Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, шляхом направлення 15.04.2019 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 22.04.2019. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 03 вересня 2018 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №03.09.2018-100000351, відповідно до п. 1.1. якого кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Договір укладений на строк до одного місяця, кредит наданий на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Відповідно до п. 1.4. договору кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 9000 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 17.09.2018 та платою за користування кредитом у розмірі 2520 грн. 03.09.2018 позивач надав відповідачу кредит у розмірі 9000 грн., чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі. 17.09.2018 між товариством та відповідачем було укладено кредитний договір №17.09.2018-010000398 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 17.09.2018 та на підставі ст. 601 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 9000 грн. за кредитним договором №17.09.010000398 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 9000 грн. за кредитним договором №03.09.2018-100000351 від 03.09.2018. 06.10.2018 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №06.10.2018-010000132 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 06.10.2018 та на підставі ст. 601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 9000 грн. за кредитним договором №06.10.2018-010000132 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 9000 грн. за кредитним договором №17.09.2018-010000398 від 17.09.2018. 20.10.2018 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №20.10.2018-010000160 з аналогічними умовами як в попередньому договорі. За заявою позичальника про перекредитування/зарахування від 20.10.2018 та на підставі ст. 601 ЦК України, сторони провели зарахування рівних зустрічних однорідних вимог. Вимогу позичальника про видачу суми кредиту у розмірі 9000 грн. за кредитним договором №20.10.2018-010000160 було зараховано в рахунок вимоги кредитора про повернення суми кредиту у розмірі 9000 грн. за кредитним договором №06.10.2018-010000132 від 06.10.2018. Позивач зазначає, що відповідно до п.п. 4.1 договору позичальник зобов`язується забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів за користування ними шляхом внесення в касу кредитора готівкою або перерахування на рахунок кредитора в такі терміни: повернення кредиту до 03.11.2018; проценти за користування кредитом - в день повернення кредиту або в останній день строку, на який кредит пролонгований; штрафні санкції, які можуть бути нараховані кредитором за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим договором - негайно, з моменту пред`явлення кредитором вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій. Позивачем та відповідачем строки повернення кредиту та процентів не переносились. До часу звернення до суду відповідач не сплатив позивачу заборгованість, розрахунок та розмір якої зазначені в додатку №1 до позовної заяви, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Пунктом 5.4. договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальником грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Отже, сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 34560 грн. відповідно до розрахунку, наведеного у додатку №1 до позовної заяви, однак, в даній позовній заяві позивач просить стягнути лише частину штрафу у розмірі 4500 грн., що не є відмовою позивача від права на стягнення іншої частини штрафу у майбутньому. У зв`язку з наведеним, посилаючись на ст.ст. 525-526, 530, ст. 549, 610-611 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 20.10.2018 №20.10.2018-010000160 в сумі 16020 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1921 грн. Ухвалою суду від 02.05.2019 в даній справі відкрито провадження, визначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено проведення судового засідання для розгляду справи по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Від представника позивача Шкромиди Ю. В . до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позов підтримує повністю (а.с. 83). Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що дійсно отримав кредит від позивача в сумі 9000 грн. шляхом укладення письмового договору 03.09.2018 та отримав гроші згідно видаткового ордеру. 17.09.2018 для погашення заборгованості в сумі 9000 грн. через особистий кабінет, з використанням додатку на мобільному телефону уклав в електронному вигляді ще один договір, чим продовжив строк повернення кредиту. Також вніс на рахунок позивача гроші в сумі 2520 грн. з метою погашення процентів за користування кредитом. Однак після цього, приблизно 30.09.2018 або 01.10.2018 погасив кредит повністю, шляхом перерахування коштів з кредитної картки, чи зі своєї, чи з картки дружини [PERSON] . Стверджував, що будь-які інші договори з позивачем не укладав, в тому числі і електронні від 06.10.2018 та 20.10.2018, на які посилається позивач. Зазначив, що позивачем не надано суду жодних доказів про те, що він 06.10.2018 та 20.10.2018 отримував кредит, не надано касових видаткових ордерів. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи зі слідуючого. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 03 вересня 2018 року між сторонами було укладено кредитний договір №03.09.2018-100000351, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 9000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28% за 14 календарних днів в сумі 2520 грн. на строк до 17.09.2018. Відповідач зобов`язався повернути кредит до 17.09.2018 (а.с. 5-6). В п.11.1. кредитного договору сторони дійшли згоди на використання аналогових власноручних підписів, зразки яких, переведені у електронну форму засобами механічного копіювання, для підписання звернень про укладення кредитних договорів, акцептів кредитних договорів, інших документів, які будуть підписуватись сторонами в майбутньому. Згідно копії видаткового касового ордера від 03.09.2018 відповідач отримав кредит в сумі 9000 грн. (а.с. 7). Як вбачається з копії пропозиції про укладення кредитного договору (офета) від 17.09.2018, копії заявки до пропозиції від 17.09.2018 та копії підтвердження укладення договору від 17.09.2018, між сторонами укладено кредитний договір з використанням зразків підписів у електронній формі, згідно якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 9000 грн. для зарахування вимог про видачу кредиту у такому ж розмірі за кредитним договором від 03.09.2019 №03.09.2018-100000351 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 28% за 14 календарних днів в сумі 2520 грн. на строк до 01.10.2018. Відповідач зобов`язався повернути кредит до 01.10.2018 (а.с. 8-12). Обставини про укладення 17.09.2018 кредитного договору між сторонами не підлягає доказуванню, оскільки визнаються учасниками справи, при цьому суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Разом з тим, у зв`язку з невизнанням відповідачем обставин укладення кредитних договорів з позивачем 06.10.2018 та 20.10.2018, такі підлягають доказуванню позивачем. На підтвердження укладення кредитного договору 06.10.2018 за допомогою електронного технічного засобу зв`язку шляхом використання зразків підписів у електронній формі, позивач надав суду копію пропозиції про укладення кредитного договору (офета) між сторонами від 06.10.2018 (а.с. 13-15), копію заявки до пропозиції від 06.10.2018 (а.с. 16) та копію підтвердження укладення договору від 06.10.2018 (а.с. 17). На підтвердження укладення кредитного договору 20.10.2018 за допомогою електронного технічного засобу зв`язку шляхом використання зразків підписів у електронній формі, позивач надав суду копію пропозиції про укладення кредитного договору (офета) між сторонами від 20.10.2018 (а.с. 18-20), копію заявки до пропозиції від 20.10.2018 (а.с. 21) та копію підтвердження укладення договору від 20.10.2018 (а.с. 22). У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 02.04.2019 позивачем нарахована заборгованість в сумі 16020 грн., яка складається з 9000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2520 грн. процентів за користування кредитом та 4500 грн. штрафу (а.с. 24). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. За ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Також правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Положеннями ст.ст. 5, 6, 7, 15 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, та встановлюють для них систему (способи) захисту. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України). Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" (чинного на день укладення кредитних договорів) електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно із ст. 6 Закону України "Про електронний цифровий підпис" сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника. З огляду на наведені норми права позивачем для доведення факту укладення між ним там відповідачем договору в електронній формі мали б бути надані докази підписання такого документу сторонами за допомогою електронного підпису, який відповідав би вимогам закону, договірним умовам за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів або ж докази того, що вказаний при ідентифікації номер телефону належить позичальнику. З наданих позивачем копій заявок від [PERSON] про укладення кредитних договорів від 06.10.2018 та від 20.10.2018 вбачається, що електронний підпис позичальника візуально відрізняється від зразку його підпису відображеного в кредитному договорі, укладеному письмово між сторонами 03.09.2018, при цьому в цих заявах не вказується як саме здійснюється підписання одноразовим ідентифікатором, зокрема не зазначено з якого номера телефону здійснюється така ідентифікація. Як вбачається з копій підтверджень укладення договорів від 06.10.2018 та від 20.10.2018, в цих документах також не зазначено з якого номера телефону здійснюється ідентифікація особи, яка підтверджує укладення кредитних договорів з можливістю прив`язки таких номерів до номера відповідача, зазначеного ним у кредитному договорі від 03.09.2018. За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем укладення кредитних договорів з відповідачем 06.10.2018 та від 20.10.2018, а тому дана обставина лишається недоведеною і відхиляється судом. При цьому й відповідач заперечує факт підписання заявок про укладення кредитних договорів та підтвердження їх укладення. Звідси позивачем не доведено отримання відповідачем коштів за кредитним договором від 20.10.2018, за яким просить стягнути заборгованість в розмірі 16020 грн. З наведених підстав, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову в задоволенні позову, судові витрати зі сплати позивачем судового збору при зверненні до суду в сумі 1921 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03.04.2019 (а.с. 1), покладаються на позивача. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed