Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

15 вересня 2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно кредитного договору № 1МО/2007 від 06.02.2007 р. позивач надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 100000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% річних на термін до 03.02.2012 року . Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за кредитним договором виконував не належним чином, у зв'язку із чим станом на 02.09.2015 р. утворилась заборгованість у розмірі 95679,28 дол. США. 06 січня 2016 року представник відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] звернувся до суду із зустрічною позовною заявою в якій просив суд визнати припиненними договори поруки, які були укладені між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON], [PERSON] 06.02.2007 року. В обґрунтування зустрічного позову представник [PERSON] та [PERSON] посилався на те, що строк виконання кредитного зобовязання визначено до 03.02.2012 року і договором поруки не встановлено строк його дії. Оскільки, банк звернувся із позовом до відповідачів у вересні 2015 року, порука [PERSON] та [PERSON] припинилась в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України, тому, представник позивачів просив суд зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. А в задоволенні первісного позову в частині вимог до [PERSON] та [PERSON] відмовити. У судове засідання сторони не з'явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказав, що на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представник відповідачів за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити в повному обсязі та задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, про день слухання справи повідомлялися належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістили. Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини Судом встановлено, що 06.02.2007 р. між ПАТ КБ "ПриватБанк" та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту № 1МО/2007, згідно якого позивач надав [PERSON] кредит у розмірі 100000,00 дол. США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00% річних з кінцевим терміном повернення 03.02.2012 року /а.с.14-16/. Відповідно до п.2.2.2 умов кредитного договору, позичальник зобов'язується сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності с п.п. 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11 вищевказаного договору, а також у відповідності з графіком погашення кредиту та процентів, який є невід'ємним додатком до кредитного договору /а.с.14/. В якості забезпечення виконання відповідачем [PERSON] зобовязань за договором кредиту № 1МО/2007 від 06.02.2007 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір поруки від 06.02.2007 р., відповідно до якого останній зобовязався відповідати перед банком за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON], включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованних за користуванням кредиту, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків /а.с.18/. Також, 06.02.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобовязалася відповідати перед банком за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON], включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованних за користуванням кредиту, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків /а.с.18 оборот/. 06.02.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки, відповідно до якого остання зобовязалася відповідати перед банком за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і [PERSON], включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованних за користуванням кредиту, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків /а.с.19/. Згідно наданого розрахунку заборгованості, станом на 02.09.2015 року за відповідачем [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 95679,28 дол. США, яка складається з наступного: - 32528,49 дол. США заборгованість за кредитом; - 28321,67 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом; - 348,29,12 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором /а.с.4-5/. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором. Правила ч.4 ст.559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобов'язання встановлений не був. Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов'язання за договором поруки у зв'язку з припиненням такого зобов'язання поручителя. За змістом речення першого та третього зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обов'язку за договором поруки, у тому числі в примусовому порядку. Разом із тим за змістом другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить до поручителя вимоги. Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобов'язання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобов'язань та настання строку виконання основного зобов'язання. Виходячи з тотожної природи зобов'язань, які регулюються реченнями першим і третім частини четвертої статті 559 ЦК України та реченням другим частини четвертої цієї статті, правову конструкцію частини четвертої статті 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобов'язань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки пред'явлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобов'язання. Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини п'ятої статті 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин. Разом із тим позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п'ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо договір поруки припинився (у тому числі й на підставі непред'явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обов'язки сторін за цим договором слід вважати припиненими. Отже, слід виходити із того, що строк виконання кредитного зобов'язання визначено до 03.02.2012р. і договором поруки не встановлено строк його дії, а тому із відповідною вимогою до поручителя банк мав право звернутися протягом наступних шести місяців з указаної дати. Оскільки, банк звернувся до суду із даним позовом у вересні 2015р., тобто з пропуском шестимісячного строку, порука [PERSON], [PERSON] та [PERSON] припинилась в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України. У зв'язку із чим, підлягають задоволенню вимоги за зустрічним позовом, а за первісним позовом, в частині вимог до поручителів [PERSON], [PERSON] та [PERSON]Ю позовні вимоги задоволенню не підлягають. На підставі викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу із поручителів у сумі 95679,28 дол. США безпідставною. Вимога про стягнення боргу у сумі 95679,28 дол. США з відповідача [PERSON] на користь позивача є обґрунтованою, в зв'язку з чим вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно п.12 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012р. "Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем (судовий збір у розмірі 31272,77 грн.) - підлягають стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача.

Outcome: partial