Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

12 квітня 2017 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, свої вимоги мотивує тим, що їй на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу належить житловий будинок з господарськими спорудами за адресою [ADDRESS]. За даною адресою на день придбання нерухомого майна знаходився один цілий житловий будинок, житлова площа 34,3 кв.м., загальна площа71,8 кв.м., зазначений під літерою «Аа» та побутові споруди: сарай-літня кухня «Б», погріб «В», с.-прибудова «б», гараж «Г», огорожа № 1-3. Земельна ділянка за адресою [ADDRESS] належить позивачці на праві приватної власності. 07 квітня 2017 року Комунальним підприємством Охтирської міської ради «Бюро технічної інвентаризації та архітектурно-планувальних робіт» на замовлення позивачки був складений технічний паспорт на житловий будинок «А-1ж» з прибудовою «а», сарай-літня кухня «Б», літня кухня «Г», гараж «Д» за адресою [ADDRESS]. В період 2010-2016 років за адресою [ADDRESS] позивачкою самостійно без відповідних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, було реконструйовано та добудовано житловий будинок «А-1ж» з прибудовою «а» зі збільшенням габаритних розмірів, знесений та побудований в іншому місці сарай-літня кухня «Б», із збільшенням габаритних розмірів, перебудований погріб «В», зі збільшенням габаритних розмірів, побудована літня кухня «Г» та гараж «Д». 09 березня 2017 року на замовлення позивачки відділом містобудування та архітектури Охтирської міської ради був виданий будівельний паспорт на гараж, розташований за адресою [ADDRESS], розмір якого становить 39,80 кв.м. 15 серпня 2016 року головним державним інспектором Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Сумській області проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил [PERSON] за результатами якої складений акт № 308 перевірки і дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил від 15 серпня 2016 року відносно самостійно збудованих та реконструйованих споруд за адресою [ADDRESS] та надано позивачці припис № 308 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актом без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, яким вимагалося зупинити виконання будівельних робіт по будівництву літньої кухні «Г» та припис № 308/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким вимагалося привести у відповідність до вимог чинного законодавства самочинно реконструйовані житловий будинок «А-1ж» з прибудовою «а», самочинно побудовані сарай-літня кухня «Б», літня кухня «Г», гараж за адресою [ADDRESS]. За результатами перевірки відносно [PERSON] 15 серпня 2016 року складено два протоколи про адміністративні правопорушення за № 308 та за № 308/1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5, ч.12 ст.96 КУпАП. Після будівництва та реконструкції житлового будинку та господарських будівель при житловому будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] на підставі рішень Охтирської міської ради «124 від 19 серпня 2015 року та № 125-МР від 22 грудня 2015 року відбулося виділення частини зазначеної земельної ділянки (присадибна ділянка) під комерційне використання у відповідності до вимог діючого законодавства із розробленням земельної документації на дві окремі ділянки. На праві приватної власності [PERSON] належать земельні ділянки, а саме для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею - 0,0750 га, кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER], по [ADDRESS] та для будівництва і обслуговування будівель торгівлі площею 0,0250 га, кадастровий номер - [NUMBER] по [ADDRESS]. На даний час на приватній земельній ділянці (присадибна ділянка) по [ADDRESS] та [ADDRESS] розташовані самовільно реконструйований, добудований житловий будинок та збудовані господарські будівлі, гараж, без відповідних документів, які надають право виконувати будівельні роботи, а саме: житловий будинок «А-1ж» з прибудовою «а», площею 102,8 кв.м.; сарай-літня кухня «Б», площею 73,7 кв.м.; погріб «В», площею 16,9 кв.м.; літня кухня «Г», площею 64,3 кв.м.; сарай - прибудова площею 9,5 кв.м., гараж «Д», площею 48,8 кв.м. На початку березня 2017 року позивачка звернулася до Управління державної архітектурно будівельної інспекції в Сумській області з метою введення в експлуатацію реконструйованого житлового будинку з прибудовою та господарськими спорудами, на що позивачці було повідомлено, що Управління державної архітектурно будівельної інспекції не має відповідних повноважень. Просить визнати за нею право власності на самочинно збудоване та реконструйоване нерухоме майно, а саме житловий будинок «А-1ж» з прибудовою «а, площею 102,8 кв.м., сарай-літня кухня «Б», площею 73,7 кв.м., погріб «В», площею 16,9 кв.м., гараж «Д», площею 48,8 кв.м., розташовані за адресою [ADDRESS] м.Охтирка, Сумської області на земельній ділянці з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER] та належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексним номером 38549885, видане 04 червня 2015 року Реєстраційною службою Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області; визнати за [PERSON] право власності на самочинно збудоване майно, а саме літня кухня «Г», площею 64,3 кв.м., сарай-прибудова «г», площею 9,5 кв.м. розташовані за адресою [ADDRESS]-а м.Охтирка, Сумської області на земельній ділянці з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер [NUMBER] та належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно за індексним номером 21815062, видане 04 червня 2015 року Реєстраційною службою Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Представник Охтирської міської ради та Управління державної архітектурно будівельної інспекції в Сумській області в судове засіданні не з'явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, вирішення питання покладають на розсуд суду. Суд, проаналізувавши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивачка на підставі договору купівлі-продажу від 12 серпня 2010 року посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в Охтирському МБТІ за № 2581 набула у власність житловий будинок житловою площею 34,3 кв.м., загальною площею 71,8 кв.м., зазначений під літерою «Аа» та побутові споруди: сарай-літня кузня «Б», погріб «В», с.-прибудова «Б», гараж «Г», огорожа № 1-3 (а.с.12-13), право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за № 30197466 від 12.08.2010 року (а.с.14). Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.08.2010 року посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в Охтирському земельному управлінні за № 2582 [PERSON] придбала у власність земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану в м.Охтирка по вул. Мішечкіна, 31, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд без зміни цільового призначення (а.с.11), що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно за індексним номером 38549885, видане 04 червня 2015 року Реєстраційною службою Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області (а.с.28) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 38550806 від 04.06.2015 року (а.с.29). На вказаній земельній ділянці, як зазначила в судовому засіданні [PERSON] та це підтверджується матеріалами справи, без відповідних дозволів та проектної документації позивачкою самочинно здійснено реконструкцію та переобладнання житлового будинку та інших господарських будівель і споруд, а саме відповідно до технічного паспорту на житловий будинок за адресою [ADDRESS] виданого на [PERSON] самочинно здійснено реконструкцію та переобладнання житлового будинку, внаслідок чого збільшено його габаритні розміри, загальна площа становить 102,8 кв.м., житлова площа 47,5 кв.м., до вказаного житлового будинку в 2011 році самочинно здійснено прибудову «а», загальною площею 59,9 кв.м., самочинно збудовано сарай-гараж «Б», загальною площею 73,7 кв.м., літню кухню «Г», загальною площею 64,3 кв.м., в 2015 році здійснено самочинне будівництво гаража «Д», загальною площею 48,8 кв.м., убиральні «Ж», загальною площею 1,2 кв.м., в 2016 році - тамбура «а1», загальною площею 3,5 кв.м., навісу «б», загальною площею 6,2 кв.м., бесідки «в», загальною площею 16,9 кв.м., сараю-прибудови «г», загальною площею 9,5 кв.м. (а.с.22-27). Як пояснила в суді позивачка рішенням Охтирської міської ради за № 124 від 19.08.2015 року присвоєно поштові адреси об'єктам нерухомого майна за адресою [ADDRESS] на [ADDRESS] та [ADDRESS] та розподілено земельну ділянку за адресою [ADDRESS] загальною площею 1000 кв.м. на дві земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею - 0,075 га, кадастровий номер - [NUMBER] та для будівництва будівель торгівлі площею 0,025 га, кадастровий номер - [NUMBER], що підтверджується матеріалами справи (а.с.69-70). Право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею - 0,075 га, кадастровий номер - [NUMBER] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.06.2015 року за № 9910630; право власності на земельну ділянку для будівництва будівель торгівлі площею 0,025 га, кадастровий номер - [NUMBER] зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 04.06.2015 року за № 9911934 (а.с.29-30). 15 серпня 2016 року головним державним інспектором Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Сумській області проведена позапланова перевірка дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил [PERSON] за результатами якої складений акт № 308 перевірки і дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил від 15 серпня 2016 року відносно самостійно збудованих та реконструйованих споруд за адресою [ADDRESS] та надано позивачці припис № 308 про зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, архітектурним вимогам, затвердженим проектним рішенням, технічним умовам та іншим нормативно-правовим актом без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, яким вимагалося зупинити виконання будівельних робіт по будівництву літньої кухні «Г» та припис № 308/1 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівельної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким вимагалося привести у відповідність до вимог чинного законодавства самочинно реконструйовані житловий будинок «А-1ж» з прибудовою «а», самочинно побудовані сарай-літня кухня «Б», літня кухня «Г», гараж за адресою [ADDRESS]. За результатами перевірки відносно [PERSON] 15 серпня 2016 року складено два протоколи про адміністративні правопорушення за № 308 та за № 308/1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.5, ч.12 ст.96 КУпАП (а.с.31-37). Стаття 331 ЦК України визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Відповідно до положень цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми,здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі,споруди, інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Згідно ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. У відповідності до приписів ст.ст. 10-11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 при розгляді справ даної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Згідно п. 12 вказаної Постанови зазначено, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. У пункті 14 зазначено,що на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). Наведена правова норма дає суду підстави для висновку, що під час розгляду справи за позовом власника земельної ділянки про визнання за ним права власності на самочинно збудоване на ній нерухоме майно встановленню підлягають такі обставини, зокрема: чи позивач є власником земельної ділянки,чи звертався до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації,чи є законною відмова в такому прийнятті, чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів від 9 лютого 2014 року № 294, основними завданнями даної Інспекції є реалізація державної політики з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду і відповідно до покладених на неї завдань вона, в тому числі приймає в установленому законом порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти, (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації). Відповідно до ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Статтею 10 Закону України "Про архітектурну діяльність" визначено, що для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а такою з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд. Державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд здійснює центральний орган виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури. Державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно-будівельна інспекція України та її територіальні органи. Згідно із п. 2-4 ст. 4 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів від 9 лютого 2014 року № 294 Державна архітектурно-будівельна інспекція приймає в установленому порядку в експлуатацію закінчені будівництвом об'єкти (видає відповідні сертифікати, реєструє декларації про готовність об'єкта до експлуатації та повертає такі декларації); реєструє повідомлення та декларації про початок виконання підготовчих робіт, повідомлення та декларації про початок виконання будівельних робіт та у визначених законодавством випадках повертає такі декларації; у визначених законодавством випадках надає дозволи на виконання будівельних робіт, відмовляє у видачі таких дозволів, анулює дозволи на виконання будівельних робіт. Тобто, діючим законодавством визначений певний порядок здійснення будівельних робіт з будівництва новоствореного нерухомого майна, реконструкції, перебудови, добудови, порядок отримання дозвільної документації, перевірку об'єктів встановленим нормам і правилам, отримання правовстановлюючого документу і державної реєстрації права власності на новостворене нерухоме майно. За приписами ч. 1 ст. 23 Закону України "Про планування і забудову територій" будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією. Згідно з ч. ч. 1 - 6 ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міської державної адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об'єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки. Стаття 34 вказаного Закону передбачає направлення замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань архітектурно-будівельного контролю, а також реєстрацію декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Відповідно до ч. 9 ст. 39 цього Закону, зареєстрована декларація про готовність об»єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для оформлення права власності на нього. Статтею 29 Закону України «Про планування і забудову територій», який діяв на час зведення самочинних прибудов до житлового будинку та деяких господарських будівель позивачкою, передбачено, що інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю надається дозвіл на виконання будівельних робіт-документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об»єктів будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земельних робіт.