Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Заявленими вимогами позивач просить суд стягнути з відповідача страхове відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 170 028, 00 гривень та відшкодування моральної шкоди в розмірі 56 676, 00 гривень. В обґрунтування позову зазначає, що зверталася з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування до відповідача, однак останній безпідставно відмовив у такій виплаті. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи щодо цього. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відзиву на позов не подав, свого ставлення до позовних вимог не висловив. Проаналізував матеріали справи, судом встановлено наступні фактичні обставини справи. 13.01.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в ході якої [PERSON] , керуючи автомобілем марки "Mitsubishi Lancer", реєстраційний номер " [NUMBER] " (швейцарська транзитна реєстрація), та рухаючись по 184 км + 350 м автодороги "Виступовичі - Житомир - Могилів-Подільський" у напрямку м. Житомира з перевищенням максимально допустимої швидкості руху, порушуючи вимоги дорожнього знаку 3.29 Правил дорожнього руху, будучи завчасно попередженим попереджувальним дорожнім знаком 1.32 "Пішохідний перехід" ПДР, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод, що позначений інформаційно-вказівним дорожнім знаком 5.35.1 "Пішохідний перехід", а також дорожньою розміткою 1.14.2 "пішохідний перехід" вищевказаних ПДР, не надав перевагу в русі пішоходу [PERSON] , здійснив на нього наїзд, внаслідок чого [PERSON] було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням його смерті. Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 7.07.2020 року у справі №278/1392/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК [PERSON] звільнено від відбування основного покарання з випробуванням протягом одного року восьми місяців іспитового строку (а.с. 9-10, 13). Як вбачається з даного вироку, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, серед інших, суд визнав добровільне відшкодування завданої шкоди. Потерпіла [PERSON] просила не позбавляти волі [PERSON] , який повністю відшкодував їй завдану шкоду і жодних претензій до нього не мала, цивільний позов не пред`являвся. Позивач була дружиною [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.12.2005 року (а.с. 12). [PERSON] , в інтересах якого діє позивач, є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Як зазначає позивач, її покази у кримінальному провадженні у частині не позбавлення волі обвинуваченого у зв`язку з відшкодуванням заподіяної шкоди, було здійснене лише від її імені, а не в інтересах неповнолітнього [PERSON] 13.08.2020 року позивач зверталась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування шкоди по втраті годувальника в розмірі 170 028, 00 гривень та моральної шкоди в розмірі 56 676, 00 гривень (28 338, 00 гривень на користь [PERSON] та 28 338, 00 гривень на свою користь), а всього на загальну суму 226 704, 00 гривень (а.с. 14). У відповідь на таку заяву відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що винна особа, [PERSON] , в добровільному порядку відшкодував завдані в результаті ДТП збитки, а відтак правові підстави для виплати відшкодування з фонду потерпілих відсутні (а.с. 15). Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно до вимог ст.ст. 3, 4, 5 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Статтею 6 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується дитині -до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту, - до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років). Відповідно до ч. 1 ст. 1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Відповідно до положень п.п. в п. 41.2. "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Ст. 23 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Відповідно до ст. 27 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1200 ЦК України встановлено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років. Разом з тим, відповідно до ст. 27.2 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка є спеціальною нормою, що регулює спільні правовідносини, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач не довів порушення своїх прав саме відповідачем, щоб вимагало задовольнити заявлені вимоги саме до такої юридичної особи. Відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів про договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів винуватця ДТП, [PERSON] , чи відсутність такого договору в контексті ст.ст. 23, 26, 27, 35. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не дає підстав стверджувати про вчинення відповідачем дій, які б обмежували, не визнавали, або порушували права позивача, оскільки відповідно до таких норм Закону настання страхового випадку є підставою для здійснення виплати страхового відшкодування потерпілому саме страховиком.

Outcome: dismissed