Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася до суду з позовом про визнання права на земельні ділянки В позовній заяві зазначила, що її батько [PERSON] був засновником селянського /фермерського/ господарства Козіново Веселинівського району, котре зареєстроване Веселинівською райдержадміністрацією 19.10.1992 року. Для ведення фермерського господарства йому надано у постійне користування земельні ділянки розмірами 15,0 га. та 6,73 га. які розташовані на території Подільської сільської ради Веселинівського району. 10 серпня 2003 року загальними зборами членів господарства її було обрано головою селянського /фермерського/ господарства Козіново. 22 травня 2014 року її батько [PERSON] помер. Відповідно Наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 27.11.2014 року №2860 було припинено право постійного користування земельними ділянками громадянином [PERSON] на підставі свідоцтва про смерть від 15.07.2014 р. №1- ФП№202751. Бажаючи оформити своє право на земельні ділянки просить визнати за нею право на земельні ділянки загальною площею в розмірі 15,0 га та 6,73 га, в межах Веселинівського району Миколаївської області, які використовувались [PERSON] на підставі державних актів №119 та №39. Позивач по зустрічному позову [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права користування на ? частину земельних ділянок та включення його до членів селянського / фермерського/ господарства Козіново. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є спадкоємцем першої черги. До успадкованого майна входить селянське / фермерське/ господарство Козіново та земельні ділянки розмірами 15,0 га та 6,73 га, котрі розташовані на території Подільської сільської ради Веселинівського району, належність яких підтверджується, Державними актами на право постійного користування землею за №39 та №119. При зверненні до нотаріуса стосовно видачі свідоцтва про право власності на СФГ "Козіново" йому було відмовлено, оскільки в статуті селянського/фермерського/ господарства Козіново не визначено розмір і порядок утворення статутного фондів, що унеможливлює визначення майна, яке належить фермерському господарству на момент його створення та за результатами його діяльності на момент відкриття спадщини. Крім того Закон України Про фермерське господарство від 19 червня 2003 року не містить такої форми володіння землею як довічне успадковуване володіння. Як і чинний Земельний Кодекс України не визначає механізм успадкування. Бажаючи оформити спадщину просить визнати в порядку спадкування право постійного користування на ? частину земельних ділянок площею 15,0 га та 6,73 га, розташованих на території Подільської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області на праві постійного користування на підставі державних актів №39 та №119, виданих відповідно до рішень Веселинівської районної ради від 14.10.1992 р. та 26.05.1995 р. для ведення селянського/ фермерського/ господарства та право членства у селянському/фермерському/ господарстві Козіново Веселинівського району шляхом внесення відповідних змін до статуту. В судовому засідання по первісному позову позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON]В підтримали позовні вимоги в тому ж обсязі і з тих же підстав і вважають, що вони мають право власності на оспорюванні земельні ділянки. Не заперечують проти визнання ? частини земельних ділянок на праві постійного спадкування за спадкоємцем першої черги [PERSON] В судовому засіданні представники відповідачів - Веселинівської районної державної адміністрації та Головного управління Держземагенства у Миколаївської області по первісному позову, та по зустрічному позову вимоги не визнали. В судовому засіданні суду показали, що відповідно до Земельного Кодексу України права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб здійснюється на підставі укладених договорів між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами), які у даному випадку не укладались. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, приходить до переконання, що позов [PERSON] з позовними вимогами та зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 19.10. 1992 року відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію було зареєстровано фермерське господарство Козіново з організаційно правовою формою селянське / фермерське/ господарство, розташоване в смт Веселинове Миколаївської області. 14.10. 1992 року [PERSON] виданий державний акт на право постійного користування землею площею 15 га для ведення фермерського господарства на підставі рішення Веселинівської ради народних депутатів Веселинівського району Миколаївської області. В подальшому відповідно до рішення №5 Веселинівської районної ради від 26.05. 1995 року [PERSON] надана земельна ділянка для розширення фермерського господарства розміром 6.73 га. на території Подільської сільської ради народних депутатів Веселинівського району. Відповідно до статуту фермерського господарства Козіново зареєстрованого в Веселинівській райдержадміністрації 19.10. 1992 року, його засновником був [PERSON] Згідно державних актів на право постійного користування землею земельні ділянки площею 15 га та 6.73 га були надані [PERSON] для ведення фермерського господарства. Статутом фермерського господарства Козіново передбачено, що фермерське господарство здійснює господарську діяльність на земельних ділянках виділених для постійного користування. 22 травня 2014 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП за № 198842, виданий 27 травня 2014 р. Після смерті [PERSON], до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся позивач [PERSON] Постановою про відмову у вчинені нотаріальних дій від 10.04. 2015 року Веселинівською державною нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на фермерське господарство Козіново , оскільки у заявника відсутні правовстановлюючі документи на майно ФГ. Козіново , як цілісного майнового комплексу. Крім того відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, державний нотаріус послався на відсутність права власності на земельні ділянки. Відповідно до ч.1 ст. 125 ЗК у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин право власності на право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його держаної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2. цієї статті. Відповідно до ст. 131 ЗК громадяни та юридичні особи України., а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти. дарування, успадкування та інших цивільно правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК з урахуванням вимог цього Кодексу. Пленум Верховного суду України у п. 10 постанови від 30 травня 2008 року №7 " Про судову практику у справах про успадкування " розяснив судам, що відповідно до ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування/ зі збереженням її цільового призначення/ при підтверджені цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб/ емфітевзис/, право користування чужою земельною ділянкою для забудови/суперфіцій/. право користування чужим майном/ сервітут/. Згідно з ч.1 ст. 407 ЦК право користування чужою земельною ділянкою встановлюються договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦК у редакції, що діяла на час відкриття спадщини та ч.2 ст. 102 -1 ЗК право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб/ емфітевзис/ може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування. Відповідно до ст. 1216 ЦК спадкування є перехід прав та обовязків/ спадщини/ від фізичної особи, яка померла/ спадкодавця/до інших осіб / спадкоємців/ Згідно ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Посилання позивачів на те, що ст. 1225 ЦК передбачена можливість успадкування право постійного користування земельною ділянкою і таке право було успадковане не узгоджується з наведеними вимогами чинного законодавства, зокрема ч.1 ст. 407 ЦК та ч.5 ст. 1021 ЗК, якими передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення. В судовому засіданні встановлено, що такого договору між власником та позивачами які виявила бажання користуватися вказаними земельними ділянками для сільськогосподарських потреб не укладався. Щодо вимоги позивачки [PERSON] про визнання за нею право власності на земельні ділянки площею 15 га та 6.73 га розташовані на території Подільської сільської ради Веселинівського району і виділені [PERSON]М на думку суду необхідно відмовити, оскільки статтею 81 ЗК України передбачено вичерпний перелік підстав набування право власності на земельні ділянки. Крім того відповідно до ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство" фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи. Згідно зі ст. 3 цього Закону членами фермерського господарства можуть бути подружжя,їх батьки, діти, які досягли 14 річного віку. інші члени сімї. На думку суду позивачем [PERSON]В в судовому засіданні не надано доказів, щодо неправомірного виключення його з членів СФГ Козіново Відповідно до ст. 6 Статуту селянського / фермерського господарства "Козіново" питання про прийняття до членів селянського / фермерського/ господарства вирішується загальними зборами протягом місяця після надходження заяви про вступ до селянського / фермерського/ господарства. [PERSON] не надав суду доказів звернення до загальних зборів з приводу членства в господарстві та його рішення. На підставі вищезазначеного суд приходить до переконання, що позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed