому просить в задоволеннні позову відмовити, оскільки його не було ознайомлено з Умовами та правилами надання послуг з приводу отримання кредиту. Крім того, просить застосувати строк позовної давності, оскільки останнє погашення заборгованості відбулося 23 грудня 2014 року, строк повернення кредиту 26 грудня 2016 року, а представник позивача звернувся лишу у січні 2019 року, так згідно ст.\~257\~ЦК України загальна позовна давність становить три роки. 13.05.2019 року представник позивача надав відповідь на відзив, згідно якого посилається на те, що [PERSON] підписав заяву, згідно п. 15 підтвердив факт ознайомлення з Умовами та Правилами своїм підписом та згідно п. 2.7.4.5.5 Умов та Правил банківських послуг строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту встановлюється тривалістю 5 років. Суд, дослідивши докази у справі, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що 27 грудня 2013 року між АТ «Акцент-Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно з умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 8128,47 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до частини першої статті 634\~ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 27 грудня 2013 року [PERSON] підписав заяву про надання йому кредиту на платіжну картку, в якій зазначив, що він ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку. Згідно з умовами договору позивач відкрив відповідачу картковий рахунок з лімітом кредитування та видав кредитну картку з строком дії до 26 грудня 2016 року. Пунктом 2.1.12.5 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що строк повернення кредиту - в повному обсязі, не пізніше останього дня місяця, зазначеного на платіжній картці. Після спливу цього строку відповідач зобов`язаний був повернути кошти за встановленим лімітом кредитування. У подальшому кінцевий термін повернення коштів продовжено не було. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому Тарифами Банку, які викладені на сайті банку. Однак, отримавши грошові кошти по кредитному договору, [PERSON] своїх зобов`язань, що передбачені договором, не виконав в повному обсязі. Так, згідно пред`явленого позивачем розрахунку заборгованість відповідача станом на 23 жовтня 2018 року становить 28 043,05 грн., з яких: 6\~152,28 грн. заборгованість за кредитом, 9,41 грн. заборгованість за процентами, 5\~289,42 грн. комісія, 14\~780,37 грн. пеня, 500 грн. штрафні санкції (фіксована частина), 1\~311,57 грн. штрафні санкції (процентна складова). Аналізуючи встановлені обставини справи та надані позивачем докази, суд дійшов висновку про те, що кредитний договір може бути подовжений на наступний строк лише за певних умов: належного виконання відповідачем положень договору та перевипуску позивачем картки. Виходячи з тих правовідносин, що випливають з кредитного договору, лімітом кредитування можливо скористатися тільки за наявності діючої кредитної картки. Як встановив суд, термін дії кредитної карточки закінчився в серпні 2015 року. З грудня 2016 року по час розгляду справи нова картка не перевипускалася, а відповідно кредитний договір не продовжувався. Після закінчення строку дії останньої кредитної картки у грудні 2016 року відповідач не користувався картковим рахунком. Встановлено, що останній платіж відповідач вчинив 23 грудня 2014 року в сумі 119,22 грн., що й підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною першою статті 526\~ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За правилом статті 610\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611\~ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до частини першої статті 612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Задля належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Згідно з частиною першою статті 625\~ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629\~ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У статті 599\~ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Зважаючи на наведений правовий висновок зі спливом строку дії картки закінчується і строк кредитування. В даному спорі суд встановив, що пролонгація картки, продовження строку кредитування не проведено, а тому строк кредитування за кредитним договором у цій справі, закінчився у грудні 2016 року. У правових висновках, викладених у постановах Верховного Суду України\~\~від 03 червня 2015 року у справі № 6-31-цс15 та від 23 листопада 2016 року у справі № 2104цс16 зазначено, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050\~ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Відповідно до статті 256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України. У зв"язку з тим, що останнім терміном виконання зобов"язань з повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є 23 грудня 2014 року, при відсутності платежу у зазначений строк, з наступного дня позивачу стає відомо про порушення його права, у зв"язку з чим починається дія трирічного строку для звернення Банку до суду із вимогою щодо захисту своїх прав та інтересів. Також слід зазначити, що у зв"язку з тим, що строк дії кредитної картки закінчився у грудні 2016 року, відповідач не міг використовувати її для отримання коштів. Позивач, у свою чергу, не міг не знати про закінчення строку дії картки та про наявність заборгованості на той період. Таким чином, строк позовної давності на вимогу про повернення заборгованості в сумі 28 043,05 грн. за кредитним договором сплинув у грудні 2017 року, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише в січня 2019 року. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. За змістом частини першої статті 261\~ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Тому, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог\~\~про стягнення заборгованості за кредитом в сумі 28 043,05 грн. за договором № АВН0RX126010277 від 27.12.2013 року, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом. Також суд не бере твердження позивача про строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту встановлених тривалістю 5 років, оскільки договір не підписаний відповідачем. Аналогічна правова позиція викладені і у постановах Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі № 6-14цс14, від 17.09.2014 року у справі № 6-95цс14, від 01.10.2014 року у справі № 6-134цс14, від 22.10.2014 року у справі № 6-127цс14, від 30.09.2015 року у справі № 6-154цс14. На підставі викладеного ст. 526, 549, 610, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed