Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до ПАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" про відшкодування моральної та матеріальної шкоди. На обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 серпня 2012 року о 06 год. 30 хв., водій [PERSON], керуючи автомобілем ГАЗ-33076, державний номерний знак [NUMBER], належний ТОВ "Хлібзавод №3", рухаючись по вул.Панікахи с.Могилів Царичанського району Дніпропетровської області в напрямку зі сторони центру с.Могилів на с.Лисківка Царичанського району Дніпропетровської області допустив наїзд на велосипедиста [PERSON], тобто на позивача, [INFO]. 27 серпня 2012 року слідчим СВ Царичанського РВ УМВС України в Дніпропетровській області Баранець Є.Ю. за фактом вказаної ДТП було порушено кримінальну справу №19121204 за ст.286 ч.2 КК України. Згідно висновку судово-медичної експертизи №Е261 від 17.10.2012 року він ([PERSON]), в результаті ДТП отримав тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку ІІ ст., забиті рани голови, закрита травма грудної клітки, множинні переломи ребер з двох сторін 92-9 по задньо-підпахвинній лінії зліва із зміщенням уламків. Праворуч перелом 2, 3 ребер попід пахвинній лінії, контузія легень, двосторонній гідроторакс, підшкірна емфізема, перелом обох кісток лівої гомілки із зміщенням, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя. 23 жовтня 2012 року слідчим СВ Царичанського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області було винесено постанову про закриття кримінальної справи, яку він отримав 21 березня 2013 року та того ж дня йому було видано копії посвідчення водія [PERSON], свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, страхового полісу №АВ/4645421. Після отриманої травми, він з 22.08.2012 року по 13.09.2012 року знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні церебральної нейрохірургії обласної клінічної лікарні ім.Мечнікова, де його було прооперовано. Після чого, його було переведено для продовження лікування до травматологічного відділення Царичанської ЦРЛ, де знаходився з 13 по 25 вересня 2012 року. Всього за період лікування на медикаменти ним було витрачено 22622 грн. 75 коп., з яких 2000 грн. йому відшкодувало ТОВ "Хлібзавод №3". Також, під час ДТП було пошкоджено належний йому велосипед марки "Аіст" Мінського велозаводу, ремонт якого становить 700 грн. Дізнавшись 21 березня 2013 року про наявність страхового поліса, 25 березня 2013 року він направив до приватного акціонерного товариства страхової компанії "Дніпроінмед" заяву про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої забезпеченим транспортним засобом. Листом від 23.04.2013 року за №949 страхова компанія відмовила йому у відшкодуванні шкоди, посилаючись на те, що він сам винен у настанні ДТП. Вважає вказану відмову незаконною, так як: - по-перше, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується незалежно від вини потерпілого; - по-друге, як слідчий, так і страхова компанія посилаються лише на свідчення водія [PERSON], в той час як він внаслідок отриманих тілесних ушкоджень не пам'ятає, як відбулась ДТП. Він переводив свою корову щодня, в один і той же час, у одному і тому ж місці, перед яким стоїть попереджувальний знак 1.35 "Перегон худоби", тобто відрізок дороги, на якому можлива поява худоби. Кожного разу він приймав всі заходи для безпечного перетину дороги. В будь-якому разі водій [PERSON] бачив корову та його, і повинен був відповідно до п.2.3.б Правил дорожнього руху України бути уважним, слідкувати за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, тобто враховувати, що худоба може вийти на проїжджу частину та вибрати швидкість руху автомобілю, при якій можливо своєчасно зреагувати на зміну дорожньої обстановки, в т.ч. і до повної зупинки автомобілю з метою уникнення ДТП. Наявність дорожнього знаку 1.35 на місці ДТП підтверджується фотознімками. Незаконними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди, які виразилися у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із ушкодженнями його здоров'ю, фізичним болем, душевними стражданнями, знищенням його майна, протиправною поведінкою відповідача. Він людина похилого віку отримав внаслідок ДТП тяжкі тілесні ушкодження. Протягом тривалого часу у тяжкому стані він знаходився на стаціонарному лікуванні у Дніпропетровській клінічній лікарні ім.Мечнікова та Царичанській ЦРЛ. Йому зробили операцію, весь той час він відчував сильний фізичний біль від отриманих травм. Після виписки із лікарні він продовжує хворіти та як внаслідок травми він став шкутильгати. Фактично він став інвалідом. Приблизно через тиждень після ДТП представник ТОВ "Хлібзавод №3" привіз 2000 грн. і обіцяв і далі допомагати у лікуванні. Проте з того часу жодного разу більше не цікавилися станом його здоров'я і не пропонували допомоги. На лікування він витратив всі свої заощадження, які йому незаконно відмовляється відшкодувати СК "Дніпроінмед". Він був вимушений багато разів їздити до смт.Царичанка, де збирав довідки та відомості необхідні для складання позовної заяви. Вимушений був сплатити судовий збір, хоча єдиним його доходом є пенсія, розмір якої складає 1056 грн. Також до теперішнього часу ніхто не відремонтував належний йому велосипед. Розмір моральної шкоди він оцінює в 25000 грн. Під час підготовки позовної заяви неодноразово були направлені адвокатські запити до ПАТ "СК "Дніпроінмед" щодо ідентифікаційного коду та розрахункових рахунків, проте у наданні інформації було відмовлено. 16 червня 2014 року ТОВ "Хлібзавод №3" відшкодувало йому 1000 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.ст.1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України, прохає стягнути з ПАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" на його користь грошові кошти витрачені на лікування в сумі 21622 грн. 75 коп., грошові кошти на ремонт велосипеда в сумі 700 грн., моральну шкоду в сумі 24000 грн., судовий збір в сумі 463 грн. 23 коп., а всього 44785 грн. 98 коп. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з'явилися. [PERSON] надав суду заяву з проханням провести заочний розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник відповідач ПАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед" в судове засідання повторно не з'явився, хоча належним чином був сповіщений про день, час та місце розгляду справи в суді, заяви про причину неявки чи про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Оскільки відповідач був належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення (позивач в своїй заяві проти цього не заперечує). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник відповідача в своїх письмових запереченнях, які маються в матеріалах справи (а.с.44), прохає відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що заявлені позивачем витрати є необґрунтованими, оскільки їх доцільність не підтверджена жодним лікарським призначенням. Крім цього, факт пошкодження велосипеду внаслідок ДТП не підтверджено жодним доказом, а також відсутні докази належності велосипеда позивачу та розрахунок необхідної суми грошових коштів на ремонт. Також, відповідно до п.22.3 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній на дату укладення страхового полісу з ТОВ "Хлібзавод №3") страховиком відшкодовується не більше 5000 грн. моральної шкоди. Суд, перевіривши та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з слідуючих підтсав. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в спосіб, визначений законом або договором. З урахуванням положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., суд може захистити право особи у спосіб, не передбачений законом, якщо такий спосіб є ефективним, тобто таким, що є адекватним змісту порушеного права, характеру порушення та наслідкам, які це порушення потягло за собою, й повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу (ч.1 ст.60 ЦПК України). Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 22 серпня 2012 року, о 06 год. 30 хв., водій [PERSON], керуючи автомобілем ГАЗ-33076, державний номерний знак [NUMBER], належний ТОВ "Хлібзавод №3", рухаючись по вул.Панікахи с.Могилів Царичанського району Дніпропетровської області в напрямку зі сторони центру с.Могилів на с.Лисківка Царичанського району Дніпропетровської області допустив наїзд на велосипедиста [PERSON], який є позивачем в даній справі. Належність автомобіля ГАЗ-33076 державний номерний знак [NUMBER] ТОВ "Хлібзавод №3" сторонами не оспорюється та підтверджується копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8). Судом також встановлено, що внаслідок ДТП велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма, забій головного мозку ІІ ст., забиті рани голови, закрита травма грудної клітки, множинні переломи ребер з двох сторін 92-9 по задньо-підпахвинній лінії зліва із зміщенням уламків. Праворуч перелом 2, 3 ребер попід пахвинній лінії, контузія легень, двосторонній гідроторакс, підшкірна емфізема, перелом обох кісток лівої гомілки із зміщенням, які в своїй сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя (висновок судово-медичної експертизи №Е261 від 17.10.2012 року). 16 червня 2014 року ТОВ "Хлібзавод №3" відшкодувало [PERSON] 1000 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди. При цьому, товариство застрахувало свою цивільно-правову відповідальність в ПАТ "СК "Дніпроінмед", що підтверджується Страховим полісом №АВ/4645421. Відповідно до ст. 22 п. 22.1. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Як зазначає Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (п.16) відповідно до статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. ТОВ "Хлібзавод №3" відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV застрахував свою цивільно-правову відповідальність, свідченням чого є поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АВ/4645421, виданий ПАТ "Страхова компанія "Дніпроінмед". Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ "СК "Дніпроінмед" було повідомлено про настання ДТП в порядку та в строки, передбачені Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки факт ДТП визнається страховою компанією як в листуванні з позивачем (а.с.33), так і в їх письмових запереченнях проти позову (а.с.44). Згідно вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об'єкта буде зобов'язано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обов'язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об'єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Дані висновки підтверджуються і роз'ясненнями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди». Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборною силою в такому випадку слід визнавати фактори об'єктивного характеру, причинно не пов'язані з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є. Дія непереборної сили може бути спрямована як на об'єкт, діяльність з яким становить джерело підвищеної небезпеки, так і на осіб, які обслуговують цей об'єкт. Обов'язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Крім того, згідно роз'яснень, які викладені в п.7 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але й бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. Відповідно до постанови слідчого Царичанського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 23 жовтня 2012 року про закриття кримінальної справи в процесі розслідування кримінальної справи №19121204 за ознаками злочину, передбаченого ст.286 ч.2 КК України по факту ДТП, в результаті якої [PERSON] отримав тяжкі тілесні ушкодження було встановлено наступне: - згідно висновку експерта авто-технічного дослідження за №70/27/606 від 10.09.2012 року, правомірність дій водія [PERSON] з точки зору Правил безпечного руху та дотримання ПДР України перебувають в компетенції слідства, оскільки він діяв в умовах аварійної обстановки та не мав технічної можливості уникнути зіткнення своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення з велосипедистом; - в даній дорожній обстановці водій велосипеда "Україна" [PERSON] повинен був діяти згідно з вимогами п.16.11 ПДР України, де вказано, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, що наближають до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, тобто в стані крайньої необхідності, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв'язку з настанням даної ДТП; - слідством інших свідків чи очевидців даної ДТП не встановлено. [PERSON] пояснити нічого не зміг,так як не пам'ятає як відбулася ДТП; - слідство дійшло висновку, що водій [PERSON] в даній дорожній обстановці діяв згідно ПДР України, без перевищення їх меж, у повній відповідності до діючих правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспортних засобів, при цьому не мав на меті ні цілі, ні намірів спричиняти будь-кому, будь-які тілесні ушкодження, у тому числі гр.[PERSON], у зв'язку з чим в його діях відсутній склад будь-якого злочину, в тому числі передбаченого ст.286 ч.2 КК України. Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а за наявності вини особи, яка завдала шкоди, - також залежить від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. В п.7 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року також зазначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванню шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою, у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставини справи. З врахуванням зазначеного та тих обставин, що винність учасників ДТП фактично не доведена та є обопільною, суд дійшов до висновку про зменшення розміру відшкодування матеріальної шкоди та майнової шкоди, заявленої позивачем до 5000 грн. Наявність умислу потерпілого або наявність непереборної сили відповідачем під час розгляду справи не доведено. Стосовно відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне. Згідно ст.23 ч.ч.1, 2 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;… Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, розмір моральних страждань визначається з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача чи інших обставин. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини водія, якщо шкода завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, а також надаючи належну оцінку обставинам справи та зокрема, що в результаті ДТП був тяжко травмований потерпілий, який переніс операцію, однак винність учасників ДТП фактично не доведена та є обопільною, враховуючи вимоги розумності та справедливості, та те, що відповідно до вимог п.22.3 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній на дату укладення страхового полісу №АВ/4645421 з ТОВ "Хлібзавод №3") страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, що в даному випадку становить 5000 грн., а тому стягненню на відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 5000 грн. Згідно вимог ст.88 ч.1 ЦПК України у разі задоволення позовних вимог частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, в даному випадку до стягнення присуджено 5000 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 243,60 грн. за позовні вимоги майнового характеру та 243,60 грн. - за позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, а всього - 487,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial