Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

В вересні 2017 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до ПП «Універсальна торгова фірма «Україна» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого вказала, що з 14.06.2004 року працювала на посаді директора підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна». В вересні 2016 року відбулись загальні збори ПП «Універсальна торгова фірма «Україна», на яких було прийнято рішення про виключення позивача зі складу засновників підприємства та звільнення з посади директора, яке було оформлено протоколом № 2, протоколом № 3 від 16.09.2016 року. На підставі вказаних рішень 23.09.2016 державним реєстратором внесені відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб-підприємців. Позивачем оскаржено рішення про виключення з числа засновників та внесення відповідних змін до державного реєстру і рішенням Господарського суду Хмельницької області скасовано рішення згідно протоколу № 2 від 14.09.2016 року, визнано протиправним та скасовано внесені зміни до державного реєстру щодо зміни керівника юридичної особи. Таким чином, оскільки позивача звільнено з посади керівника незаконно, на підставі ст. 235 КЗпП, просить суд поновити на посаді директора ПП «Універсальна торгова фірма «Україна» та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 241998,57грн. та моральну шкоду у розмірі 30000грн. Заявою від 12.12.2017 року [PERSON] збільшила позовні вимоги та просила визначити причину пропуску строку позовної давності поважною та поновити строк звернення до суду, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 307998,18грн. 12.12.2017 року представник відповідача ПП «Універсальна торгова фірма «Україна» подала заперечення на позовну заяву, в яких вказала, що за позовними вимогами про поновлення на роботі сплинув строк позовної давності, з вересня 2016 року [PERSON] на роботу не виходила, крім цього з 27.09.2016 року [PERSON] працює на посаді директора в ПП «Арніка Україна», позовні вимоги не доведені, просить в задоволенні позову відмовити. Заявою від 16.01.2018 року представник відповідача ПП «Універсальна торгова фірма «Україна» відкликала відзив у звязку із поданням позивачем заяви про збільшення позовних вимог. Заявою від 20.02.2018 року [PERSON] уточнила позовні вимоги та просила визнати причину пропуску строку поважною та поновити строк звернення до суду, скасувати наказ № 359 від 26.09.2016 року про усунення від виконання обовязків директора, просить її поновити на посаді директора ПП «Універсальна торгова фірма «Україна» з 26.09.2016 року, та стягнути з ПП «Універсальна торгова фірма «Україна» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 358137,50 коп., моральну шкоду в розмірі 30000грн. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений в установленому законом порядку. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] з 14.06.2004 року працювала на посаді директора підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна». 14.09.2016 р. рішенням загальних зборів приватного підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна» оформленого протоколом № 2, на яких була присутня власник підприємства [PERSON] із часткою у статутному капіталі підприємства 50%, вирішено виключити зі складу засновників [PERSON] та звільнити її від виконання обов'язків директора. 16.09.2016 р. відбулися загальні збори власників приватного підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна», згідно з рішенням яких, оформленим протоколом № 3 від 16.09.2016 р., [PERSON] виключено зі складу учасників підприємства та звільнено з посади директора підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна». В подальшому рішенням власника приватного підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна», оформленого протоколом № 4 від 18.09.2016 р., скасовано рішення загальних зборів приватного підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна» оформленого протоколом № 2 від 14.09.2016 р. Наказом приватного підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна» №359 від 26.09.2016 р. [PERSON] звільнено з посади директора підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна» на підставі ч.1. ст.41, ч.4 ст.40 КЗпП України. Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.10.2016 року № 924/926/16, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 року, визнано недійсним рішення загальних зборів приватного підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна», оформлене протоколом № 2 від 14.09.2016 р., як такого, що суперечить нормам законодавства та положенням статуту. Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.05.2017 року № 686/19110/16-ц визнано протиправними та скасовані внесені зміни державним реєстратором комунального підприємства "Центр сприяння бізнесу міста Києва" [PERSON] 23.09.2016 року №1673 10700 0600 0823 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до відомостей про приватне підприємство "Універсальна торгова фірма "Україна" щодо зміни керівника юридичної особи, визнані протиправними та скасовані внесені зміни державним реєстратором комунального підприємства "Центр сприяння бізнесу міста Києва" [PERSON] 23.09.2016 року №1673 10500 0900 0823 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до відомостей про приватне підприємство "Універсальна торгова фірма "Україна" щодо зміни статутного або складеного капіталу, зміни складу або інформації про засновників. Суд вважає, що важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення, бажано, конкретних трудових обовязків. Верховний Суд України та Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїх рішеннях звертають увагу, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України підставою для звільнення є вчинення особою разового грубого порушення трудових обовязків, а не триваюче порушення, зокрема, неналежне виконання своїх обовязків тощо. Згідно з позицією Верховного суду України, яка була викладена в Ухвалі від 21 липня 2010 р., характер проступку та обставини, за яких його вчинено, не свідчать про те, що таке порушення трудових обовязків є грубим. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Враховуються характер дій або бездіяльності працівника, вчинення порушення умисно або з необережності та суттєвість наслідків порушення: негативні наслідки, які настали, або такі, що ймовірно могли настати із завданням роботодавцю значної матеріальної або моральної шкоди, зокрема невиконання вимог податкового, трудового, господарського законодавства. Відповідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992, № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Згідно з пунктом 4 статі 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі зясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обовязку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами. Відповідно до ст. 9 Конвенції МОП N 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, яка ратифікована Верховною Радою 04.02.94 р. тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено в ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцю. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником відповідача в силу вимог ст.81 ЦПК України не доведено та не представлено доказів, які вказують на одноразове грубе порушення трудових обовязків позивачем та прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин,тобто не доведено законності звільнення [PERSON] на підставі ч.1. ст.41, ч.4 ст.40 КЗпП України. Тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли підтвердження у судовому засіданні та слід визнати незаконним наказ директора приватного підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна» №359 від 26.09.2016 року про звільнення. Відповідно до положень ч.2 ст. 235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно роз'яснень, викладених у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. Відповідно до п. 8 р. 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число \~календарних днів за цей період. [PERSON] відомостей про застраховану особу Пенсійного фонду України підтверджується розмір, виплаченої заробітної плати позивачу за липень, серпень 2016 року по 22000 грн. у кожному місяці.Отже, середньоденна заробітна плата складає: 22000 грн. /43 робочих дні = 511,63 грн. Кількість робочих днів вимушеного прогулу з 26.09.2016 року по 20.02.2018 року складає 350 робочих дні. Отже, заробіток за час вимушеного прогулу за зазначений період \~складає 183675,17 грн. (359 роб.дні х 511,63 грн.). Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що дійсно мало місце незаконне звільнення позивача, тому позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню та з приватного підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна» підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 183675,17 грн. з нарахуванням і утриманням з суми середнього заробітку податку на доходи фізичних осіб та інших обов'язкових плат при виплаті цих коштів. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зокрема, відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Беручи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають до часткового задоволення вимоги позивача щодо стягнення моральної шкоди, так як розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психологічних), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості), беручи до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. Тому, суд вважає, визначити позивачу моральну шкоду, що підлягає до стягнення з відповідача у розмірі 5000 грн. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки. Встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. [PERSON] звільнено з посади директора 26 вересня 2016 року, у жовтні цього ж року остання звернулась до суду щодо захисту свого порушеного права, як засновник підприємства та рішенням Господарського суду Хмельницької області від 26.10.2016 року № 924/926/16, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.01.2017 року, визнано недійсним рішення загальних зборів приватного підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна», оформлене протоколом № 2 від 14.09.2016 р., як такого, що суперечить нормам законодавства та положенням статуту. Крім цього, постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.05.2017 року № 686/19110/16-ц визнано протиправними та скасовані внесені зміни державним реєстратором комунального підприємства "Центр сприяння бізнесу міста Києва" [PERSON] 23.09.2016 року №1673 10700 0600 0823 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань до відомостей про приватне підприємство "Універсальна торгова фірма "Україна" щодо зміни керівника юридичної особи, визнані протиправними та скасовані внесені зміни. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги, що строк з 26.09.2016 року до моменту звернення до суду 05 вересня 2017 року позивач пропустила з поважних причин, тому суд вважає, що достатньо підстав для поновлення [PERSON] строку звернення до суду. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, відповідно до пропорційного задоволення позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та останнім заявлено три вимоги тому з приватного підприємства «Універсальна торгова фірма «Україна», що знаходиться за адресою м. Хмельницький пров. Проскурівський, 1 за слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1920 грн.

Outcome: partial