Здійснення будівельних робіт без дозволу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю на виконання будівельних робіт вважається самовільним будівництвом і тягне за собою відповідальність згідно із законодавством. Закон України «Про планування і забудову територій» припинив свою дію на підставі Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року. Відповідно до ч. 9 розділу п'ять Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» орган державного архітектурно-будівельного контролю до 31 грудня 2015 року безоплатно протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, на яких розміщені об'єкти будівництва, збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами технічного обстеження приймає в експлуатацію індивідуальні житлові будинки, господарські будівлі і споруди, прибудови до них, збудовані з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. У пункті 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 зазначено, що розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91. В даному випадку, позивачка не надала суду належних, допустимих, переконливих доказів у обґрунтування своїх вимог в розумінні ст.ст.10,60 ЦПК України. Крім того, позивачка при розгляді справи не надала суду докази на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, зокрема, що вона не порушувала будівельні норми при самочинному будівництві та на підтвердження наявності в позивачки погодження всіх відповідних служб. Перед початком реконструкції будинку дозвільні документи не отримувалися, про що позивачка зазначила в суді. Крім того, звертаючись до суду з позовом, позивачка не врахувала, що розташовані на земельній ділянці, кадастровий номер [NUMBER] поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: літня кухня «Г», площею 64,3 кв.м., сарай-прибудова «г», площею 9,5 кв.м., відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття позивачкою права власності на будинок чи садибу (пункт 27 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва»). Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 7. постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2012 року N 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" не може бути застосовано правила статті 376 ЦК при вирішенні справ за позовами, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності . В той же час зі змісту статей 186, 380, 381 ЦК, вбачається, що господарсько-побутові будівлі (сарай, гараж, санвузол, паркан, колодязь і под.), наземні і підземні комунікації (водопостачання, очисні споруди тощо), що розташовані з житловим будинком на одній земельній ділянці і призначені для забезпечення власника необхідними засобами благоустрою, вважаються приналежністю головної речі і не є самостійними нерухомими речами, у зв'язку з чим право власності на такі будівлі та споруди як на окремі об'єкти визнаватися не може. До того ж цільове призначення земельної ділянки площею 0,0250 га за адресою [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) на даний час для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, на якій позивачка просить визнати за нею право власності на самочинно збудовані: літня кухня «Г» площею 64,3 кв.м. та сарай-прибудова «г» площею 9,5 кв.м., що не узгодується з положеннями діючого законодавства. Також слід зазначити, що звертаючись до суду з вказаним позовом, позивачка обрала неналежний спосіб захисту, оскільки суд, здійснюючи правосуддя, не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого віднесено вирішення питань про надання дозволів на будівництво, реконструкцію, переобладнання житлових приміщень та введення їх в експлуатацію. Позивачка не надала суду доказів щодо її звернення до компетентного органу з питань прийняття самовільних споруд до експлуатації, відмова компетентного органу в матеріалах справи відсутня. Як зазначила [PERSON] в судовому засіданні, проект на будівництво вказаних будівель і споруд, а також реконструкцію та перебудову житлового будинку не замовлявся та не виготовлявся, відповідно і необхідні дозволи на здійснення будівництва відсутні. Доказів про те, чи будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією позивачкою не надано суду, як і не надано доказів у підтвердження того, що ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З матеріалів справи вбачається, що позивачка, набувши право власності на земельну ділянку та житловий будинок, який на ній знаходиться, здійснила самочинне будівництво господарських будівель і споруд, а також реконструкцію житлового будинку, до компетентного державного органу, а саме до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Сумській області із проханням про прийняття забудови до експлуатації та реєстрацію за нею права власності на ці об'єкти не зверталася. [PERSON] звернулася з позовом до Охтирської міської ради Сумської області і при цьому не надала достатньо обґрунтованих доказів на підтвердження порушення її прав та законних інтересів саме даним відповідачем. В діях зазначеного відповідача не вбачається порушення її прав та законних інтересів. Таким чином, аналізуючи приведені докази та даючи їм оцінку, суд не знаходить законних підстав для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed