Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] ([ADDRESS]) в березні 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача [PERSON] ([ADDRESS]), посилаючись на те, що на підставі договору обміну від 29.01.1993р. є власником квартири [ADDRESS]. З 09.03.2006р. позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 19.01.2018р. [PERSON] була зареєстрована в належній позивачу квартирі з 19.08.2004р., однак, у 2016 році сімейні стосунки погіршились і в січні 2017 року вона виїхала з домоволодіння, забравши свої речі. Відповідачка не проживає у належній позивачу квартирі з січня 2017 року і по теперішній час, що підтверджується актами опитування сусідів, складеними головою Комітету самоорганізації населення мікрорайону "Хімселище" від 11.04.2017р., від 10.07.2017р., від 17.10.2017р., від 13.02.2018р., участі в оплаті комунальних послуг не бере, чим створені перешкоди позивачу у користуванні майном, оскільки збільшуються його витрати на утримання житла. Позивач просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні представник позивача, адвокат [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позов не подала. Відповідно до п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-УІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України, який вступив в дію 15.12.2017 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору обміну від 29.01.1993р. є власником квартири [ADDRESS]. З 09.03.2006р. позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 19.01.2018р. Згідно довідки з місця проживання та про склад сім"ї Комітету самоорганізації населення мікрорайону "Хімселище" від 10.05.2018р. №75 [PERSON] зареєстрований і проживає за адресою: [ADDRESS]. За даною адресою також зареєстровані дружина - [PERSON], 1981 р.н. та донька [PERSON], 2007 р.н. Позивач вказує, що [PERSON] була зареєстрована в належній позивачу квартирі з 19.08.2004р., однак, у 2016 році сімейні стосунки погіршились і в січні 2017 року вона виїхала з домоволодіння, забравши свої речі. Згідно актів опитування сусідів, складеними головою Комітету самоорганізації населення мікрорайону "Хімселище", від 11.04.2017р., від 10.07.2017р., від 17.10.2017р., від 13.02.2018р., відповідачка [PERSON], 1981 р.н. з січня місяця 2017 року за адресою: [ADDRESS], не проживає, участі в оплаті комунальних послуг не бере. Вкаазний факт підтвердили акож допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Згідно вимог ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житловим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. ( ст.ст. 71, 72, 116, 156, ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, наймач має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідачка понад установлений законом шестимісячний строк з січня 2017 року не проживає у спірній частині будинку, даним житлом не користуються без поважних причин, участі в оплаті комунальних послуг не бере, реєстрація відповідачки у спірному житловому приміщенні створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, чим порушує його права як власника, збільшуючи витрати по оплаті комунальних послуг, порушені права та законні інтереси позивача підлягають до поновлення та судового захисту. Право на реєстрацію у житловому приміщенні є похідним від наявності права на користування житлом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем понесені судові витрати по оплаті судового збору в сумі 708,80 грн. та оплату правничої допомоги в сумі 4000 грн., що підтверджено квитанціями в матеріалах справи, договором про надання правової допомоги від 15.03.2018р., детальним описом робіт (наданих послуг)виконаних адкотаком [PERSON] Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст.137 ЦПК України). Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.137 ЦПК України). З викладеного вбачається, що суд вправі зменшувати розмір витрат на правову допомогу, але лише в разі заявлення іншою стороною клопотання про їх неспівмірність. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.03.2018 (справа №907/357/16). Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу до суду не подавалось, а тому суд вважає співмірним розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу в сумі 4000 грн., адже суд не може й не повинен ставати на бік однієї зі сторін провадження, порушуючи принципи диспозитивності та безсторонності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати в сумі 704,80 + 4000 = 4704,80 грн. підлягають до стягнення з відповідача в зв'язку з задоволенням позову у повному обсязі. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачено ст.280 ЦПК України.

Outcome: approved