Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яка була уточнена в процесі судового розгляду (а.с. 47-50), в якій просить достроково розірвати кредитний договір, та в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 37 190, 64 грн., з яких: 17 157, 82 грн. - пеня; 20 032, 82 грн. - основна сума боргу, звернути стягнення на предмет іпотеки - гаражний бокс [ADDRESS], загальною площею 16,10 кв.м., що належить на праві власності [PERSON], встановити спосіб реалізації нерухомого майна шляхом його продажу на прилюдних торгах з початковою ціною реалізації 50 000 грн., стягнути правову допомогу в розмірі 7 800 грн., посилаючись на те, що між сторонами було укладено кредитний договір, внаслідок невиконання вимог якого виникла заборгованість, а з метою забезпечення належного виконання відповідачем зобов'язань по кредитному договорі було укладено іпотечний договір. Щодо стягнення правової допомоги посилався на договір про надання правової допомоги. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, посилаючись на викладене в позовній заяві, при цьому просила врахувати сплачену відповідачем суму заборгованості в розмірі 8 000 грн. в якості погашення пені. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо наявності заборгованості за кредитом, яку він почав сплачувати належним чином, зокрема, за час розгляду справи наи сплачено 23 000 грн. Зазначав про укладення з позивачем договору з визначенням нового графіку погашення заборгованості. Заперечував щодо звернення стягнення на гаражний бокс, однак ні правового обґрунтування, ні доказів своїх заперечень суду не надав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 16 квітня 2013 року між сторонами укладено кредитний договір, у відповідності до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 30 000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 60 % строком до 26 квітня 2015 року, а відповідач зобов'язався виконати кредитні зобов'язання в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Банком зобов'язання за договором виконались, а саме відповідачу надались кредитні кошти. У свою чергу позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитними договорами. Відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між 26 квітня 2013 року укладено договір іпотеки, згідно з яким надано в іпотеку нерухоме майно, а саме гаражний бокс [ADDRESS], загальною площею 16,10 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Повідомлення позивача про необхідність усунути порушення умов кредитного договору та сплати процентів за користування кредитом неодноразово доводилися до відома відповідача, однак останнім не було вчинено жодних дій, які б свідчили про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник має повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позивачем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідач порушив умови договору в частині неповернення кредиту та несплати відсотків за його користування та не виконав взяті на себе зобов'язання. Відповідач, не сплативши у вказаний договорі строк кредит, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Зокрема, у разі порушення позичальником зобов'язань за кредитним договором, позивач має право достроково стягнути наданий кредит, проценти, комісії та інші витрати, пов'язані з виконанням цього договору, в тому числі і шляхом звернення стягнення на забезпечення. При цьому позивач виконав свої зобов'язання, а саме надав кредит, а позичальник, у свою чергу, зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом у визначені договором терміни, а також виконати інші свої зобов'язання згідно з кредитним договором. Станом на час подачі позову 02 жовтня 2014 року заборгованість відповідача становила 52 190, 64 грн. За період розгляду справи, відповідачем було сплачено 15 000 грн., з урахуваннам чого позивачем були уточнені позовні вимоги. Станом на 19 лютого 2015 року заборгованість відповідача становила 37 190, 64 грн., з яких: 17 157, 82 грн. - пеня; 20 032, 82 грн. - основна сума боргу. В судовому засіданні 24.03.2015 представник позивача просила врахувати сплачену відповідачем, після надання уточненої позовної заяви, суму заборгованості по пені в розмірі 8 000 грн. та звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 29 190,64 грн., з яких: 9 157,82 грн. - пеня; 20 032, 82 грн. - основна сума боргу Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ч. 1 ст. 38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь - якій особі - покупцеві. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Невиконання відповідачем зобов'язань по кредитному договору є істотним порушенням договору. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання законної сили рішенням суду про зміну або розірвання договору. З огляду на те, що відповідачем не були виконані умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, доказів протилежного відповідачем суду не надано, за таких обставин позовні вимоги в частині достроково розірвання договору є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З огляду на викладене, вимоги позивача про розірваннч договору та звернення стягнення на предмет іпотеки є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню. Щодо стягнення правової допомоги, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині, у зв'язку з відсутністю належного правового обґрунтування та доказів на стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 7 800 грн. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Торутою Л.П. укладено договір про надання правової допомоги, у відповідності до якого розмір гонорару складає 7 800 грн. Відповідно до квитанції про оплату послуг адвоката, останній сплачено 5 000 грн. Зокрема, суду незрозуміло з чого виходили сторони договору про надання правової допомоги, встановлюючи саме зазначений розмір гонорару, зокрема в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем правової допомоги саме в розмірі 7 800 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Судом встановлено, що представник позивача перебував у судових засідання, а саме: 08.12.2014 року - 9 хв.; 19.01.2015 року - 16 хв.; 03.03.2015 року - 13 хв.; 05.03.2015 року - 28 хв. та 24.03.2015 року - 44 хв., загалом 1 год. 50 хв. (110 хв.) Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" розмір мінімальної заробітної плати становить 1218 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 893, 2 грн., виходячи з наступного розрахунку: Виходячи з розміру мінімальної заробітної плати за 2015 рік: 1218/100*40*110/60 = 893,2 грн. Суд враховує також надання представником правової допомоги під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (складання позовної заяви, уточненої позовної заяви та інш.). Виходячи з наведеного, витрати на правову допомогу за участь представника позивача під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді становить: 1218/100*40*120/60= 974, 4 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в загальному розмірі 1867, 6 грн. (893, 2 грн. + 974, 4 грн.). На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial