Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилається на те, що 14 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО" та [PERSON] був укладений кредитний договір №166/1-14. Також, 14 березня 2014 року Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений Ганченко О.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстровий номер 416. Також, 14 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО" та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений Ганченко О.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстровий номер 416. 17 листопада 2015 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк «Порто-Франко» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» були укладені Договір відступлення права вимоги №2 (договір факторингу) та договір відступлення права вимоги на іпотечними договорами та договорами застави, за якими банк передав, а ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» прийняла права вимоги, зокрема, за кредитним договором №166/1-14 від 14.03.2014 та договором застави від 14.03.2014 року, укладеними між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] 25 листопада 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» та ТОВ «Альянс Фінанс» був укладений договір відступлення права вимоги №25/11/15-1 та договір про відступлення права вимоги за іпотечними договорами та договорами застави, за якими ТОВ «Альянс Фінанс» прийняв права вимоги, зокрема, за кредитним договором №166/1-14 від 14.03.2014 та договором застави від 14.03.2014 року, укладеними між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] 26 січня 2016 року ТОВ «Альянс Фінанс» уклав з [PERSON] договір про відступлення права вимоги №0126, за яким відступив останньому право вимоги за кредитним договором №166/1-14 від 14.03.2014 та договором застави від 14.03.2014 року, укладеними між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] 16.03.2017 року виконавчим написом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К.. було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки INFINITY модель FX 35, 2008 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , право власності на який належить [PERSON] . 20 листопада 2017 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір про відступлення права вимоги за кредитним договором за умовами якого кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить кредиторові і стає кредитором за кредитними договорами в тому числі за кредитним договором №166/1-14 від 14 березня 2014 року і та на виконання умов договору в той же день між сторонами складений акт прийому-передачі. Також, 20 листопада 2017 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір відступлення прав вимоги за договорами застави, зокрема, за договором застави транспортного засобу від 14 березня 2014 року з [PERSON] . Таким чином, [PERSON] набув право вимоги за кредитним договором та договором застави транспортного засобу на підставі договору відступлення вимог. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі №815/619017 було задоволено заяву [PERSON] та замінено - сторону стягувача у виконавчому провадженні №53763964 [PERSON] щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. від 06.03.2017 року на [PERSON] [INFO] РНОКПП - [NUMBER] , що проживає у [ADDRESS] . Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За вимогами ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Позивач вважає договори про відступлення прав вимоги, укладені між ТОВ "ФК "Фактор Плюс та ТОВ "Альянс Фінанс" такими, що суперечать чинному законодавству та такими, що підлягають визнанню недійсними. 26 січня 2016 року між ТОВ "Альянс Фінанс та фізичною особою [PERSON] був укладений договір про відступлення прав вимоги №0126, за умовами якого ТОВ "Альянс Фінанс передає, а [PERSON] приймає на себе право вимоги, що належить кредиторові і стає кредитором, зокрема, за кредитним договором №166/1-14 від 14.03.2014 року, а саме кредитор передає новому кредитору право вимоги виконання боржником боргових зобов`язань за кредитним договором в сумі 870 783, 61 грн.(станом на 17.11.2015 року та зі збереженням подальших нарахувань згідно умов кредитного договору на дату підписання цього договору), яка складається з 719998,23 грн. - заборгованості за кредитом, 150785,38 грн. - заборгованість за відсотками, та за договором застави транспортного засобу від 14.03.2014 року №416. За умовами п. 1.3 Договору про відступлення прав вимоги №0126 вартість від ступлених прав вимоги за цим договором становить 315 000 гривень. З укладенням договору про відступлення прав вимоги №0126 у кредитному договорі №166/1-14 від 14.03.2014 року та договорі застави транспортного засобу №416 відбулась заміна кредитодавця - ТОВ "Альянс Фінанс" на фізичну особу [PERSON] , який не відноситься до фінансових установ у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, яка може надавати фінансві послуги, у тому числі у формі факторингу. За таких обставин та з огляду на те, що за змістом частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а оспорюваний правочин суперечить наведеним вище приписам цивільного законодавства України щодо суб`єктного складу договору факторингу, то він підлягає визнанню недійсним відповідно до частини першої статті 215 ЦК України. Зважаючи на те, що за умовами ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює правових наслідків для її сторін, недійним є й договір уступки прав вимоги, укладений між [PERSON] та [PERSON] 20.11.2017 року, зважаючи також не невідповідність суб`єктного складу правочину факторингу вимогам законодавства. Таким чином позивач просила її позов задовольнити з обґрунтувань, що викладені в позовній заяві. Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 22 січня 2019 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк\~для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 37). Позивач в судове засідання не прибув, про розгляд справи обізнаний належним чином, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. (а.с. 151,152). З заява у відповідність до норм ст.131 ЦПК України не звертався. Стороною відповідача [PERSON] 08 лютого 2019 року надано відзив на позовну заяву (а.с. 45-47). Відповідач просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2017 року по цивільній справі №522/9159/16-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 квітня 2017 року та Постановою Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 17.10.2018 року, та яке вступило в силу, у задоволенні позову [PERSON] до ТОВ «Альянс Фінанс», [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватного нотаріуса Задорожнюк В. К. про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги за кредитними договорами, за іпотечними договорами та договорами застави відмовлено. У зазначеній справі одним із спірних питань було визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги №0126, що був укладений 26 січня 2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та [PERSON] . Також позивач просить визнати недійсним Договір відступлення права вимоги від 20.11.2017 року, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] , на підставі недійсності попереднього договору, тобто Договору про відступлення права вимоги №0126, що був укладений 26.01.2016 року між ТОВ «Альянс Фінанс» та [PERSON] , однак, як вважає відповідач, підстави щодо визнання недійсним цього договору відсутні, що встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2017 року по цивільній справі №522/9159/16-ц. (а.с. 45-47). Відповідачі [PERSON] та Товариство з обмеженою відповідальністю «Альянс Фінанс» в судове засідання не прибули, про розгляд спарви неодноразово повідомлялись належним чином, причин неявки суду не сповістили та з заявою про відкладення розгляду справи не звертались. Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідачів [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Альянс Фінанс». Щодо неявки сторони позивача в судове засідання суд зазначає наступне. Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ. Слухання може бути проведене за відсутності позивача, якщо він відмовився від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду (Lena Atanasova проти Болгарії, § 52). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87)7. Розумний характер тривалості провадження визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому (Boddaert проти Бельгії, § 36). Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44). Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону» суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості та розумності (врахування при вирішенні публічно-правового спору загальних (суспільних) інтересів). Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Викладене свідчить про можливість вирішення справи у відсутності позивача. З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО" та [PERSON] був укладений кредитний договір №166/1-14. (а.с. 11-15). Також, 14 березня 2014 року Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО та [PERSON] був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений Ганченко О.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстровий номер 416. Також, 14 березня 2014 року між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "ПОРТО-ФРАНКО" та [PERSON] був укладений договір іпотеки, посвідчений Ганченко О.М., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстровий номер 416. (а.с. 16-19). 26 січня 2016 року ТОВ «Альянс Фінанс» уклав з [PERSON] договір про відступлення права вимоги №0126, за яким відступив останньому право вимоги за кредитним договором №166/1-14 від 14.03.2014 року та договором застави від 14.03.2014 року, укладеними між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] (а.с. 25-27). Пунктом 1.1. Договору про відступлення права вимоги № 0126 від 26 січня 2016 року передбачено, що на умовах даного Договору КРЕДИТОР передає, а НОВИЙ КРЕДИТОР приймає на себе право вимоги, що належить КРЕДИТОРОВІ, і стає кредитором за Кредитним договором (відклична реверсивна кредитна лінія) № 440/6-11 від 23 вересня 2013 року (далі - Кредитний договір 1), укладеним між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ПОРТО-ФРАНКО», код за ЄДРПОУ 13881479 та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , (далі БОРЖНИК 1), а саме: КРЕДИТОР передає НОВОМУ КРЕДИТОРУ право вимоги виконання БОРЖНИКОМ 1 Боргових зобов`язань за Кредитним договором 1 в сумі 336 542,51 гривень (триста тридцять шість тисяч п`ятсот сорок дві гривні 51 коп.) (станом на 17.11.2015 та зі збереженням подальших нарахувань згідно умов Кредитного договору 2 на дату підписання цього Договору), яка складається з 279 998,21 грн. - заборгованості за кредитом; 56 544,30 грн. - заборгованість за відсотками, за договором застави, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л., 23 вересня 2013 року з усіма додатками та доповненнями; за договором поруки №28-01-2015/24 від 28.01.2015; Кредитним договором (відклична реверсивна кредитна лінія) № 166/1-14 від 14 березня 2014 року (далі - Кредитний договір 2), укладеним між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «ПОРТО-ФРАНКО», код за ЄДРПОУ 13881479 та [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , (далі - БОРЖНИК 2), а саме: КРЕДИТОР передає НОВОМУ КРЕДИТОРУ право вимоги виконання БОРЖНИКОМ 2 Боргових зобов`язань за Кредитним договором 2 в сумі 870 783,61 (вісімсот сімдесят тисяч сімсот вісімдесят три гривні 61 коп.) грн. (станом на 17.11.2015 та зі збереженням подальших нарахувань згідно умов Кредитного договору 2 на дату підписання цього Договору), яка складається з 719 998,23 грн. - заборгованості за кредитом; 150 785,38 грн. - заборгованість за відсотками; за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ганченко О.М., 14 березня 2014 року з усіма додатками та доповненнями; за договором застави транспортного засобу, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ганченко О.М., 14 березня 2014 року за реєстровим номером 416, з усіма додатками та доповненнями. Пунктом 1.3. Договору про відступлення права вимоги № 0126 від 26 січня 2016 року передбачено, що вартість відступлених прав вимоги за цим Договором становить 315 000 (триста п`ятнадцять тисяч) гривень. В пункті 4.3. про відступлення права вимоги № 0126 від 26 січня 2016 року зазначено, що відступлення вимоги згідно з цим Договором не тягне за собою ніяких змін умов Основних договорів. 20 листопада 2017 року [PERSON] , уклав з [PERSON] договір про відступлення права вимоги за кредитним договором за умовами якого кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить кредиторові і стає кредитором за кредитними договорами в тому числі за кредитним договором №166/1-14 від 14 березня 2014 року і та на виконання умов договору в той же день між сторонами складений акт прийому-передачі. Також, 20 листопада 2017 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір відступлення прав вимоги за договорами застави, зокрема, за договором застави транспортного засобу від 14 березня 2014 року з [PERSON] . Таким чином, [PERSON] набув право вимоги за кредитним договором та договором застави транспортного засобу на підставі договору відступлення вимог. Відповідно до частини першої\~статті 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша\~статті 638 ЦК України). Частина 1\~статті 628 ЦК України\~передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами частини першої статті\~203, частини першої статті\~215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до пункту 1 частини 1\~статті 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. При укладенні договору про відступлення права вимоги від 26 січня 2016 року № 0126 та від 20 листопада 2017 року між [PERSON] та [PERSON] сторони керувалися положеннями\~статей 512-519 ЦК України, а не\~статтею 1077 ЦК України. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша\~статті 514 ЦК України). Підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України). судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України). Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з положеннями статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що всупереч вимог процесуального закону позивачем не надано належних та допустимих доказів порушення його цивільних прав та охоронюваних законом інтересів, в зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed