Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

Позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до відповідача про виключення майна з-під арешту, зазначаючи, що він є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.1997 року, що посвідчений Першою Одеською державною нотаріальною конторою та зареєстрований за реєстровим номером 7-1835. 25 вересня 2017 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно він дізнався про те, що квартира [ADDRESS] знаходиться під арештом, що накладений Шостою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Першого Приморського відділу Державної Виконавчої Служби міста Одеса Головного Територіального Управління Юстиції в Одеській області б/н від 19.11.2007 року. Боржником за вказаним арештом виступає [PERSON], з якою позивач ніколи не перебував у жодних правовідносинах. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, подала заяву про незастосування засобів фіксації судового процесу, просила суд позов задовольнити. Відповідач по справі у судове засідання не з'явилася, була повідомлена про дату та час слухання справу у встановленому законом порядку за адресою реєстрації, про причини неявки суд не повідомила. Третя особа Перший Приморський відділ Державної Виконавчої Служби міста Одеса Головного Територіального Управління Юстиції в Одеській області надав до суду заяву з проханням слухати справу у відсутність представника третьої особи. Третя особа Шоста Одеська державна нотаріальна контора надала до суду заяву з проханням слухати справу у відсутність представника третьої особи. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 серпня 1997 року позивач, [PERSON], придбав у власність квартиру [ADDRESS]. На момент розгляду справи вказана квартира належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.1997 року, що посвідчений Першою Одеською державною нотаріальною конторою та зареєстрований за реєстровим номером 7-1835. Право власності позивача було зареєстровано у КП "ОМБТІ і РОН" 04 вересня 1997 року за № 605-стр. 61-кн. 190 пр., про що на звортньому боці договору купівлі-продажу є відповідна відмітка. 25 вересня 2017 року з державного реєстру речових прав на нерухоме майно випадково позивач дізнався про те, що 430/1000 частин квартири [ADDRESS] знаходиться під арештом. При цьому арешт було накладено Шостою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Першого Приморського відділу Державної Виконавчої Служби міста Одеса Головного Територіального Управління Юстиції в Одеській області б/н від 19.11.2007 року. Боржником за вказаним арештом виступає [PERSON], яка не є та ніколи не була власником вказаного майна чи його частини. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд робить висновок про неправомірність накладення арешту на майно позивача в рахунок погашення невідомих зобов'язань третіх осіб, що є протиправним обмеженням права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. У відповідності до п.2 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року N 2677-VI).

Outcome: approved