Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

27.01.2021 року до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обгрунтування позову позивач зазначив, що на підставі рішення Оратівського районного суду Вінницької області від 4 жовтня 2009 року з нього стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини з усіх його видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. [INFO] він зареєстрував шлюб з другою жінкою, в шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02.01.2019 року у справі №702/1000/18 з позивача стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач зазначає, що з 01.10.2009 року своєчасно сплачував аліменти, проте з народженням другої дитини у новому шлюбі та необхідністю сплачувати аліменти на утримання другого сина подальша сплата аліментів у повному розмірі є неможливою. Його матеріальний стан на даний час не дає можливості сплачувати аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ј частини його доходів (заробітку) щомісячно у зв`язку із зміною його матеріального стану як платника аліментів, так як його доходи зменшилися, він на даний час безробітній та не має можливості влаштуватись на нову роботу за спеціальністю із заробітком необхідним та достатнім для утримання не лише себе, але й двох своїх синів. Крім того, на утриманні позивача також знаходиться його мати, яка важко хворіє та потребує догляду, так як є інвалідом ІІІ групи. У власності позивача відсутнє рухоме та нерухоме майно, а тому позивач, у зв`язку з суттєвою зміною матеріального стану, просить зменшити розмір аліментів на користь відповідачки [PERSON] на утримання сина [PERSON] з 1/4 до 1/6 частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 16.02.2021 року провадження у справі № 141/56/21 відкрито та розгляд справи вирішено проводити 24.03.2021 року за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачем отримано ухвалу суду 24.02.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи. Згідно ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними. До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010). 09 березня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, так як, відповідно до Постанови Верховного Суду у справі № 565/2071/19 від 16.09.2020 року, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. При цьому, відповідно до ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадженння», загальний розмір усіх відрахувань від кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. На сьогоднішній день з позивача не стягується граничний розмір відрахувань, а тому відсутні підстави для зменшення розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини. Крім того, позивачем не надано доказів того, що він здійснює догляд за матір`ю, доказів того, що мати потребує догляду та доказів того, що у матері немає інших осіб, які, крім відповідача, можуть здійснювати відповідний догляд. Також, наявність хворих та непрацездатних батьків не може слугувати самостійною підставою для зменшення розміру аліментів. Зазначає, що позивач є людиною працездатного віку, жодних доказів на підтвердження того, що у позивача існують проблеми зі здоров`ям або певні перепони для заробітку коштів на утримання неповнолітньоїх дитини, суду не надано. Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Оратівського районного суду Вінницької області у справі № 2-299 від 04.10.2009 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину задоволено, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі ј частини доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.10.2009 року до повноліття дитини. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] . Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області у справі № 702/1000/18 від 02.01.2019 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину задоволено, вирішено стягнути [PERSON] на користь [PERSON] кошти на утримання дитини: сина, [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.12.2018 року до досягнення ним повноліття. Відповідно до довідки № 469 від 25.01.2021 року, виданої виконавчим комітетом Монастирищенської міської ради Монастирищенського району Черкаської області, гр. [PERSON] дійсно проживає з матір`ю [PERSON] , 1964 року народження, інвалідом 3 групи, за адресою [ADDRESS] . Згідно довідки № 4, виданої 16.02.2021 року директором загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів с. Балабанівка, [PERSON] , [INFO] , навчається в загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів з 01.09.2017 року. Рідний батько [PERSON] , [PERSON] , в школі жодного разу не був, навчанням сина не цікавився, батьківські збори не відвідував. Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів відповідно до виконавчого листа № 2-239 від 23.12.2010 року Оратівського районного суду Вінницької області про стягнення з [PERSON] ј частини аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з липня 2019 року та станом на 01.02.2021 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів становить 13962,77 грн. Розрахунок здійснено із розрахунку 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд керується наступним. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку В ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч. 1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно із ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. А тому, зміна сімейного становища чи погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись з позовом до суду, [PERSON] посилався на погіршення свого матеріального становища (на даний час безробітній), стягненням аліментів на другу дитину та перебуванням у нього на утриманні матері, яка є інвалідом ІІІ групи та потребує догляду. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. При цьому, суд зауважує, що позивачем в позовній заяві не доведено зміну матеріального стану, зокрема, не надано належних та допустимих доказів про доходи позивача за останні шість місяців та підтвердження того, що позивач не працює, відсутні докази, які свідчать про стан здоров`я позивача, а також не надано доказів того, що позивач здійснює догляд за матір`ю, що мати потребує такого догляду (посвідчення інваліда), та не надано доказів про відсутність у матері позивача інших осіб, які також можуть здійснювати відповідний догляд. Крім того, зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. При цьому, рішенням Оратівського районного суду Вінницької області від 4 жовтня 2009 року встановлений розмір аліментів , що підлягають стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі ј частини доходів (заробітку) щомісячно, та, як вбачається із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, розрахунок здійснено із розрахунку 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а тому розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення без підтвердження погіршення матеріального становища платника аліментів, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини - [PERSON] , [INFO] , та суперечитиме її інтересам. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460 св 20). Відповідно до ч.3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Позивачем не доведено, що станом на день звернення до суду з позовом з вимогою про зменшення розміру аліментів розмір відрахувань з його заробітної плати та інших видів доходів перевищує 70 відсотків. З врахуванням вказаних обставини справи та доказів, які містяться у матеріалах справи, суд приходить до висновку про необгрунтованість заявлених позовних вимог, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed