Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району №54-5 від 11.08.2015 року було затверджено проект землеустрою та надано у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS] , у тому числі: [PERSON] , за кадастровим номером 7124986000:04:005:0211, загальною площею 0,1000 га. Відповідно до п.16 спірного рішення земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, які будуть використовуватись для індивідуального дачного будівництва. На підтвердження реєстрації права власності Черкаським районним управлінням юстиції [PERSON] , видано свідоцтво на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, серії СТА№022157 від 16.09.2015 року. Крім того, було внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та за [PERSON] , зареєстровано право власності №11197063 від 15.09.2015 року. Позивач вказує, що виділення спірної земельної ділянки відбулося із порушенням процедури встановленої законодавством України, у тому числі шляхом протиправної зміни її цільового призначення та передачі у власність вказує на порушення норм конституції України та права власності українського народу. Крім того, позивач зазначає, що при прийнятті рішення Свидівоцької сільської ради, Черкаським управлінням захисних масивів дніпровських водосховища (на момент відведення - Черкаське регіональне управління водних ресурсів), не надавалось погодження на відведення її у власність та є порушенням вимог ч. 2 ст. 123 ЗК України. Також, позивач як на підставу позову, посилається га розміщення земельної ділянки в межах захисної прибережної смуги. За таких обставин позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» №54-5 від 11.08.2015 року в частині відведення [PERSON] , земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0211 загальною площею по 0.1000 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району, в межах населеного пункту с.Свидівок. Як наслідок незаконності та скасування рішення Свидівської сільської ради, на думку позивача підлягає визнанню незаконним та скасуванню свідоцтво про право власності серії [NUMBER] від 16.09.2015 року видане [PERSON] та з урахуванням заяви про зміну предмету позову скасувати державної реєстрації права власності з одночасним припиненням речового права на неї. Стислий виклад позиції відповідача. До Черкаського районного суду Черкаської області надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] - адвоката Кузьменка В.А. В даному відзиві відповідач заперечив проти позову, зазначивши, що спірна земельна ділянка не перебуває у межах прибережної захисної смуги. Жодних доказів, що спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, на думку відповідача, прокурором не надано. Що стосується посилання позивача, щодо порушення вимог законодавства в частині погодження проекту землеустрою, як на підставу обгрунтування позову, то на думку відповідача наявність порушень відповідачами чинного, на час прийняття рішення, законодавства, щодо погодження проекту землеустрою, не навів. Стислий виклад позиції сторін в судовому засіданні. В судовому засіданні прокурор підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, з підстав викладених у позові та просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Мисан В.М. просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у відзиві. Представник Свидівоцької сільської ради до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяви та клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 13.08.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. 18.09.2018 року надійшло клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. 18.09.2018 року до Черкаського районного суду Черкаської області надійшов відзив від представника [PERSON] 18.09.2018 року надійшло клопотання представника відповідача про призначення експертизи. 11.03.2019 року до Черкаського районного суду Черкаської області надійшло письмове клопотання від позивача по справі про зупинення провадження у справі. Ухвалою суду від 11.03.2019 року за клопотанням позивача справу було зупинено. Ухвалою суду від 04.09.2020 року справу прийнято до свого провадження суддею Тептюком Є.П., у зв`язку з виходом суддею Соколишиною Л.Б., у відставку, відновлено провадження та призначено до підготовчого засідання. 22.09.2020 року на адресу суду надійшла заява про зміну предмету позову. 21.09.2020 року надійшло доповнене клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. Ухвалою суду від 24.11.2020 року заяву представника відповідача, про залишення позову без розгляду залишено без задоволення. Ухвалою суду від 24.11.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою суду від 03.03.20210 року клопотання представника відповідача про призначення експертизи було задоволено. 27.05.2021 року матеріали справи були повернуті з експертної установи без виконання в зв`язку з неоплатою. Інших заяв, клопотань, пояснень по суті справи від учасників справи до суду не надійшло. Встановлені судом обставини. Рішенням Свидівоцької сільської ради Черкаського району №53-20 від 10.07.2015 року надано дозвіл [PERSON] , на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] , загальною площею по 0,10 га для індивідуального дачного будівництва. В подальшому, рішенням сесії Свидівоцької сільської ради Черкаського району №54-5 від 10.07.2015 року було затверджено проект землеустрою та надано у власність громадянам для індивідуального дачного будівництва земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS] , у тому числі [PERSON] , за кадастровим номером 7124986000:04:005:0211, загальною площею 0,1000 га. Відповідно до п.16 спірного рішення земельну ділянку віднесено до категорії земель рекреаційного призначення, які будуть використовуватись для індивідуального дачного будівництва. На підтвердження реєстрації права власності [PERSON] , Черкаським районним управлінням юстиції видано свідоцтва на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, серії СТА022157 від 16.09.2015 року. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №11197063 від 15.09.2015 року із одночасним внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. В пояснювальній записці до технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земельної ділянки площею 3,0000 га, за рахунок якої в подальшому була надана і спірна земельна ділянка, зазначено, що згідно земельно-облікових даних вищевказана земельна ділянка обліковується як землі загального користування (штучні водосховища). Відповідно до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, у разі якщо проект землеустрою підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається замовником або розробником до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області. Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №10-23-0.222-274/120-18 від 14.03.2018 року, згідно Форми №6-зем «Звіту про кількісні характеристики земель та розподіл їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності» спірна земельна ділянка станом на 01.01.2014 року та на 01.01.2015 року обліковувалась в адмінмежах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту як землі загального користування вид угідь (штучними водосховищами). Згідно листа Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області №23-0.9-2995/2-18 від 05.05.2018 року документація із землеустрою, щодо спірної ділянки, на проведення експертизи не надходила (а.с.68). Відповідно до листа Державного агентства водних ресурсів України від 05.05.2018 року №0-23-0.9-2993/2-18, проекти землеустрою щодо відведення земельних спірної земельної ділянки, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району черкаської області, Держводагенством та сектором у Черкаській області Держводагенства не погоджувалися. (а.с.49). Відповідно до листа Державного агентства водних ресурсів України від 05.05.2018 року №0-23-0.9-2993/2-18, проекти землеустрою щодо відведення земельних спірної земельної ділянки, розташованої в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району черкаської області, Держгеокадастром не погоджувалися. З листа ДП "Черкаський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою" № 1041 від 24.04.2018 року та долучених до нього картографічних матеріалів вбачається, що спірна тземельна ділянка частково розміщена на відстані меншій 100 метрів від лінії нормального підпірного рівня Кременчуцького водосховища. Листом від 08.06.2017 року №01-01-24/386 Департамент містобудування, архітектури, будівництва та житлово-комунального господарства повідомило Черкаську місцеву прокуратуру про те, що інформації про наявність розробленої та належним чином затвердженої містобудівної документації, якою передбачена можливість здійснення індивідуального дачного будівництва на земельних ділянках в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району в межах населеного пункту наданих у запиті у управлінні відсутня. КПВАПП "АРХБЮРО" було розроблено генплан розміщення земельних ділянок, в тому числі і спірної земельної ділянки, який був затверджений рішенням Свидівоцької сільської ради №56-25 від 08.10.2015 року Норми права, що підлягають застосуванню. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Згідно ч. 1 ст. 13 Конституції України Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Як вбачається з положень ч. 2 ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За правилами ст.12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить в тому числі: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно ч. 1, ч. 2 статті 20 Земельного кодексу України - віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам (п. а) ч. 1 ст. 21 ЗК України). Відповідно до ст. 35 Закону України «Про землеустрій» інвентаризація земель проводиться з метою встановлення місця розташування об`єктів землеустрою, їхніх меж, розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються нераціонально або не за цільовим призначенням, виявлення і консервації деградованих сільськогосподарських угідь і забруднених земель, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття на їх основі відповідних рішень органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. п.1 Порядку проведення інвентаризації земель, затвердженого розпорядженням Кабінетом Міністрів України від 23 травня 2012 р. № 513, встановлено, що визначення виду угідь до формування земельних ділянок із земель запасу, не переданих у власність та користування, а також віднесення таких земельних ділянок до певної категорії може здійснюватися за результатами інвентаризації земель, проведеної за рішенням райдержадміністрацій за межами населених пунктів. Згідно п.7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державний земельний кадастр» до державної реєстрації права державної чи комунальної власності на земельні ділянки формування земельних ділянок за рахунок земель державної та комунальної власності, визначення їх угідь, а також віднесення таких земельних ділянок до певних категорій може здійснюватися на підставі матеріалів інвентаризації земель, проведеної за рішенням: у межах населених пунктів - сільських, селищних, міських рад, за їх межами - районних державних адміністрацій. Матеріали інвентаризації земель у такому разі підлягають погодженню в порядку погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та затверджуються органами, які прийняли рішення про проведення інвентаризації. ст. 3 Водного Кодексу України передбачає, що усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд. До водного фонду України належать: 1) поверхневі води: природні водойми (озера); водотоки (річки, струмки); штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об`єкти; 2) підземні води та джерела; 3) внутрішні морські води та територіальне море. До земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами (п. 1 ч. 1 ст. 4 ВК України). Згідно ч. 1 ст. 85 ВК України, порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. Відповідно до п. а) ч. 1, ч. 2 ст. 58 Земельного кодексу України, до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами. Для створення сприятливого режиму водних об`єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать і землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. (ч. 1, п. г) ч. 4 ст. 83 ЗК України). Згідно правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі №6- 16цс14 - згідно зі статтями 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до статті 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. За змістом ч. 1, 2 ст. 3, ст. 4 ВК України, п. "а" ч. 1 ст. 58, ч. ч. 1 ст. 59, ст. 60, ч. 1 ст. 84 ЗК України, у редакціях на час виникнення правовідносин, землі під водними об`єктами, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерелами; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст..ст. 125,126 ЗК України). Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ст.. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.. 328 ЦК України). Відповідно до ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи. Отже з вищевикладеного вбачається, що Свидівоцькою сільською радою Черкаського району Черкаської області був порушений порядок надання у власність [PERSON] , земельної ділянки оскільки було недотримано вимоги чинного на той час законодавства. Суд вважає встановленим, що спірна земельна ділянка, що передана [PERSON] , за оскаржуваним рішенням Свидівоцької сільської ради, перебуває в межах прибережної захисної смуги та належить до земель водного фонду, щодо яких установлено спеціальний правовий режим (статті 20, 21, 60, 61 ЗК України та статті 88, 89 ВК України). Крім того, вище встановлені обставини справи свідчать про те, що оскаржуваним рішенням Свидівоцької сільської ради змінено категорію земель та їх цільове призначення із земель водного фонду на землі рекреаційного призначення без передбаченої законом процедури, оскільки не була проведена обов`язкова державна експертиза землевпорядної документації. Тобто рішення Свидівоцької сільської ради Черкаського району «Про затвердження проектів із землеустрою та надання земельних ділянок у власність громадянам» №54-5 від 11.08.2015 року, в частині надання [PERSON] у власність земельної ділянки за кадастровим номером 7124986000:04:005:0211, загальною площею 0,1000 га, що розташована в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради, в межах населеного пункту [ADDRESS] , є таким, що прийнято з порушенням діючого законодавства, порушує інтереси держави, а тому його необхідно визнати незаконним та скасувати, в цій частині. Суд вважає, що змінені позовні вимоги заступника прокурора, щодо скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11197063 від 15.09.2015 року на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га, розташовану в адміністративних межах Свидівоцької сільської ради Черкаського району Черкаської області за кадастровим номером 7124986000:04:005:0211 із одночасним припиненням речового права на неї також підлягає до задоволення, оскільки державна реєстрація проведена на підставі оспорюваних рішень сільської ради, які в судовому порядку визнаються незаконними та скасовуються. В даному випадку позбавлення відповідача права власності на земельну ділянку відповідає інтересам суспільства. Вжиття заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод відповідачів, крім як скасування незаконних рішень органу місцевого самоврядування, не передбачено законом. Втручання держави в особі органів прокуратури направлене на скасування неправомірного рішення щодо передачі земельних ділянок, які відносяться до земель водного фонду у приватну власність громадянам та державної реєстрації права власності є в законним, оскільки переслідує «суспільний інтерес». Крім того, прокурор просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на спірну земельну ділянку серії СТА№022157 від 16.09.2015 року видане [PERSON] , але з огляду на те, що свідоцтво про право власності тільки посвідчує право, яке з цього свідоцтва не виникає, суд вважає, що дана вимога задоволенню не підлягає. Суд вважає, що підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної чи комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а н свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Таке свідоцтво лише посвідчувало відповідне право та не мало самостійного юридичного значення. Враховуючи вказане, а також те, що зміна власника земельної ділянки, яка відноситься до земель водного фонду, можлива лише у випадку, визначеному статтею 59 ЗК України, яку не застосовано у цій справі, суд вважає, що для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для повернення цієї ділянки власнику, визнання недійсним свідоцтва про право власності не є необхідним. Оскільки така вимога не є ефективним способом захисту для усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, яка належить до земель водного фонду, тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження 14-364цс19), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19). Що стосується посилання позивача, щодо порушення вимог законодавства в частині погодження проекту землеустрою, як на підставу обґрунтування позову, то на думку суду вказані обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду і суд зазначає наступне. Так, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Згідно з частиною шостою статті 186 ЗК України проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Згідно із частиною 17 статті 186 ЗК України, підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Відповідно до частин 1, 2 статті 186-1 ЗК України, проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, а щодо земельної ділянки у межах населеного пункту - подається на погодження до структурних підрозділів районних державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури. Проект землеустрою, у відповідності до вимог статті 50 Закону України "Про землеустрій", зокрема, включає акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності (у разі формування земельної ділянки); перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки). Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою у частині 6 статті 186- 1 ЗК України також зазначено виключно невідповідність його вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. Як вбачається з матеріалів справи КПВАПП "АРХБЮРО" було розроблено генплан розміщення земельних ділянок, в тому числі і спірної земельної ділянки, який був затверджений рішенням Свидівоцької сільської ради №56-25 від 08.10.2015 року. Даний генплан був погоджений відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Черкаської районної державної адміністрації 02.07.2015 про що свідчить відповідна відмітка на генплані. Рішення Свидівоцької сільської ради №56-25 від 08.10.2015 року про затвердження генплану ніким не оскаржувалося і на даний час є чинним. Позивач належних та допустимих доказів на спростування висновків контролюючих органів, що погодили проект землеустрою, не надав і на думку суду, наявність порушень відповідачами чинного, на час прийняття рішення, законодавства, щодо погодження проекту землеустрою, не довів. Судові витрати. Згідно ч. 1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial