Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів розмірі 1000грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 25.04.2015 року перебував у шлюбі з відповідачем від якого народилася дочка [PERSON], [INFO]. 12.04.2017 року шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. В судове засідання позивач не з'явився, письмовою заявою позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним, через оголошення в газеті «Вісті Рівненщини», тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи - служби у справах дітей Сарненської РДА письмовою заявою справу просили розглянути без їхньої участі, висновок органу опіки та піклування від 03.07.2017 року №15/39-615 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]» підтримали. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав " : ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серія [NUMBER] виданого 09.02.2016 року, батьками [PERSON],[INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 12.04.2017 року рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 12.04.2017 року (а.с.4). Довідка Любиковицької сільської ради від 10.05.2017 року підтверджує факт перебування дитини на утриманні батька. (а.с. 5). Згідно характеристики виданої виконкомом Любиковицької сільської ради Сарненського району Рівненської області [PERSON] зарекомендувала себе з незадовільної сторони. Виховання та догляд за дитиною здійснює батько - [PERSON]. До сільської ради неодноразово надходили скарги від головного лікаря АЗПМС Артюшок-Гришкової А.В., дільничої медсестри Костецької Т.В. щодо неналежного догляду дитини матір'ю [PERSON]. (а.с 7). Згідно характеристики виданої виконкомом Любиковицької сільської ради Сарненського району Рівненської області [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони, займається вихованням малолітньої дочки [PERSON] Скарг на його поведінку до сільської ради не надходило (а.с.9). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 06.06.2017 року сім'ї [PERSON] встановлено, що сім'я має всі необхідні зручності для росту та розвитку дитини. (а.с.8). Із висновку органу опіки і піклування Сарненської РДА від 03.07.2017 року (а.с.11-12) встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню і вихованню неповнолітньої дитини [PERSON],[INFO] а тому в інтересах дитини доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав. Крім того в даному висновку зазначено, що у письмовій заяві-згоді від 07.06.2017 року [PERSON] повідомила, що вона дійсно не виконує батьківські обов'язки належним чином та не має наміру виконувати їх у майбутньому, не заперечила щодо позбавлення її батьківських прав. В зв'язку з чим суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). З наведених норм чинного законодавства України про особисті немайнові і майнові права та обов'язки батьків і дітей випливає, що відповідач зобов'язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття шляхом сплати аліментів на їх утримання у розмірі, визначеному судом. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя та приходить до висновку про доцільність стягнення аліментів в розмірі 1000 грн. щомісячно. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved