Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», яке в подальшому було перейменоване в Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», звернулося до Тростянецького районного суду Сумської області з вищевказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 06 липня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п.2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачка на підставі п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою». Оскільки відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконувала належним чином, станом на 30 листопада 2017 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 71291,82 грн., з яких: 5318, 13 грн. - заборгованість за кредитом, 59402, 65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2700,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3371, 04 грн. штраф (процентна складова), яку просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати. Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано на розгляд до Зарічного районного суду м. Суми (а.с.64). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 березня 2018 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою, та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 07 травня 2018 року о 09 год. 00 хв. 07 травня 2018 року за клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено до 11 липня 2018 року на 09 год. 00 хв. 10 липня 2018 року від представника відповідача [PERSON] - Романенка Є.О. надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що відповідач не визнає позовні вимоги в повному обсязі. Зазначає, що оскільки у заяві не зазначений розмір кредиту, розмір процентів за користування кредитом, виходячи зі змісту ст. 638, ч. 1 ст. 1054 ЦК України, сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, а отже договір не був укладений. Вказує на те, що надана представником позивача копія «Умов та правил надання банківських послуг» (які включають тарифи банку) «Правила користування платіжною карткою» не містить підпису відповідачки на підтвердження її ознайомлення із вказаними документами. Представником позивача також не було надано доказів на підтвердження того, що на момент підписання кредитного договору відповідач ознайомлювався з наданою представником банку редакцією «Умов та правил надання банківських послуг» (які включають тарифи банку), «Правила користування платіжною карткою», що отримав їх примірник, та що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, і що вони діяли в момент підписання заяви. Наявність копії Умов за підписом голови правління банку не може бути належним і допустимим доказом, оскільки вона не є складовою частиною укладеного між сторонами договору. Також зауважує, що позивач не надав жодних підтверджень перерахування або видачі кредитних коштів. Проте, відповідачка стверджує, що кредит в сумі 500,00 грн. не отримувала. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач заявою № б/н від 06 липня 2010 року ознайомився з «Умовами та правилами надання банківських послуг», в яких зазначалось, що відповідач погоджується на будь який ліміт встановлений банком, але, відповідачка не надавала згоди на встановлення і збільшення кредитного ліміту, що підтверджується відсутністю бажаного кредитного ліміту за платіжною карткою у відповідній графі Заяви від 06 липня 2010 року. Переказ та отримання суми кредиту відповідачем нічим не підтверджено. Позивач на підтвердження даної операції будь-яких документів не надав. У додатках до позовної заяви відсутній документ, який би підтверджував факт перерахування будь-яких коштів. В заяві від 06 липня 2010 року взагалі не зазначений ні тип процентної ставки, ні порядок нарахування процентів. В своїй позовній заяві позивач посилається на пункт 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до якого він має право односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.п. 1.1.3.1.9. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан карткових рахунків та про здійснені операції по картрахункам. Позивач при цьому не надав жодних доказів щодо інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, не надав доказів згоди відповідача на внесення змін, а тому, якщо такі зміни відбувались, то вони є недійсними, так як прийняті із порушенням вищезазначених правил та вказаної статті ЦК України. Додатково, кредитором за договором передбачається подвоєння процентів, від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування, в разі виникнення прострочення зобов`язань. Відповідач наполягає, що при включенні цього пункту до Кредитного договору не дотримано принципу добросовісності, існує дисбаланс договірних прав і обов`язків на погіршення становища позичальника. Позивач не долучив доказів ознайомлення відповідача з Тарифами, які діяли на момент нарахування відсотків, але посилається на Умови та правила надання банківських послуг. Також, сплату відсотків за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом договірного списання (пункт 2.1.1.12.9), доручення на яке відповідач позивачу не надавав. Доказів надання такого доручення ПАТ КБ «Приватбанк» до матеріалів справи не долучив. Додатково зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача та складений з допущенням помилок в розрахунках, що викликає сумнів в достовірності такого доказу. Сама позовна заява не містить необхідних даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту. В позовній заяві кредитор вимагає стягнути заборгованість за пенею та комісією в сумі - 2700,00 грн., 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3371,04 грн. - штраф (процентна складова), згідно позовної заяви, який вираховується в розмірі 5% від суми позову. По перше, кредитор вираховує штраф (процентну складову) від ціни позову, яка включає пеню та штраф (фіксовану складову). Фактично кредитор нараховує проценти (штраф) на неустойку. Також в розрахунку станом на 30 листопада 2017 року є графа «Загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)», за якими штрафи та пеня включалися до заборгованості, на яку нараховувалася неустойка, та передбачалося подвоєння відсотків, в разі виникнення заборгованості. Ст. 550 ЦК України передбачається недопустимість нарахування процентів на неустойку. Відповідач наполягає, що нарахування процентів на неустойку означає не тільки неможливість нарахування процентів, передбачених ст. 536 або 625 ЦК України, а і заборону встановлювати в договорах обов`язок боржника сплатити проценти у випадку пропуску строку сплати неустойки. Що стосується нарахування неустойки за прострочення сплати неустойки, то це також є несправедливим, недопустимим, штучним збільшенням суми зобов`язання. Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем заборгованість за кредитом виникла 06 липня 2010 року, поточна заборгованість, на яку нараховується відсоток, виникла 19 серпня 2010 року. Згідно позовної заяви, в якій кредитор посилається на умови та правила надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, відповідач зобов`язався на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення кредит. Проте доказів направлення Відповідачу та ознайомлення його з такою вимогою до матеріалів справи долучено не було. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позивач стверджує, що сплата процентів за користування кредитом, клієнт здійснює шляхом надання доручення банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Проте, відповідач такого доручення не надавала, доказів надання такого доручення Банку позивач не долучив до матеріалів справи. Тобто за весь цей період відсотки не сплачувались, а тому позивач з 19 серпня 2010 року дізнався про порушення свого права. Посилаючись на вказані обставини, просить у позовних вимогах ПАТ КБ «ПриватБанк», про стягнення заборгованості - відмовити у повному обсязі (а.с. 91-94). 11 липня 2018 року розгляд справи відкладено до 27 серпня 2018 року через неявку відповідача. 22 серпня 2018 року від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заяви, Умови, Правила та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку; є невід`ємною частиною Договору. Перелік може змінюватися і доповнюватися, про що Власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Щодо ознайомлення Відповідача умовами та правилами надання банківських послуг зазначає, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 06 липня 2010 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчила (в), що "Я згодна (єн) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомилась (вся) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", підписану відповідачем власноруч, з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором ( погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Більш того, згідно Заяви відповідач зобов`язався самостійно ознайомлюватися зі всіма змінами Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів на сайті Приватбанку. Таким чином, твердження Відповідача, що в матеріалах справи відсутні докази ознайомленні відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг не відповідають дійсним обставинам справи. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Щодо зміни кредитного ліміту. В заяві - анкеті клієнта, зазначено початкову суму кредитного ліміту, однак, умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.3.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Пунктом 2.1.1.2.4. УіП встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Додатково повідомляємо, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Зауважує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5 в місяць або 30 % на рік. Далі процентна ставка була змінена, що підтверджується наказами банку (додаються). Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу було направлено 15 серпня 2014 року, 15 березня 2015 року, та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від Відповідача до Банку не надходило. Щодо нарахування штрафів: Сторони за договором передбачили у разі порушення Позичальником термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань більше ніж на 30 днів Банком нараховується штраф за формулою: " 500" грн. + "5" % від заборгованості за кредитом. Штраф розраховується на окремому рахунку та підлягає сплаті першочергово, що передбачено п. 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг. Цей штраф за жодними обставинами не виражається у твердій грошовій сумі, оскільки хоча в розрахунку він і складається з двох частин (фіксована складова + процентна складова), але юридично вони складові формули, за якою обчислюється нероздільне (цілісна) сума в залежності від розміру невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань. Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Можливість одночасного застосування штрафу та пені закріплюється також у ст. 14 Закон України «Про державний матеріальний резерв» від 24.01.1997 № 51/97-ВР в ред. від 30.07.2010 року. Заборона на застосування пені та штрафу прямо не випливає із закону або із суті відносин сторін, дозволяє здійснити відповідне врегулювання в договорі. Штраф і пеня мають різне призначення і функції у цивільних правовідносинах. Штраф - разове покарання, а пеня - покарання, має на меті домогтися якнайшвидшого виконання зобов`язання. Штраф і пеня є окремими видами неустойки. Штраф застосовується за порушення виконання зобов`язання, а пеня - за несвоєчасність виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Позивач посилається на введення в оману під час укладання договору не надаючи доказів про те, що саме не було до нього доведене, чим сам вводить суд у оману. Тут слід зауважити, що в договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору та багато іншого. Тобто, ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх із положеннями договору, позивач отримав повну інформацію про умови кредитування та й власноруч підписав кредитний договір/заяву на отримання кредиту. Висновок: застосування позивачем положень про введення в оману Закону України «Про захист прав споживачів» є неприйнятним. Сторони погодили положення кредитного договору в тих межах, які сторони бажали викласти у самому договорі. Звертає увагу суду, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 09.2015 року. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 17.01.2018 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду. Посилаючись на вказане, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.139-147). 27 серпня 2018 року у зв`язку з тим, що головуючий суддя Бурда Б.В. знаходиться на лікарняному, розгляд справи відкладено до 19 листопада 2018 року. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2018 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням судді Бурди Б.В . у відставку, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 13 вересня 2018 року вказана справа прийнята в провадження суддею Кривцовою Г.В. призначено судове засідання на 08 листопада 2018 року. 08 листопада 2018 року розгляд справи відкладено до 05 лютого 2019 року, о 13-00 год. за клопотанням представника відповідача. 05 лютого 2019 року розгляд справи відкладено до 23 квітня 2019 року у зв`язку з клопотанням представника відповідача. 23 квітня 2019 року розгляд справи відкладено до 04 липня 2019 року за клопотанням відповідача. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 10 травня 2019 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддю Кривцову Г.В. призначено на посаду судді Верховного Суду у Касаційний цивільний суд, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2019 року вказана справа прийнята в провадження суддею Сидоренко А.П. призначено судове засідання на 16 вересня 2019 року. 16 вересня 2019 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача, та відсутністю відомостей щодо належного сповіщення відповідача про дату та час судового засідання, протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено на 10 грудня 2019 року о 16 год. 00 хв. 10 грудня 2019 року у зв`язку з зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. у розгляді цивільної справи, розгляд справи відкладено на 14 січня 2020 року о 16 год. 00 хв. У зазначеному судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, в судове засідання не з`явилася. Від представника відповідачки [PERSON] - адвоката Романенка Є.О. надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника відповідача та відповідача через хворобу (а.с. 235). Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 06 липня 2010 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 500, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 10-11). Відповідно до п. 2.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених даним Договором (а.с.12-35). Однак відповідачем умови договору не виконувались, в зв`язку з чим станом на станом на 30 листопада 2017 року згідно розрахунку позивача виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 71291, 82 грн., з яких: 5318, 13 грн. - заборгованість за кредитом, 59402, 65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2700,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3371, 04 грн. штраф (процентна складова) (а.с. 6-9). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомилася і розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору. Водночас відповідачка підписала 27 липня 2020 року довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», тобто відповідач погодилась у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом, пені (комісії) та штрафів є обгрунтованими, оскільки підтверджуються розрахунком заборгованості та довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником 27 липня 2010 року, та якою передбачено відповідальність за неналежне виконання зобов`язання у вигляді сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі 1 % від загальної суми заборгованості та штрафів при порушенні строків платежів у розмірі 500,00 грн + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісії. Відповідачкою не спростовано, що розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 5318 грн. 13 коп. не відповідає дійсності. В той же час сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2,5 % на місяць, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме: 2,9 % та 3,6% на місяць, що суперечить умовам кредитування, зазначеним у довідці. За ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з`ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Під час судового розгляду не було надано доказів як направлення відповідачу, так і отримання такого повідомлення нею суду не надано. Таким чином залишаються не спростованими доводи відповідача щодо відсутності доказів про погодження з відповідачем у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами у розмірі 2,9% на місяць (34,80% на рік) та 3,6% на місяць (43,20% на рік). Розрахунок 30, 00% річних за період з 27 липня 2010 року по 30 листопада 2017 року (кількість днів - 2682) на суму заборгованості 5318,13 грн. 5318,13 грн. х 30% х 2682/360 = 11886,02 грн. Згідно розрахунку позивача, загальний залишок заборгованості за процентами, станом на 30 листопада 2017 року, становить 254,62 грн. Також, згідно розрахунку позивача, за вказаний період сума погашених процентів становить 6900,61 грн. Тому, сплачена сума процентів повинна бути врахована при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню. Отже, загальний залишок заборгованості за процентами, які піддягають стягненню з відповідача, за період з 27липня 2010 року по 30 листопада 2017 року становить: 254,62 грн. + 11886,02 грн. - 6900,61 гри. = 5240,03 грн. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Спеціальна позовна давність встановлюється у один рік, зокрема щодо вимог про стягнення пені і штрафу (ст. 258 ЦК України). Згідно зі ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 статті 549 ЦК України). Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку можна лише у межах строку позовної давності. З виписки по особовому рахунку [PERSON] за період з 27 липня 2010 року по 30 листопада 2017 року вбачається, що позичальник використовувала кредитні кошти за допомогою кредитної картки. Оскільки останнє погашення заборгованості за кредитною карткою відповідачем здійснено 15 вересня 2015 року, перебіг спеціальної позовної давності має обчислюватися з 15 жовтня 2015 року з урахуванням умов 30-денного пільгового періоду, проте з зазначеним позовом позивач звернувся 24 січня 2018 року, тому позов в частині стягнення неустойки задоволенню не підлягає у зв`язку із спливом річного строку звернення до суду з цими вимогами. З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнити частково: стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором № б/н від 06 липня 2010 року у розмірі 10558 грн. 16 грн., яка складається з: 5318 грн. 13 коп. - заборгованості за наданим кредитом; 5240 грн. 03 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 260 грн. 77 коп. (1762 грн. 00 коп. х 14,8% : 100 = 260,77 грн.).

Outcome: partial