Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

У листопаді 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, в якому вказує, що з 09.08.1980 року перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який розірваний відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 20.11.2012 року. В період шлюбу вони за спільні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачкою [PERSON] Просить суд визнати вказану квартиру спільною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], визнати за позивачем та відповідачкою право власності на 1\\2 частину квартири за кожним як частку у спільній власності подружжя. В ході судового розгляду справи [PERSON] звернулась з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права особистої власності на квартиру, в якій вказує, що квартира [ADDRESS], яка придбана в період її перебування в шлюбі з [PERSON], придбавалась здебільшого за її особисті кошти від продажу майна, отриманого у спадщину [PERSON], - квартири по [ADDRESS],в м. Полтаві, яка була продана 29.10.2004 року за 108200 грн. Таким чином, оскільки загальна вартість спірної квартири складає 221907 грн., 48 % вартості складають кошти, належні їй на праві особистої власності, відповідно, 1/2 частина квартири являється її особистою власністю, а поділу підлягає інша 1/2 частина квартири в рівних частинах. Просить визнати за нею право особистої власності на 3/4 частину квартири [ADDRESS], а також визнати за нею право власності на 1/4 частину цієї квартири, що належить [PERSON], стягнувши з неї на користь останнього компенсацію. вартості цієї частки в сумі 160054 грн. 96 коп. Ухвалою суду від 14.01.2015 року позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] об'єднані в одне провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримали, просили задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову [PERSON] просили відмовити за безпідставністю та недоведеністю, посилаючись на те, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, просили задовольнити, заперечували проти позову [PERSON],. просили в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи Полтавського відділення ПАТ "Український професійний банк" з приводу вирішення позовів [PERSON] та [PERSON] поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] - частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 09.08.1980 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 20.11.2012 року відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.11.2012 року. За час перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру за адресою: [ADDRESS]. Так, 13.01.2006 року між ВАТ "Полтаватрансбуд" та [PERSON] укладений Договір про інвестування в будівництво житла № 33, предметом якого є інвестування будівництва квартири [ADDRESS] під власне житло, обсяг інвестування становить 69,97 кв.м, загальний розмір інвестицій по договору визначений в сумі 216907,00 грн., вартість 1 кв.м на момент укладення договору встановлена в розмірі 3100,00 грн. Згідно з умовами п. 2.1 вказаного договору Інвестор зобов'язується оплатити будівництво квартири шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця у розмірі 30 % від загальної вартості суми інвестицій, яка становить 65072,00 грн. до 07.05.2006 року та наступних перерахувань коштів до 10 числа місяця, що йде за місяцем, за який здійснюється оплата, в розмірі 11680,00 грн. протягом 13 місяців в сумі 151835,00 грн. Сторони підтвердили той факт, що перший внесок на виконання Договору про інвестування в будівництво житла № 33 від 13.01.2006 року зроблений у квітні 2006 року й протягом року проведено оплату в повному обсязі. Право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.07.2008 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Полтавської міської ради. Відповідно до Звіту про оцінку вартості приміщення двокімнатної квартири в житлового будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], ринкова вартість квартири станом на 26.11.2014 року становить 615596 грн. 00 коп. Сторони погодились з наведеною вище оцінкою спірного нерухомого майна. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач [PERSON] послався на те, що квартира за адресою: [ADDRESS], була придбана ними з дружиною за спільні кошти. Відповідач [PERSON] стверджувала, що кошти в сумі 108200 грн., внесені в рахунок оплати вказаного нерухомого майна, являються її особистою власністю. Суд вважає доведеним, що відповідачці [PERSON] на праві особистої власності належала квартира [ADDRESS], яку вона отримала у спадщину після смерті батьків та продала 29.10.2004 року згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 9888, отримавши кошти в умі 108200 грн. Доводи відповідача [PERSON] та її представника в судовому засіданні про те, що отримані від продажу вищевказаного особистого майна кошти були використані для придбання спірної квартири, суд вважає непереконливими, зважаючи на те, що продаж вчинений у жовтні 2004 року, тоді як договір про інвестування в будівництво квартири [ADDRESS] укладений [PERSON] з ВАТ "Полтаватрансбуд" у січні 2006 року, тобто майже через півтора року після цього, й відповідачем не надано суду доказів того, що особисті кошти за вказаний період часу зберігались нею та не були витрачені на інші цілі. Поряд з цим, суд вважає твердження відповідачки сумнівними також з огляду на те, що перший внесок за квартиру був зроблений лише у квітні 2006 року, натомість доказів того, що в період з січня по квітень 2006 року у [PERSON] були об'єктивні перешкоди в можливості розпоряджатись наявними у неї особистими коштами, не здобуто. Натомість судом достовірно встановлено, що крім спірного нерухомого майна, [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу придбано за спільні кошти ще 2 квартири. Вказане нерухоме майно, яке належало сторонам по справі на праві спільної сумісної власності подружжя, було відчужено ними в 2006 році. На підставі Договору купівлі-продажу від 18.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 1554, [PERSON] продав за 50000 грн. квартиру [ADDRESS], а на підставі Договору купівлі-продажу від 25.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 5949, [PERSON] продав квартиру [ADDRESS], в м. Полтаві за 252500 грн. Позивач [PERSON] стверджував, що вказані 2 квартири продавались ними з дружиною [PERSON] у зв'язку з придбанням спірної квартири в новобудові. Кошти, отримані у квітні 2006 року від продажу кошти квартиру [ADDRESS], витрачено на сплату першого внеску за договором про інвестування в будівництво житла № 33 від 13.01.2006 року, а кошти від продажу другої квартири [ADDRESS], в м. Полтаві - на сплату іншої частини вартості будівництва спірного майна. Суд вважає вказані доводи відповідача обґрунтованими й такими, що заслуговують на увагу, зважаючи на те, що перший внесок на виконання Договору про інвестування в будівництво житла № 33 від 13.01.2006 року в оплату будівництва квартири [ADDRESS] зроблений 27 квітня 2006 року безпосередньо після продажу однієї з квартир, що були спільною власністю сторін, а загальна сума коштів, отримана від продажу обох квартир, становить 302500 грн., що значно перевищує вартість спірної квартири, визначену Договором № 33 від 13.01.2006 року у розмірі 216907 грн. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено в ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Враховуючи встановлені судом обставини та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку про те, що квартира [ADDRESS], яка придбана в період перебування у шлюбі [PERSON] та [PERSON], являється їхньою спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги про визнання частини квартири [ADDRESS] особистою власністю [PERSON] внаслідок придбання її за особисті кошти, оскільки вказані обставини не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи. Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.ст.70, 71 СК України у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Оскільки судом встановлено, що спірна квартира [ADDRESS] являється спільною власністю [PERSON] та [PERSON], з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України вона підлягає поділу між ними в рівних частках по 1/2 частині за кожним. А відтак, відповідні позовні вимоги [PERSON] суд вважає такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON], та стягнення на його користь вартості цієї частки в сумі 160054 грн. 96 коп., суд враховує встановлені під час судового розгляду обставини, які доводять, що позивач [PERSON] має право на отримання у власність не 1/4 частини вказаного нерухомого майна, а на його 1/2 частину. Крім того, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Разом з тим, в судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] заперечує проти позбавлення його права власності на належну йому частину квартири [ADDRESS], не погоджується на отримання грошової компенсації замість частки у спільному майні, а відповідач [PERSON] не виконала вимоги закону щодо внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. На підставі викладеного,

Outcome: partial