Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-11 00:00:00

Описова частина Зміст позовних вимог [PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області із позовною заявою до Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головного Управління державної казначейської служби України у Луганській області про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 17 вересня 2010 року з позивачем стався нещасний випадок відповідно деякого був складений акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 18 вересня 2010 року. Причинами нещасного випадку є: психофізіологічна травмування внаслідок протиправних дій інших осіб; технічна незадовільний технічний стан території: організаційна невиконання посадових обов`язків. Діагноз згідно з листком непрацездатності або довідкою лікувально-профілактичного закладу: ВПЧМТ: забій головного мозку середнього ступеня тяжкості з наявністю відкритого проникаючого втисненого оскольчатого переламу правої тім`яно-потиличної області, правої тім`яно-скроневої області, лінійні переломи зводе з переходом на підставу черепу, очами забитих місць обох лобних часток, лівої скронево-потиличної області, пневмоцефалія, забиті рани голови. Згідно з копіями виписок з акту огляду МСНК 04 І 348 від 24 січня 2011 року, 041451 від 21 січня 2013 року, 041493 від 26 січня 2015 року та 041039 від 07 лютого 2017 року позивачу було встановлено 100% втрати професійної працездатності та І групу інвалідності у зв`язку з виробничою травмою та трутовим каліцтвом від 18 вересня 2010 року, позивач потребує постійного стороннього догляду та медикаментозного лікування. В зв`язку з вищезазначеним в травні 2017 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до роботодавця Товариства з обмеженою відповідальністю «Тсхмашсервіс - 2006» про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом при виконанні градових обов`язків. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.08.2017 року, задоволено частково позов [PERSON] до ТОВ «Техмашсервіс - 2006» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми: стягнуто з відповідача на користь позивача 50000 грн. моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 25.10.201 7 року рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.08.2017 року змінено та стягнуто з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 200000 грн. Вказане рішення суду набрало законної сили 17.08.2017 року . На виконання вказаного рішення суду Артемівським міськрайонним судом видано виконавчий лист №219/5319/17 та його виконання з 28.11.2017 року перебуває на виконанні в Лисичанському міському відділі Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області за місцем знаходження юридичної особи. У зв`язку з тривалим не виконанням рішення суду 23 серпня 2018 року представником позивача було надіслано на електронну адресу Лисичанського МВ ДВС ГТУЮ Луганської області скаргу на ім`я начальника зазначеного відділу на бездіяльність державного виконавця. Постановою про наслідки перевірки виконавчого провадження, винесеною начальником Лисичанського MB ДВС ГТУЮ Луганської області 26.10.2018 року скаргу представника стягувача за довіреністю на бездіяльність головного державного виконавця Резнікової І.О. залишено без задоволення, оскільки останньою проводяться всі необхідні заходи примусового виконання відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». В зв`язку з вищезазначеним через свого представника, позивач звернулась до суду зі скаргою на дії начальника Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області на бездіяльність головного державного виконавця Лисичанського МВ ДВС ГТУЮ Луганської області. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду від 16 квітня 2019року, яка набрала законної сили, вимоги скарги задоволено частково: визнано неправомірними дії начальника Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області щодо винесення постанови від 26.10.2018 року про залишення без задоволення за наслідками перевірки виконавчого провадження № 219/5319/17 за скаргою представника [PERSON] [PERSON] на бездіяльність головного державного виконавця Резнікової Інни Олександрівни. Скасовано постанову начальника Лисичанського міського виділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області від 26.10.2018 року про залишення без задоволення за наслідками перевірки виконавчого провадження №219/5319/17 за скаргою представника [PERSON] на бездіяльність головного державного виконавця Резнікової Інни Олександрівни. Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області щодо не виконання виконавчого листа №219/5319/17, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області 06.11.2017 року про стягнення з ТОВ «Техмашсервіс 2006 » на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 200000 грн. Зобов`язано головного державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області здійснити в межах виконавчого провадження №55227736 з виконання виконавчого листа №219/5319/17, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області 06.11.2017 року про стягнення з ТОВ «Техмашсервіс 2006» на користь [PERSON] , моральної шкоди в розмірі 200000 грн., наступні виконавчі дії: - у відповідності до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» надіслати сягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження №5227756 від 28.11.2017 року рекомендованим поштовим відправленням; - у відповідності до вимог ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» проводити перевірку майнового стану боржника, не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника; - у відповідності до вимог п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» повторно звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника керівника ТОВ «Техмашсервіс-2006» за межі України до виконання зобов`язань за рішенням; - у відповідності до вимог ч. 2 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» звернутися до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження. В зв`язку з тим, що до теперішнього часу ані рішення суду яким стягнуто моральну шкоду, ані ухвала суду, якою визнано дії Державної виконавчої служби не правомірними та зобов`язано вчинити певні дії - не виконані, через що позивач змушена звернутися до суду із позовом до Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, Головного управління державної казначейської служби України у Луганській області про відшкодування моральної шкоди. На підставі викладеного просила суд стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного рахунку Головного Управління Державної Казначейської Служби України у Луганській області на користь [PERSON] 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. Надходження позовної заяви та інших заяв до суду 28.02.2020 року ухвалою суду було прийнято до свого провадження цивільну справу № 415/6628/19 та призначено справу до розгляду (а.с. 89). 30.09.2019 року представником відповідача Головного Управління державної казначейської служби України у Луганській області був наданий відзив на позовну заяву, в якому він посилається на те, що у позовній заяві позивачка [PERSON] зазначає Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області у якості відповідача з чим не може погодитися, зважаючи на наступне. Відповідно до п. 1 Положення про головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затверджене наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 № 1280, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 жовтня 2011 р. за № 1236/19974 (далі - Положення № 1280), Головні управління Державної казначейської служби України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - Головне управління Казначейства) є територіальними органами Державної казначейської служби України, основним завданням яких є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Головне управління Казначейства відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (п.п. 14 п. 4 Положення № 1280). Головне управління Казначейства є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в установах Казначейства та банках (п. 18 Положення № 1280). Пред`являючи позовну заяву до юридичної особи - Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області - позивачем зазначено неналежний спосіб стягнення моральної шкоди саме з єдиного рахунку юридичної особи, оскільки Головне управління в жодних правових або будь-яких інших відносинах, ані з позивачем, ані з першим відповідачем не перебуває, тому Головне управління не може виступати у якості відповідача по справі. Згідно з положеннями Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку. Казначейське обслуговування бюджетних коштів передбачає розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, контроль за здійсненням бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень бюджету, взятті бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів та здійсненні платежів за цими зобов`язаннями, ведення бухгалтерського обліку і складання звітності про виконання бюджетів, здійснення інших операцій з бюджетними коштами. До повноважень Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області не належить відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, оскільки у територіальних органах Державної казначейської служби України рахунки щодо відшкодування вищевказаної шкоди не відкриваються і відповідно видатки на ці цілі не передбачено. Механізм виконання органами Державної казначейської служби України рішень про стягнення коштів державного бюджету визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (зі змінами) (далі - Порядок № 845). Пунктом 38 Порядку № 845 передбачено, що для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень в Державній казначейській службі України відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Державною казначейською службою України за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету. Згідно з додатком 3 до Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629- VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» на поточний рік передбачено державні видатки за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб», яка закріплена за Державною казначейською службою України. Таким чином, моральна шкода підлягає стягненню не з єдиного рахунку юридичної особи Головного управління, а з державного бюджету, що не є тотожним у процесі виконання рішення суду, відповідно і відповідачем у справі повинне виступати не Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області, як юридична особа, а Держава в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області, оскільки Головне управління не повинно відповідати коштами, передбаченими на утримання установи, за дії або бездіяльність органів державної влади. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. На підставі викладеного просив вирішити питання щодо процесуального статусу Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області та замінити відповідача 2 - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області на Державу Україна, в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Луганській області. Просили відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. 12.05.2020 року представник позивача [PERSON] надав письмове клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності. 12.05.2020 року позивач надав клопотання в якому просила справу розглядати за її відсутності. 29.07.2020 року ухвалою суду у справі №415/6628/19 відмовлено у задоволенні клопотання Головного Управління державної казначейської служби України в Луганській області про заміну первісного відповідача належним відповідачем. Доводи особи, яка подала позов Позовна заява мотивована тим, що відповідач не виконує рішення суду щодо стягнення моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмове клопотання, в якому просила справу розглядати без її участі, позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав письмове клопотання, в якому просив суд розглянути справу за його відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача Лисичанського міського відділу Державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи або відзив на позов не надав. Представник відповідача Головного Управління державної казначейської служби України у Луганській області в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив обґрунтування для відмови у задоволенні позову. Вважає, що ГУ ДКСУ не є належним відповідачем у справі, а належним відповідачем є Держава Україна в особі Головного управління державної казначейської служби України в Луганській області. Заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правових відносин. Фактичні обставини справи, встановлені судом З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ №059881 [PERSON] [INFO] є інвалідом І групи, причина інвалідності - трудове каліцтво, інвалідність встановлена без терміново. Згідно з заочним рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.08.2017 року справа 219/5319/17, провадження 2/219/3134/2017 позов [PERSON] до ТОВ «Техмашсервіс- 2006» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 50 000 грн. моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов`язків внаслідок виробничої травми. Згідно з рішенням апеляційного суду Донецької області від 25.10.2017 року справа 219/5319/17, провадження 22-ц/775/1741/2017, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.08.2017 року змінено та стягнуто з відповідача на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 200 000 грн., судовий збір в розмірі 1344 грн. Згідно з ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.04.2019 року справа №219/5319/17, провадження 4-с/219/2/2019, визнано неправомірними дії начальника Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області щодо винесення постанови від 26.10.2018 року про залишення без задоволення за наслідками перевірки виконавчого провадження № 219/5319/17 за скаргою представника [PERSON] [PERSON] на бездіяльність головного державного виконавця Резнікової Інни Олександрівни. Скасовано постанову начальника Лисичанського міського виділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області від 26.10.2018 року про залишення без задоволення за наслідками перевірки виконавчого провадження №219/5319/17 за скаргою представника [PERSON] на бездіяльність головного державного виконавця Резнікової Інни Олександрівни. Визнано неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області щодо не виконання виконавчого листа №219/5319/17, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області 06.11.2017 року про стягнення з ТОВ «Техмашсервіс 2006 » на користь [PERSON] моральної шкоди в розмірі 200000 грн. Зобов`язано головного державного виконавця Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Луганської області здійснити в межах виконавчого провадження №55227736 з виконання виконавчого листа №219/5319/17, виданого Артемівським міськрайонним судом Донецької області 06.11.2017 року про стягнення з ТОВ «Техмашсервіс 2006» на користь [PERSON] , моральної шкоди в розмірі 200000 грн., наступні виконавчі дії: - у відповідності до вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» надіслати сягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження №5227756 від 28.11.2017 року рекомендованим поштовим відправленням; - у відповідності до вимог ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» проводити перевірку майнового стану боржника, не рідше ніж один раз на два тижні щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника; - у відповідності до вимог п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» повторно звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника керівника ТОВ «Техмашсервіс-2006» за межі України до виконання зобов`язань за рішенням; - у відповідності до вимог ч. 2 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» звернутися до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення за наявності ознак кримінального правопорушення в діях особи, яка умисно перешкоджає виконанню рішення чи в інший спосіб порушує вимоги закону про виконавче провадження. Мотивувальна частина Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 11 вересня 2013 року (справа №6-48цс13), при відшкодування моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України та ст. 11 Закону України від 24 березня 1998 року №202/98-ВР "Про державну виконавчу службу". Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про звернення громадян" у разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов`язані з поданням і розглядом скарги, обґрунтовані витрати, понесені у зв`язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку. Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 01 листопада 1996 року №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" роз`яснив, що суди мають суворо додержувати передбаченого ст. 56 Конституції права особи на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. У рішенні від 03 жовтня 2001 №12-рп/2001 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 32 Закону України "Про Державний бюджет України на 2000 рік" та статті 25 Закону України "Про Державний бюджет України на 2001 рік" (справа про відшкодування шкоди державою) Конституційний Суд дійшов висновку, що Конституція України гарантує громадянам у таких випадках право на відшкодування шкоди за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів (статті 56, 62). У пункті 10-1 постанови від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави. Таким чином встановлено, що Конституція України та відповідні нормативно-правові акти гарантують, що шкода, заподіяна незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню за рахунок держави. Крім того, у статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»). Відповідно до чіткої й усталеної практики Європейського Суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. рішення від 19 березня 1997 року у справі "Горнсбі проти Греції", п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. рішення у справі "Immobiliare Saffi" проти Італії", заява N 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V). У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні Європейський суд з прав людини в пункті 100 рішення від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди. Проблема невиконання остаточних рішень проти держави розглядалась в пілотному рішенні ЄСПЛ проти України по справі " Юрій Миколайович Іванов проти України" (рішення у справі " Юрій Миколайович Іванов проти України" від 15 жовтня 2009 року, заява N 40450/04), а також у ряді інших справ проти України, які також розглядались на основі усталеної практики Суду з цього питання. У п. 53 цього рішення ЄСПЛ зауважив, що саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі Войтенка; рішення у справі "Ромашов проти України" (Romashov v. Ukraine), N 67534/01, від 27 липня 2004 року; у справі "Дубенко проти України" (Dubenko v. Ukraine), N 74221/01, від 11 січня 2005 року; та у справі "Козачек проти України" (Kozachek v. Ukraine), N 29508/04, від 7 грудня 2006 року). Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою (див. рішення у справі "Шмалько проти України" (Shmalko v. Ukraine), N 60750/00, п. 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі "Сокур проти України" (Sokur v. Ukraine), N 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі "Крищук проти України" (Kryshchuk v. Ukraine), N 1811/06, від 19 лютого 2009 року). В одній з перших справ проти України, в якій ЄСПЛ розглядав питання наявності ефективних засобів юридичного захисту щодо скарг на тривале невиконання судових рішень, Суд нагадав свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу N 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі "Войтенко проти України" від 29 червня 2004 року N 18966/02). У п. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" зазначено, що "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою, і без укладання спеціальної угоди, юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції", а ст.ст. 13 і 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23.02.2006 року передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права" та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду. Отже, забезпечення адекватного та достатнього відшкодування за невиконання або несвоєчасне виконання рішень національних судів є прямим обов`язковим держави. При цьому, держава, запровадивши компенсаторний засіб юридичного захисту, має подбати про те, щоб такий засіб не вважався неефективним. Так, позивач довів, що при здійсненні виконавчого провадження державним виконавцем була допущена бездіяльність під час виконання рішення Артемівським міськрайонним судом Донецької області від 06.11.2017 року. Дійсно, матеріалами справи підтверджуються певні факти, які можуть свідчити про надмірну тривалість виконавчого провадження. Ураховуючи викладене, суд погоджується, що наведені позивачем факти можуть свідчити про надзвичайну тривалість виконавчого провадження у справі, яке триває з листопада 2017 року, що на дату звернення до суду позивача з позовною заявою становило майже 2 роки. За такий строк орган державної виконавчої служби мав би або закрити провадження, або забезпечити реальне примусове виконання рішення суду. Надмірна тривалість виконавчого провадження на тлі бездіяльності посадових осіб, тривале невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача, неминуче викликає у останнього почуття розпачу та здатні призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів ДВС; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність, невизначеністю можливості розраховувати на використання та розпорядження своїми ж власними коштами тощо. Обставини протиправних дій відповідача встановлені судовим рішенням, яке набуло законної сили, а отже в силу приписів ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. За цих обставин, оскільки неможливість для позивача отримати виконання рішення, винесеного на її користь, протягом тривалого строку становить втручання у її право на мирне володіння своїм майном та є порушенням вимог § 1 ст. 6 Конвенції та ст. 1 Протоколу N 1, суд приходить до висновку, що через душевні страждання, які позивач зазнав у зв`язку з надмірно тривалим невиконанням остаточного рішення через бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби , за дії (бездіяльність) яких держава несе відповідальність, відповідно до ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України заявник має право на відшкодування йому за рахунок держави моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.. Зазначені кошти підлягають стягненню з Державного бюджету України. Суд також погоджується з доводами відповідача Головного Управління Державної казначейської служби України в Луганській області відносно того, що Головне Управління Державної казначейської служби України в Луганській області не є належним відповідачем. Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 №215 (зі змінами) (далі - Положення № 215) Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (п.п. 3 п. 4 Положення № 215). Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках (п. 17 Положення № 215). Пред`являючи позовну заяву до юридичної особи - Головного Управління Державної казначейської служби України в Луганській області позивачем зазначено неналежний спосіб стягнення моральної шкоди, а саме: з юридичної особи, оскільки Казначейство в жодних правових або будь-яких інших відносинах, ані з позивачем, ані з першим відповідачем не перебуває, тому Казначейство не може виступати у якості відповідача по справі. Таким чином, заявлена моральна шкода, у разі задоволення позову, підлягає стягненню не з юридичної особи, а з державного бюджету, що не є тотожним у процесі виконання рішення суду. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Судом встановлено, що позивача звільнено від сплати судового збору, тому у порядку ч. 6 ст. 141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача - у дохід держави.

Outcome: approved