Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Фінанси та Кредит» в особі Відділення № 55 про стягнення коштів за договором банківського вкладу (депозиту) № [NUMBER] від 26 травня 2014 року в сумі 1 988676, 33 грн. та відсотків за користування депозитом в сумі 87 236, 08 грн., втрачену вигоду, 3% річних та моральну шкоду в сумі 10 000 грн. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 26 травня 2014 року між ним та ПАТ «Фінанси та Кредит» в особі Відділення № 55 укладено договір банківського вкладу (депозиту) № [NUMBER] строком до 31 травня 2015 року в сумі 500 грн., в період дії укладеного договору ним неодноразово вносилися кошти на збільшення розміру депозитного вкладу, загальна суму якого на кінець дії договору складає 1 988 676, 33 грн. та 87 236, 08 грн. відсотків за користування депозитними коштами. Незважаючи на те, що строк розміщення вкладу закінчився та на новий термін не продовжувався, відповідач відмовляється повертати йому кошти. В судове засіданні представник позивача підтримав заяву про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму вкладу 1 988676, 33 грн., відсотків за користування депозитом в сумі 87 236, 08 грн., втрачену вигоду в сумі 210 503, 28 грн., 3% річних в сумі 25 775, 91 грн. Просив позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з'явився, подав до суду заперечення проти позову, в яких вказав, що на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації банку» до 17 грудня 2015 року, тому під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що згідно договору-заяви про банківський строковий вклад (депозит) №300131/53414/370-14 від 26 травня 2014 року, [PERSON] вніс грошові кошти на вкладний рахунок ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в сумі 500 грн. на строк з 26 травня 2014 року по 31 травня 2015 року зі сплатою банком [PERSON] процентів за користування вкладом в розмірі 24, 5 % річних. Як вбачається із виписки з 18.09.2015 р. по 25.12.2015 р. на особовому рахунку [PERSON] вихідний залишок становить 1875912, 89 грн. , остання виплата коштів була здійснена позивачу 09.11.2015 р. в розмірі 199 999, 52 грн. Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Позивач [PERSON] подавав заяви начальнику відділення № 55 Західного Регінального департаменту АТ Банк «Фінанси та Кредит» про повернення вкладу, однак відповідач умови депозитного договору не виконав. Таким чином, слід стягнути з відповідача на користь позивача суму депозиту в розмірі 1875912, 89 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Представником позивача надано суду лише докази про те, що 26 травня 2014 року, [PERSON] вніс грошові кошти на вкладний рахунок ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в сумі 500 грн. на строк з 26 травня 2014 року по 31 травня 2015 року зі сплатою банком процентів за користування вкладом в розмірі 24, 5 % річних, заявлені ним відсотки за користування депозиту в розмірі 87 236, 08 грн., 3% річних в сумі 25 775, 91 грн. нічим не обґрунтовані, тому підстави для стягнення даних сум з відповідача суд не вбачає. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди в розмірі 210 503, 28 грн. суд приходить до наступного висновку. Відповідно до приписів ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються збитки, які б могли бути реально отримані особою за звичайних обставин, якби її право не було порушене, тобто ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. При цьому позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний та реальний доход. При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування можливості отримання грошових сум в тому випадку, якби зобов'язання було виконане належним чином. Її розмір має бути підтверджений обґрунтованим розрахунком та відповідними доказами. Отже, пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі використання зазначених коштів. Судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди не підтверджені відповідними документами, які свідчать про конкретний розмір прибутку, який він міг би і повинен був отримати. Фактично вимоги позивача регулюються нормами Цивільного кодексу України, що передбачають відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, тому в задоволенні вимоги про стягнення 210 503, 28 грн. втраченої вимоги слід відмовити. Доводи представника відповідача щодо віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних та запровадження тимчасової адміністрації, під час якої задоволення вимог вкладників та інших кредиторів та примусове стягнення коштів та майна банку не здійснюється на підставі п.п.1,2, 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», судом не приймаються, оскільки позивач звернувся з позовом 26 червня 2015 року, а тимчасова адміністрація в банку введена 18 вересня 2015 року, окрім того [PERSON] неодноразово звертався до банку із заявами про повернення вкладу після закінчення строку дії депозитного договору. У відповідності до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених статтями 7, 4401 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права"); при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статті 1058-1065 ЦК України, які регулюють спірні правовідношення, не передбачають права на стягнення моральної шкоди. Правовідносини, що виникли між сторонами в даній справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди, у випадку їх порушення, законом не передбачено. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином з відповідача слід стягнути З 654 грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: partial