Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

Позивач звернувся в Хмільницький міськрайонний суд з позовом до [PERSON], ПАТ СК "Універсальна" та просив стягнути з ПАТ "СК "Універсальна" страхове відшкодування в розмірі 42845,42 гривень, з [PERSON] витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 950 гривень, на виклик відповідача для проведення огляду експертом пошкоджень автомобіля в розмірі 62 гривень. Позовні вимоги мотивовані тим, що 01.08.2015 року водій [PERSON] в м. Гнівань по вул. Побузькій, керуючи транспортним засобом "Форд Транзит", д.н.з. [NUMBER], при зміні напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоду і небезпеку для інших учасників дорожнього руху, а саме автомобілю [NUMBER], під керуванням [PERSON], який здійснював обгін в попутному напрямку, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів, внаслідок чого спричинено матеріальну шкоду. За порушення вимог п. 10.1 ПДР, що призвело до скоєння ДТП, відносно водія [PERSON] співробітниками ДАІ було складено протокол про адміністративне правопорушення. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції водій [PERSON] своєї вини не визнав у звязку із чим судом було призначено автотехнічну експертизу. З огляду на те, що висновок автотехнічної експертизи надійшов до суду лише 08.12.2015 року і пройшло більше трьох місяців з дня вчинення адміністративного правопорушення, судом, на підставі п.7 ст .247 КУпАП, справу було закрито у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності визначених ст. 38 КУпАП. Відсутність постанови суду по адміністративній справі не звільняє відповідача від обовязку доказування своєї невинуватості. Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він і не позбавлений цього права. У матеріалах як цивільної, так і адміністративної справ відсутні докази, які б свідчили, що шкода була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Сам по собі факт не притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення від цивільної відповідальності. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована в ПАТ "СГ "ТАС" згідно полісу обовязкового страхування АІ/7649890 строк дії з 09.04.2015 по 08.04.2016 року, тобто чинним на момент ДТП. Цивільно-правова відповідальність іншого учасника ДТП була застрахована в ПАТ "СК "Універсальна" згідно з полісом АІ/7879395, чинним на момент ДТП. Відповідно, на виконання вимог п. 33.1.4 ст. 33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач звернувся до страховика письмовим повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Представником страховика було здійснено огляд транспортного засобу, однак, оцінка пошкоджень ним не проводилась. З огляду на те, що ПАТ "СК "Універсальна" не було здійснено оцінки розміру збитків у встановлений законом термін, позивач змушений самостійно замовляти проведення автотоварознавчого дослідження, з метою визначення розміру шкоди завданої внаслідок ДТП. Згідно із висновком автотоварознавчого дослідження від 08.02.2016 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля DAEWO MATIZ, реєстраційний номер [NUMBER] внаслідок його пошкоджень під час ДТП складає 42845,82 гривень. Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України випливає, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором, чого страховиком зроблено не було. Вартість автотоварознавчого дослідження складає 950 гривень, що підтверджується квитанцією № 42 від 08.02.2016 року. За офіційний виклик [PERSON] для проведення огляду експертом пошкоджень автомобіля позивачем сплачено 62,04 гривень, які позивач просить стягнути за відповідача [PERSON] Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, надали пояснення аналогічні тому, що вже викладено позивачем у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що ним не було допущено порушення правил дорожнього руху, що саме позивач порушив ПДР так як здійснював обгін на пішохідному переході, про що свідчить дорожній знак на участку дороги де позивач керуючи автомобілем здійснював обгін автомобіля під його керуванням. Представник відповідача ПАТ "СК "Універсальна" в судове засідання не з"явився, надіслав до суду письмові заперечення, в яких просив проводити розгляд справи без участі представника ПАТ "СК "Універсальна", а у задоволенні позову відмовити через його безпідставність. При цьому зазначають, що оскільки [PERSON] не було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення та не притягнуто до адміністративної відповідальності, тому у останнього не виникає цивільно-правової відповідальності. Також [PERSON] не є належним позивачем, так як власником пошкодженого ТЗ є [PERSON] і саме вона зверталася до СК з заявою про виплату страхового відшкодування. Третя особа [PERSON] просила позовні вимоги позивача задовольнити, так як позивач [PERSON]А є її чоловіком і є співвласником пошкодженого автомобіля, вона не заперечує щодо виплати страхового відшкодування саме позивачу Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ СХТ 016922, власником автомобіля [NUMBER], 2006 року випуску, є [PERSON], дата реєстрації ТЗ 16.04.2015 року (а.с.26,79). Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення АП1 № 031912 від 01.08.2015 року, 01.08.2015 року водій [PERSON] в м. Гнівань по вул. Побузькій, керуючи транспортним засобом "Форд Транзит", д.н.з. [NUMBER], під час зміни напрямку руху, не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоду і небезпеку для інших учасників дорожнього руху, а саме автомобілю [NUMBER] під керуванням [PERSON], який здійснював обгін в попутному напрямку, чим порушив п. 10.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП (а.с.85). Відповідно до відомостей про пошкодженні транспортні засоби внаслідок ДТП, які відображені у схемі ДТП від 01.08.2015 року, складеної працівниками поліції з участю водіїв [PERSON] , [PERSON], на автомобіля [NUMBER], зафіксовано візуальні пошкодження, а саме: деформація переднього правого крила, переднього капота, правої передньої двері, правої арки переднього вітрового скла, вм"ятина даху з правої сторони, тріщина вітрового скла, розбита передня декоративна решітка радіатора автомобіля, розбита права передня фара, пошкоджено лакофарбове покриття переднього бампера (а.с. 87). Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення в суді першої інстанції водій [PERSON] своєї вини не визнавав, в звязку із чим судом постановою від 07.09.2015 року було призначено автотехнічну експертизу (а.с.90). Постановою Тиврівського районного суду Вінницької області від 23.12.2015 року справа про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрита у звязку із закінченням строків притягнення особи до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. Висновок автотехнічної експертизи надійшов до Тиврівського районного суду 08.12.2015 року (а.с. 92,100). Постановою апеляційного суду Вінницької області від 22.01.2016 року постанову Тиврівського районного суду від 23 грудня 2015 року залишено без змін (а.с.102-106). Вина [PERSON] у порушенні пункту 10.1 ПДР України, скоєнні ДТП внаслідок чого було був пошкоджений автомобіль [NUMBER], який на праві власності належав [PERSON] і перебував у користуванні водія [PERSON], в судовому засіданні доведена наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення АП1 № 031912 від 01.08.2015 року відносно [PERSON] (а.с.85); посненнями [PERSON] в судовому засіданні; схемою ДТП від 01.08.2015 року де зафіксовано сліди та обстановку після ДТП з участю автомобіля "Форд Транзит", д.н.з. [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] та автомобіля [NUMBER], під керування водія [PERSON], а також як наслідок - пошкодження вказаних транспортних засобів (а.с. 86); письмовими поясненнями водія [PERSON] від 01.08.2015 року (а.с.88); письмовими поясненнями водія [PERSON] від 01.08.2015 року (а.с.89); висновком експерта Вінницького відділення КНДІСЕ за результатами проведення автотехнічної експертизи № 1719/15-21 від 02.12.2015 року, відповідно до якої встановлено, що автомобіль ФОРД виконував маневр повороту під час маневру обгону автомобілем ДЕУ, тобто маневр був вже розпочатий та повинен був бути завершений, а увімкнення сигналу повороту не дає водієві ФОРД переваги у русі і не звільняє його від вжиття запобіжних заходів, згідно з вимогами п.9.4. ПДР. При цьому експертом встановлено, що водій [PERSON] виконував маневр повороту під час виконання маневру обгону автомобілем ДЕУ, тому в даній дорожній ситуації технічна можливість попередити зіткнення та момент виникнення небезпеки для нього є початок маневру повороту, при чому, при умові виконання ним вимог п.10.1, 9.4 ПДР, він мав би технічну можливість попередити дане ДТП. Згідно відповіді експерта на перше питання та трете питання, в заданій дорожній ситуації дії водія автомобіля [NUMBER], не відповідали технічним нормам вимог п. 9.4, 10.1 ПДР та при виконанні вказаних пунктів ПДР водій мав би можливість попередити дане ДТП (а.с. 30-35). Таким чином, водій [PERSON] розпочинаючи маневр повороту ліворуч, в той час коли водій автомобіля "Деу Матіз" розпочав маневр обгону, не впевнився що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, тим самим своїми діями створив небезпеку та перешкоду для руху автомобіля "Деу Матіз", під керуванням [PERSON], що призвело до зіткнення та пошкодження т/з, що безперечно свідчить про порушення відповідачем [PERSON] пункту 10.1. ПДР України. Доводи відповідача [PERSON], що водієві автомобіля [PERSON] на вказаній ділянці дороги, де відбулось зіткнення, згідно з вимогами ПДР маневр обгону здійснювати заборонено, оскільки там розташований пішохідний перехід, спростовуються листом Служби автомобільних доріг у Вінницькій області № 1130 від 06.09.2016 року на запит суду, яким суд повідомлено, що по вулиці Побузька в м. Гнівань від заїзду-виїзду до підприємства Декр-Бетон на відстані по 400 метрів в обох напрямках наявні 2 дорожніх знака 5.41 "зупинка автобуса", а також горизонтальна розмітка 1.5 осьова лінія (а.с.134). Доводи відповідача [PERSON] про те, що відсутність його вини встановлена рішенням Тиврівського районного суду від 23.12.2015 року та апеляційного суду Вінницької області від 22.01.2016 року є помилковими, так як рішенням Тиврівського районного суду від 23.12.2015р. на підставі п.7 ст.247 КУпАП, справу було закрито у звязку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП, оскільки на момент розгляду справи пройшло більше трьох місяців з дня вчинення адміністративного правопорушення. Вказане рішення було залишено без змін постановою апеляційного суду Вінницької області. Проте, закінчення строків передбачених ст. 38 КУпАП, робить неможливим адміністративне стягнення, але не виключає відповідальність винної особи за наслідки, які настали. Закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, за п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, не є реабілітуючою підставою, які звільняє від цивільної відповідальності. Також матеріалами справи та наведеними вище доказами, спростовано доводи відповідача [PERSON] про те, що маючи намір здійснити поворот на ліво він завчасно ввімкнув показчики лівого повороту, подивився в ліве дзеркало заднього виду та впевнився в тому, що будь-якого т/з який би міг йому створити перешкоду чи небезпеку для руху в маневрі не було, при цьому автомобіль "Деу Матіз" почав виконувати маневр обгону в момент коли його автомобіль вже виконував поворот ліворуч. Так, в дослідницькій частині експертизи візначено, що "… автомобіль Форд виконував маневр повороту під час маневру обгону автомобілем Деу… ". Окрім цього, на схемі ДТП зафіксовані сліди гальмування автомобіля [PERSON], що становлять 19 м лівим колесом та 25,7 м правим колесом, які розташовані на зустрічній смузі руху. Вказане, безперечно підтверджує той факт, що в момент виконання маневру повороту ліворуч відповідачем, автомобіль [PERSON] вже перебував на зустрічній смузі руху та перебував в стадії обгону, і побачивши перешкоду для руху почав вживати заходів екстреного гальмування намагаючись уникнути зіткнення, в той же час відповідач починаючи маневр повороту не впевнився в його безпечності знехтував вимогами ПДР, що призвело до ДПТ. Таким чином, позивач [PERSON], відповідно до ст. 269 КУПАП є потерпілим по справі, оскільки неправомірними діями водія [PERSON], внаслідок пошкодження мого автомобіля йому спричинено матеріальну шкоду. Відповідно до до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", роз"яснено судам, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Суд враховує, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями обєкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного обєкта буде зобовязано відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілим несуть однаковий обовязок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці обєктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. Межа відповідальності визначає сферу дії обставин, які виключають відповідальність. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обовязок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відсутність постанови суду по адміністративній справі не звільняє відповідача від обовязку доказування своєї невинуватості. Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права. Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз"яснено судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Таким чином, законом не ставиться можливість покладення відповідальності за заподіяну джерелом підвищеної небезпеки шкоду в залежність від наявності вини заподіювача. У матеріалах як цивільної, так і адміністративної справ відсутні докази, які б свідчили, що шкода була заподіяна внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Сам по собі факт не притягнення відповідача до адміністративної відповідальності не може бути підставою для звільнення від цивільної відповідальності. Судом також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника ТЗ "Деу Матіз", д.н.з. [NUMBER], [PERSON], була застрахована в ПрАТ "Страхова група "ТАС", згідно полісу обовязкового страхування АІ/7649890, строк дії з 09.04.2015 по 08.04.2016 року, тобто чинним на момент ДТП (а.с.8). Цивільно-правова відповідальність власника ТЗ автомобіля [NUMBER] була застрахована в ПАТ "СК "Універсальна" згідно з полісом АІ/7879395 від 12.06.2015 року, чинним на момент ДТП, що підтверджується листом ПАТ "СК "Універсальна" № 1924/02 від 23.02.3016 року. Також вказаним листом третій особі у справі [PERSON] відмовлено у виплаті страхового відшкодування так як отримана страховиком інформація свідчить про відсутність настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого ТЗ автомобіля [NUMBER] (а.с. 37-38, 76-77, 78). Зі змісту вказаного листа, заяви [PERSON], заперечень ПАТ "СК "Універсальна" на позов (а.с.74-75) також вбачається, що на виконання вимог п. 33.1.4 ст. 33 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", третя особа [PERSON] зверталася до страховика з письмовим повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 67Е-02/16 від 19.02.2016 року ПП УНДЦ "Експертиза", проведеного за заявою громадянина [PERSON], вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля [NUMBER], внаслідок його пошкодження під час ДТП в цінах на час виконання дослідження складає 42845,82 гривень з врахуванням ПДВ (а.с. 9-29). Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України вбачається, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 ЗУ вказаного Закону у звязку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу , розрахованого у порядку, встановленому законодавством. В порядку ст. 34.2. вказаного Закону страховик протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП зобов'язаний направити свого представника на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. У разі невиконання страховиком вказаного обовязку, потерпілому у відповідності із п. 34.3. Закону надається право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Статтею 9 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до п. 36.1 ст. 36 вказаного Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Пунктом 16 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року № 4 роз"яснено судом, що у разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, яким керував відповідач [PERSON], відповідальність якого на момент ДТП була застрахована ПАТ "СК "Універсальна", ПАТ "СК "Універсальна" зобов'язана відшкодувати позивачу [PERSON] страхове відшкодування в межах ліміту, передбаченому страховим полісом № АІ/7879395, тобто у розмірі 42845,82 гривень. Доводи відповідача ПАТ "СК "Універсальна" про те, що [PERSON] є неналежним позивачем, оскільки не є власником пошкодженого автомобіля, а належним позивачем може бути лише [PERSON], яка є власником автомобіля та зверталась із заявою про виплату страхового відшкодування, є помилковими. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON], що не заперечується і відповідачами, позивач [PERSON] та третя особа [PERSON], яка є власником автомобіля, перебувають у шлюбі з 2010 року, а тому відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України автомобіль [NUMBER], є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 13 Постанови № 4 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року роз"яснено судам, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). При розгляді таких спорів суд має вирішити питання про залучення до участі у справі власника майна як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача у порядку, передбаченому статтями 35, 36 ЦПК України, оскільки рішення у справі може вплинути на його права та обов'язки щодо однієї зі сторін. Ухвалою суду було задоволено клопотання позивача [PERSON] про залучення до участі у справі [PERSON], як власника майна, у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). З метою визначення вартості матеріального збитку, заподіяного внаслідок ДТП, позивач вимушений був оплатити вартість проведеного за його заявою автотоварознавчого дослідження в розмірі 950 гривень, а також поніс витрати на повідомлення відповідача [PERSON] про час та місце проведення огляду експертом пошкоджень автомобіля в розмірі 62,04 гривень, що підтверджується квитанціями № 42 від 08.02.2016 року, та № 1898, № 1899 від 08.02.2016 року, які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] Судом у справі сторонам у справі, зокрема відповідачу [PERSON] було роз"яснено ч. 3 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якої особи, які беруть участь у справі, зобов"язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов"язки. Також у відповідності до ст. 10, 11, 143 ЦПК України, сторонам було розяснено право заявляти клопотання та просити суд призначити експертизу для встанолвення обставин, які стороною заперечується або не визнаються, розяснено наслідки не вчинення таких процесуальних дій, однак клопотань про призначення експертизи не надійшло, а проведення експертизи за ініціативою суду відповідно до статей 10,11, 143 ЦПК України неможливе. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статетю 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження, та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved