Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

Позивачі звернулись в Верховинський районний суд із вищезазначеним позовом до відповідачів. Позовні вимоги мотивовано тим, що [PERSON] рішенням виконкому Верховинської селищної ради від 26.06.1974 року було виділено земельну ділянку площею 700 кв.м. на якій на підставі будівельного паспорта було побудовано житловий будинок з господарськими спорудами. В подальшому позивачем [PERSON] було одержано та в установленому порядку приватизовано земельні ділянки площею 0,6822 га для ведення особистого селянського господарства та площею 0,15 га для будівництва жилого будинку і господарських споруд. З часу будівництва для заїзду до свого господарства вони користувалися дорогою, яка проходила через присадибну ділянку [PERSON] М.Д. Цією дорогою також користувалися і на даний час користуються [PERSON] та [PERSON] і ніяких проблем і суперечок щодо користування дорогою ніколи не виникало. У 2002 році господарство [PERSON] придбав [PERSON], який в подальшому поселив в ньому сім'ю свого зятя [PERSON] На перших порах суперечок з приводу користування дорогою не виникало, однак на протязі останніх років [PERSON] став чинити перешкоди у користуванні дорогою, не дозволяє проїзд та ставить різні умови. Іншого заїзду до їхнього господарства немає і такий заїзд у зв'язку із особливостями місцевості зробити неможливо. Такі дії відповідачів не дають можливості безперешкодно користуватися їм належним на праві власності нерухомим майном. З приводу земельного спору вони звертались до Верховинської селищної ради, однак позитивного вирішення спору не досягнуто. Просять зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити їм перешкод у користуванні під'їзною дорогою до свого господарства в будь-який потрібний їм час. В судовому засіданні позивачі заявлений позов підтримали у повному обсязі, пояснили, що спірною дорогою вони користувались ще задового до того як [PERSON] було видано державний акт на право власності на землю, який вважають таким, що не відповідає вимогам закону, іншого під'їзду до їхнього господарства не існує, а тому просять позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] [PERSON] та представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що земельна ділянка, через яку позивачі планують здійснювати під'їзд до свого будинку є власністю [PERSON] згідно договору купівлі-продажу від 21.06.2002 року. У державному акті на право власності на цю земельну ділянку дорога не вказана. Відповідачі надавали позивачам можливість проїжджати через свою земельну ділянку, оскільки це був найкоротший, але не єдиний шлях до їхнього господарства. Однак на даний час вони використовують свою земельну ділянку за призначенням, а тому можливість такого проїзду відсутня. Просять в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи -Верховинської селищної ради [PERSON] проти задоволення позову заперечив, вважає, що оскільки під'їзна дорога через земельну ділянку [PERSON] в документах не відображена, то позивачам слід вирішувати питання про право проїзду до свого господарства через встановлення сервітуту, а не шляхом зобов'язання відповідачів усунути перешкоди у користуванні дорогою. Представники третіх осіб - відділу Держгеокадастру у Верховинському районі, реєстраційної служби Верховинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області в судове засідання не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені в установленому законом порядку. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. [PERSON] до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зі змісту ст.60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно п.п. "а","б" ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу. [PERSON] до ч.1ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно ч.1 ст.125 ЗК України ( в ред. чинній до 17.07.2011 року) право власності та право постійного користування земельною ділянкою згідно ч.1 ст.125 ЗК України виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. [PERSON] до п. "а" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. [PERSON] до п. "а" ч. 3 ст.83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать землі загального користування населених пунктів(майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо). Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами, які побудовані згідно рішення виконкому Верховинської селищної ради від 26.06.1974 року та будівельного паспорта від 01.07.1987 року, а також на підставі державних актів серії ЯЖ № 982103 та серії ЯЖ № 982104 від 15.10.2009 року належать відповідно земельна ділянка площею 0,15 га для будівництва, обслуговування жилого будинку , господарських будівель і споруд та земельна ділянка площею 0,6822 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в селищі Верховина. вул.Жаб'євський потік (а.с. 5-14, 50-54). Відповідачу [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,4570 га, розташована в селищі Верховина, вул.Жаб'євський потік , яку разом із жилим будинком з господарськими спорудами він придбав у [PERSON], що стверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 21.06.2002 року (а.с.33). [PERSON] вказана земельна ділянка була безоплатно передана у приватну власність рішенням сесії Верховинської селищної ради від 17.12.1996 року на підставі якого виготовлено державний акт на неї серії І-ІФ №030961 від 25.03.1997 року (а.с.82-84, 98,99). Також встановлено, що земельні ділянки позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] між собою не межують. [PERSON] ствердив, що після придбання господарства у [PERSON] дозволяв проїзд позивачам через свою земельну ділянку по наявному шляху, однак на даний час можливість такого проїзду відсутня. В державних актах на право власності на землю [PERSON] під'їзна дорога до його господарства зі сторони господарства [PERSON] не вказана, як і не вказана така дорога в державному акті на землю, виданому на ім'я [PERSON] Верховинською селищною радою в листі за вих.№Т-33 від 21.07.2015 року констатовано встановлений комісією факт, що під'їзд до господарства позивачів проходить через присадибну ділянку [PERSON], яку він придбав у [PERSON] На цю ділянку виготовлений державний акт серії І-ІФ № 030961 від 25.03.1997 року , в якому дорога не вказана. При цьому комісією ради рекомендовано позивачам укласти сервітут на право проходу та проїзду через земельну ділянку [PERSON] (а.с.182). Будь-які рішення Верховинської селищної ради чи інших суб'єктів про надання та відведення під'їзної дороги до господарства [PERSON] через земельну ділянку, яка з 1997 року належала [PERSON] та у 2002 році була придбана [PERSON] відсутні. Таким чином позивачами не надано суду належних доказів на підтверження права на безперешкодне користування під'їзною дорогою до їхнього господарства через земельну ділянку відповідачів без їх згоди, а тому суд приходить до висновку, що права позивачів у вибраний ними спосіб, тобто шляхом зобов'язання відповідачів не чинити перешкод у користуванні дорогою задоволенню не підлягають, а тому в позові слід відмовити за його безпідставністю. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed