Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

28.09.2017 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] з вимогою: визнати дійсним договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] зареєстрований Біржею нерухомості та основних фондів "Україна" 28.11.1997 за реєстраційним №Н9-646, який був укладений між [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що 28 листопада 1997 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS]. Зазначений договір купівлі-продажу будинку було укладено на біржі нерухомості та основних фондів "Україна" та зареєстрований на біржі за реєстраційним номером Н9-646 та 19 грудня 1997 року в Зміївському МДП бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 727. [PERSON] повністю розрахувалася з продавцем будинку. Продавець будинку [PERSON] передала покупцю ключі від будинку та наявні документи на будинок. [INFO] [PERSON] померла. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, який 26 березня 2008 року був посвідчений секретарем Зідьківської селищної ради, яким заповіла йому все майно, де б воно не знаходилось і з чого воно б не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона матиме право. 26 травня 2010 року він звернувся до Зміївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] Його заява була прийнята та заведена спадкова справа номер Спадковому реєстрі 49375054, номер у нотаріуса 316/2010. 16 червня 2017 року він звернувся до Зміївської державної нотаріальної контори з заявою стосовно оформлення спадщини після померлої [PERSON] та видачі йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] Листом від 16 червня 2017 року за вих. №830/02-14 завідувач Зміївської державної нотаріальної контори Чернолясова Т. В. повідомила його про неможливість прийняття договору купівлі-продажу зазначеного будинку, оскільки договір укладений та зареєстрований на біржі, а тому не може бути прийнятий нотаріусом в якості правовстановлюючого документу при оформлені спадщини. Інших правовстановлюючих документів на будинок, окрім договору купівлі-продажу будинку зареєстрованого на біржі, у нього не має. [PERSON] померла, що виключає можливість нотаріального посвідчення договору в нотаріальному порядку. В серпні 2017 року він звертався до [PERSON] з листом, в якому просив вирішити з ним питання щодо нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку. На його звернення він отримав лист від [PERSON], в якому та підтвердила факт укладення з [PERSON] договору купівлі-продажу будинку №10 з надвірними будівлями, розташованого по [ADDRESS], підтвердила виконання сторонами договору всіх суттєвих умов договору, підтверджує відсутність будь-яких претензій, але ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу пояснюючи це тим, що під час укладення та реєстрації договору купівлі-продажу будинку на біржі їй та [PERSON] було роз'яснено, що договір не потребує нотаріального посвідчення. В неї відсутні правовстановлюючі документи на будинок, які були до продажу будинку [PERSON], оскільки оригінали цих документів вона здала на біржу і звідти їх їй не повернули, а замість цих документів був виданий договір купівлі-продажу будинку. Він звернувся за усною консультацією до нотаріусів Зміївського районного нотаріального округу, але йому було роз'яснено, що нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] неможливо, оскільки [PERSON] померла, її право- та дієздатність є припиненою з моменту її смерті і, крім цього, відсутні правовстановлюючі документи на будинок на ім'я [PERSON] Вже багато років він разом зі своєю дружиною та їхніми сімома дітьми мешкають в будинку [ADDRESS] Іншого житла окрім зазначеного будинку він не має, цей будинок є єдиним дня нього та його сім'ї житлом. Натомість, у нього виникли проблеми не тільки з оформленням свого права на спадщину за заповітом на вказаний будинок, а й проблеми, пов'язані з укладенням договорів про надання комунальних послуг. 25.10.2017 позовна заява була залишена без руху. 07.11.2017 провадження у справі відкрито та призначено судовий розгляд. 07.12.2017 в зв'язку з неявкою учасників справи відкладено розгляд справи. Під час судового розгляду позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили позовну заяву задовольнити. Відповідач [PERSON] про причини повторної неявки не повідомила, будь-яких заяв не подавала. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, яка повідомлялася про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якої не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за її відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечували позивач та представник позивача. Вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Пунктом 9 розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-ІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (чинній з 15.12.2017 року) (далі ЦПК України) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Враховуючи, що відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування, судовий розгляд справи по суті проведено за правилами загального позовного провадження. Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірною є дійсність договору купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями [ADDRESS], зареєстрований Біржею нерухомості та основних фондів "Україна" 28.11.1997 за реєстраційним №Н9-646, який був укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстровано в Зміївському МДП бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер 727 (а. с. 11). Згідно свідоцтву про смерть, виданому 10.12.2009 Зідьківською селищною радою Зміївського району Харківської області, [PERSON] померла [INFO] у віці 82 років. (а. с. 9). Згідно заповіту, посвідченого секретарем Зідьківської сільської ради Зміївського району Харківської області Іващенко Т. Г. 26.03.2008 року, реєстр №139, за яким [PERSON] все своє майно заповідала [PERSON], який прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори (а. с. 10, 12). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" біржовою операцією визнається угода, яка в цілому відповідає умовам: представляє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товару, допущених до обороту на товарній біржі; якщо її учасники є членами біржі та якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за укладеною угодою дня. Угоди зареєстровані на біржі не потребують нотаріального засвідчення. На підставі ч. 4 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаним договором підтверджується, що під час укладання договору 28.11.1997 року сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору та його державна реєстрація. Водночас, з 01.01.2004 року введено в дію ЦК України, статтею 657 якого передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. З цього слідує, що за нормами чинного ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Згідно заяви відповідача [PERSON] від 01.09.2017 слідує, що відповідач [PERSON] ухиляється від нотаріального посвідчення договору мотивуючи тим, що будинок був нею проданий, коли в цивільному законодавстві не було норми щодо обов'язковості нотаріального посвідчення договору (а. с. 14). Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідністю з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Статтею 650 ЦК України визначено, що особливості укладення договорів на біржах встановлюються відповідними актами цивільного законодавства. Позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених в обґрунтування позову, а відповідач будь-яких заперечень проти позовної заяви не надав, тому позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дійсним є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Оскільки позивач у позовній заяві відмовився відшкодування за рахунок відповідача судових витрат, понесених ним по сплаті судового збору, сума понесених витрат з відповідача на користь позивача не стягується.

Outcome: approved