Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати її спадкоємцем за законом на 1/2 частку 1/2 частини квартири [ADDRESS], що в м. Житомирі після померлої матері [PERSON]; визнати за нею право власності на вказану частину спірного нерухомого майна, зобов'язати Першу Житомирську держану нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану частину спірного нерухомого майна, та зобов'язати Державну реєстраційну службу Житомирського міського управління юстиції зареєструвати за нею право власності на вказану спірного нерухомого майна. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON], після чого відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS], яка була набута у власність під час перебування матері в зареєстрованому шлюбі з батьком [PERSON] шляхом сплати до кооперативу пайових внесків у період з 1971 по 1987 роки. Вказує, що нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину на спірну нерухомість, оскільки згідно реєстраційного посвідчення, виданого 19.01.1993 року Житомирським міжміським бюро технічної інвентаризації власником спірної квартири значиться лише [PERSON] у зв'язку з чим позивач у судовому порядку просить визнати за нею право власності на спірну нерухомість в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з викладених в позові підстав, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, надав письмові заперечення, в яких посилався на те, що позивач має спадкувати лише 1/6 частку квартири, скільки є ще її брат, а також зазначив, що позивач пропустила строк для прийняття спадщини, а тому просив у задоволенні позову відмовити повністю. Відповідач Державна реєстраційна служба Житомирського міського управління юстиції в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомили. Відповідач КП "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської міської ради та третя особа - державний нотаріус Предаченко М.Л. в судове засідання не з'явилися, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 28.01.1967 року [PERSON] та [PERSON] зареєстровали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 83 звор.). Від вказаного шлюбу [INFO] народилася [PERSON] (а.с. 13). Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 11.05.2012 року (а.с.53-54). З наявної в матеріалах справи довідки Житлово-будівельного кооперативу "Космос" вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], який у 1971 році сплатив перший пайовий внесок за квартиру, остання сплата внеску була у січні 1987 року (а.с. 48). Відповідно до частин 1, 3 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно зі ст. 15 Закону України від 7 лютого 1991 р. № 697-XII "Про власність" член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, з 1 липня 1990 р. набуває право власності на цю квартиру, тому в разі його смерті після зазначеної дати спадщина відкривається на квартиру. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 6 постанови від 18 вересня 1987 року № 9 "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи", пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. З огляду на викладене, враховуючи, що пайові внески за спірну квартиру були сплачені в період сумісного проживання та перебування відповідача [PERSON] та померлої [PERSON] у спільному шлюбі, суд дійшов висновку, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. [INFO] померла [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.03.2012 року (а.с.12). Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом також встановлено, що спадкоємцями за законом після померлої [PERSON] є її чоловік [PERSON] та донька - [PERSON] Доказів про те, що [PERSON] за життя складала заповіт матеріали справи не містять. Відповідно до змісту положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку з часу відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. З матеріалів спадкової справи №191/2012 вбачається, що 27.04.2012 року позивач [PERSON] звернулася до Першої житомирської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої матері [PERSON] (а.с. 69). Також встановлено, що день смерті спадкодавця [PERSON] у квартирі [ADDRESS] був зареєстрований її чоловік [PERSON] (довідкою ЖБК „Космос" № 640 від 10.07.2012 року, а.с.7). Постановою державного нотаріуса першої Житомирської державної нотаріальної контори Предаченко М.Л. №1554/02-31 від 29.08.2014 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в 1/2 частці на 1/2 частину квартири [ADDRESS] у зв"язку з відсутністю правовстановлюючих документів на належну частину квартири (а.с. 131). Відповідно до роз"яснень, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року „Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що квартира [ADDRESS], квартира належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а також те, що [PERSON] (донька померлої) є спадкоємицею першої черги, яка у встановлений законом строк прийняла спадщину та відсутність підстав для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог про визнання за позивачкою права власності в 1/2 частці 1/2 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої [PERSON] Суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] про пропуск позивачем строків прийняття спадщини, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] звернулась до нотаріальної контори 27.04.2012 р. із заявою про прийняття спадщини у визначений законом шестимісячний строк, та є такою, що прийняла спадщину після померлої матері [PERSON] Також безпідставними є доводи відповідача [PERSON] про зменшення частки позивача на спірну квартиру через наявність частки сина у спадщині, оскільки як достовірно встановлено судом та вбачається з матеріалів спадкової справи, останній із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався, а тому є таким, що не прийняв спадщину. Щодо позовних вимог про визнання позивача спадкоємцем за законом після померлої матері [PERSON] на частку спірного нерухомого майна, зобов'язання Першої Житомирської держаної нотаріальної контори видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на частку спірного нерухомого майна, зобов'язання державної реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції зареєструвати за позивачем право власності на частку спірного нерухомого майна, то суд вважає, що зазначені вимоги є передчасними та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки на час розгляду даної справи відсутні будь-які перешкоди для подальшого оформлення позивачем своїх спадкових прав на частину спірного нерухомого майна за наслідком визнання за нею у судовому порядку права власності на частку спірної квартири після смерті матері в порядку спадкування за законом. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд з урахуванням обставин справи визначає ціну позову у сумі 150 000 грн, з огляду на що присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір у сумі 1500 грн, що був понесений нею при зверненні до суду з позовом (а.с. 25). При цьому суд залишає без відшкодування позивачу сплачений нею судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. за вимоги немайнового характеру, враховуючи те, що у задоволенні вказаних вимог судом відмовлено.

Outcome: partial