Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] , у грудні 2013 року звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк « Фінанси та Кредит», про стягнення майнової шкоди, уточнивши свої позовні вимоги просила суд: зобов`язати ПАТ «Банк « Фінанси та Кредит» виконати грошові зобов`язання перед [PERSON] та стягнути на користь [PERSON] 143000 грн банківського вкладу (депозиту) по Договору №5267/6-13 від 11.06.2013 року та по Договору №3451/370-13 від 03.04.2013 року, процентів за ставкою 17,50 % річних на суму 4624,79 грн, процентів за ставкою 18,25 % річних на суму 17978,84 грн, індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 1855 грн ( по договору № 5267/6-13) та 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу ( депозиту) за Договором банківського вкладу (депозиту) в розмірі 4088, 38 грн ( по договору № 5267/6-13 - 1370,65 грн; по Договору № 3451/370-13 - 2717,73 грн). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.02.2018 року, залучено в якості співвідповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб до участі у справі за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк « Фінанси та Кредит» про стягнення майнової шкоди, за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] про встановлення нікчемності договорів банківського вкладу, та за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк « Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів банківських послуг та стягнення збитків. Так, вимоги позивача мотивовані тим, що 11 червня 2013 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі начальника відділення № 9 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» [PERSON] було укладено депозитний договір № 5267/6-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 6 місяців в національній валюті в сумі 53 000,00 грн на строк з 11 червня до 11 грудня 2013 року. 03 квітня 2013 року було укладено депозитний договір № 3451/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів в національній валюті в сумі 90 000,00 грн на строк з 03 квітня 2013 року до 08 квітня 2014 року. Після спливу строку договору № 5267/6-13 вона звернулася до відповідача з вимогою повернути суму внеску та нараховані за користування ним проценти, але їй було відмовлено у поверненні вказаних грошей, що стало приводом для звернення до суду із зазначеним позовом. У травні 2014 року представник Публічного акціонерного товариства «Банк « Фінанси та Кредит», звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про встановлення нікчемності договорів банківського вкладу. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.08.2014 року провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про встановлення нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту) в частині вимог до [PERSON] - закрито. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 року провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про встановлення нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту) в частині вимог до [PERSON] - закрито. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 року провадження у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про встановлення нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту) в частині вимог до [PERSON] - залишено без розгляду. Також, з матеріалів справи вбачається, що 29.01.2014 року [PERSON] , звернулась до суду з позовом до ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів банківських послуг та стягнення збитків. На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 24 вересня 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір № 8705/3-12 про банківський строковий вклад (депозит) стандарт строком на три місяці в національній валюті, нею було зроблено внесок у розмірі 115 000 грн., що підтверджується квитанцією № 1 від 24вересня 2012 року, який до цього часу відповідачем не повернутий. У зв`язку із викладеним просила суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь грошові внески в розмірі 115 000 грн з урахуванням 3% річних у розмірі 325, 83 грн та не сплачені відсотки в розмірі 3 496,40 грн, всього 118 822,23 грн. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.06.2014 року об`єднано в одне провадження вищевказані справи. 16.12.2014 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення матеріальної шкоди, за зустрічною позовною заявою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] , [PERSON] про встановлення нікчемності договорів банківського вкладу, та за позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк « Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів банківських послуг та стягнення збитків, відповідно до якого позовну заяву [PERSON] до ПАТ "Банк Фінанси та кредит" про стягнення матеріальної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Банк Фінанси та кредит" на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 5927, 62 грн. В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Зустрічну позовну заяву ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON] , [PERSON] про встановлення нікчемності договорів банківського вкладу - задоволено в повному обсязі. Встановлено нікчемність договорів №3451/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К "Стандарт" від 03.04.2013 року на суму 90 000, 00 грн, №5267/6-13 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К "Класік" від 11.06.2012 року на суму 53 00, 00 грн підписані з [PERSON] колишнім начальником Відділення №9 Філії "Одеське регіональне управління" АТ "Банк"Фінанси та Кредит" [PERSON]. В задоволенні позову [PERSON] до ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про захист прав споживачів банківських послуг та стягнення збитків - відмовлено. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.06.2016 року скасовано рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2014 року, ухвалено нове яким позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] : 143 000 грн - банківського вкладу (депозиту) за договором № 5267/6-13 від 11 червня 2013 року та за договором № 3451/370-13 від 03 квітня 2013 року; 4 624,79 грн - за ставкою 17,50 %; 17 978,84 грн - за ставкою 18,25 %; 1 855 грн - індекс інфляції за весь час прострочення: 577,83 грн - 3 % річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту) за договором № 5267/6-13 від 11 червня 2013 року; 17,73 грн - 3 % річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту) за договором № 3451/370-13 від 03 квітня 2013 року. В задоволенні інших позовних вимог [PERSON] відмовлено. Позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] 118 822,23 грн. з яких: 115 000 грн. - банківський вклад (депозит) за договором № 8705/3-12 від 24 вересня 2012 року; 3 496,4 грн. - несплачені відсотки; 325,83 грн. - 3 % річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту). В задоволенні зустрічного позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено. 01.11.2017 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ винесено ухвалу, відповідно до якої рішення апеляційного суду Одеської області від 13.06.2016 року скасовано в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення з Публічного акціонерного товариства « Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] : 4624,79 грн - за ставкою 17,50 %; 17978,84 грн - за ставкою 18,25 %; 1855 грн - індекс інфляції за весь час прострочення: 577,83 грн - 3 % річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту) за договором № 5267/6-13 від 11.06.2013 року; 17,73 грн - 3 % річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту) за договором № 3451/370-13 від 03.04.2013 року. Рішення апеляційного суду Одеської області від 13.06.2016 року скасовано в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення з Публічного акціонерного товариства « Банк «Фінанси та Кредит» на користь [PERSON] 3496,4 грн - несплачені відсотки; 325,83 грн - 3 % річних за несвоєчасне повернення вкладу (депозиту). Справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від 13.06.2016 року залишено без змін.. Позивач [PERSON] та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові . Позивач [PERSON] свої вимоги підтримала, надавши клопотання від 12.01.2018 року, згідно якого на підставі ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та з урахуванням розпочатої процедури ліквідації банку та введенням тимчасової адміністрації просила стягнути на її користь кошти - гарантовану суму відшкодування відсотків за банківським вкладом /депозитом/ за договором № 8705/3-12 від 24.09.2012 року у розмірі 42085,27 грн. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в судове засіданні не з`явився, про день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Свою позицію заперечення виклав у відзиві від 27.02.2018 року, у якому вказав, що постановою правління НБУ від 17.09.2015 року № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Тимчасова адміністрація встановлена строком до 17.12.2015 року. Постановою правління НБУ від 17.12.2015 року № 898 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та прийнято рішення про ліквідацію банку. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 223 від 18.12.2015 року розпочато ліквідацію банку. Термін ліквідації банку 18.12.2015 року - 17.12.2019 року. Таким чином, наразі в АТ «Банк Фінанси та Кредит» запроваджено процедуру ліквідації. Згідно положень ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, з огляду на що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] вважає необґрунтованими та просить у їх задоволенні відмовити. /т.4 л.с.130-136/ Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засіданні не заявилася, була повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила. Оскільки це вже друга неявка представників відповідача та співвідповідача, суд зі згоди позивачів, представника позивача, розглядає справу за відсутність відповідачів, відповідно наданого відзиву на позовні вимоги. Вислухавши позивачів, представника позивача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що дійсно 03 квітня 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON] було укладено договір № 3451/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 370 днів у національній валюті. /т.1 л.с.206-208/. Згідно п.1.1, 1.2 вказаного договору клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в гривні на вкладний рахунок № [NUMBER] в сумі 90 000,00 грн на строк з 03 квітня 2013 року до 08 квітня 2014 року , та за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного пунктом 1.1 цього договору, банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 18,25 % річних. На підтвердження внесення [PERSON] та прийняття від неї банком обумовленої вказаним договором суми і надходження цих коштів на депозитний рахунок згідно з договором, остання надала квитанцію від 03 квітня 2013 року № 1. /т.1 л.с. 209,т. 3 л.с.166/. Також 11 червня 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON] було укладено договір № 5267/6-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 6 міс. в національній валюті. /т.1 л.с. 210-211/. За умовами цього договору клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № 2630.1.09.47209.06 в сумі 53 000,00 грн на строк з 11 червня до 11 грудня 2013 року (пункт 1.1 договору), та за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного пунктом 1.1 цього договору, банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 17,50 % річних (пункт 1.2 договору). На підтвердження внесення [PERSON] та прийняття від неї банком обумовленої вказаним договором суми і надходження цих коштів на депозитний рахунок згідно з договором, остання надала квитанцію від 11 червня 2013 року № 1 /т.1 л.с. 212, т. 3 л.с.165/. На вимогу [PERSON] видати їй банківські вклади та проценти за вкладами згідно з вказаними договорами ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовило в поверненні зазначених коштів, посилаючись на відсутність як на паперовому носії, так і в автоматизованій системі договору від 03 квітня 2013 року № 3451/370-13 на суму 90 000,00 грн, та наявність депозитного договору між сторонами від 03 квітня 2013 року № 3451/370-13 на суму 5 000,00 грн, а також на те, що під час підписання договору від 11 червня 2013 року № 5267/6-13 [PERSON] відмовилася від підписання договору і кошти в касу не внесла - як наслідок договір від 11 червня 2013 року № 5267/6 на суму 53 000,00 грн укладений не був та відсутній як на паперовому носії, так і в автоматизованій системі. Також, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 вересня 2012 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON] було укладено договір № 8705/3-12 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 3 міс. в національній валюті. За умовами цього договору клієнт вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № [NUMBER] в сумі 115 000,00 грн на строк з 24 вересня до 24 грудня 2012 року (пункт 1.1 договору), та за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного пунктом 1.1 цього договору, банк нараховує і виплачує клієнту проценти за ставкою 19,50 % річних (пункт 1.2 договору). На підтвердження внесення [PERSON] та прийняття від неї банком обумовленої вказаним договором суми і надходження цих коштів на депозитний рахунок згідно з договором [PERSON] надала квитанцію від 24 вересня 2012 року № 1, що відповідно до матеріалів справи не заперечує і банк. На вимогу [PERSON] у грудні 2013 року, після неодноразового продовження дії договору відповідно до пункту 4.1 договору, повернути їй вклад згідно з договором ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відмовило в поверненні зазначених коштів, посилаючись на те, що згідно із заявою про видачу готівки від 25 березня 2013 року № 1 сума вкладу в розмірі 115 000,00 грн [PERSON] уже повернута. В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції за заявою [PERSON] з СВ УМВС України в Одеській області було витребувано вказаний документ на видачу готівки (т. 2 л.с. 318-319) та за клопотанням [PERSON] призначено судову почеркознавчу експертизу. / т. 3 л. с. 40-42 /. Відповідно до висновку експерта від 20 жовтня 2015 року № 16/393-П підпис у графі «Підпис отримувача» у заяві на видачу готівки в розмірі 115 000,00 грн від 25 березня 2013 року № 1, вірогідніше за все виконаний не [PERSON] , а іншою особою з частковим наслідуванням справжнього підпису [PERSON] /т. 3 л.с. 60-66/ Верховний Суд України у своїй постанові від 12.09.2018 року, залишаючи в силі рішення апеляційного суду Одеської області від 13.06.2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 01.11.2017 року вказав, що у справі, яка переглядається, положення статті 1059 ЦК України суди застосували правильно, і невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14, від 29 січня 2014 року у справі № 6-149цс13 висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права не підтверджено. Разом з тим зазначив, що оскільки ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ухилилося від участі в експертизі, призначеній судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції обґрунтовано визнав факт того, що [PERSON] відповідно до квитанцій про прийняття готівки від 03 квітня 2013 року № 1 та від 11 червня 2013 року № 1 внесла, а ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» прийняло від неї обумовлені договорами банківського вкладу від 03 квітня 2013 року № 3451/370 та від 11 червня 2013 року № 5267/6-13 грошові кошти в розмірі 90 000,00 грн та 53 000,00 грн відповідно. Відсутність реєстрації договору банківського вкладу і, як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов`язків за договором банківського вкладу. У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, в даному судовому провадженні не досліджується факт дійсності або нікчемності договорів, що укладені між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON] від 03.04.2013 року, та від 11.06.2013 року та між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і [PERSON] , укладеного 24.09.2012 року. Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.11.2017 року, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції в частині вимог про стягнення відсотків за депозитними договорами, інфляційних втрат та 3 % річних і направляючи справу в цій частині на новий розгляд, виходив з того, що суд не визначив за який період проводилися вказані нарахування та на підставі чого, неправильно застосував норми матеріального права, зокрема положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України, та не встановив повною мірою фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановив та не перевірив всіх доказів у справі. Також суд касаційної інстанції виходив з того, що з 18 вересня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». На момент ухвалення рішення судом апеляційної інстанції (16 березня 2016 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». За положеннями ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Вклад (депозит) це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу; проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Разом з цим, згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним стосовно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Статтею 36 цього Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку. Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Відкликання Національним банком України на момент вирішення спору банківської ліцензії відповідача та ініціювання процедури його ліквідації як юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків, зокрема виникнення спеціальної процедури пред`явлення майнових вимог до банку та їх задоволення в порядку та черговості, передбачених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому задоволення вимог окремого кредитора, заявлених поза межами ліквідаційної процедури банку, не допускається, оскільки в такому випадку активи з банку виводяться, а заборгованість третіх осіб перед банком збільшується, що порушує принцип пріоритетності зобов`язань неплатоспроможного банку за вкладами фізичних осіб, гарантованими Фондом. Аналогічний правовий висновок щодо застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у подібних правовідносинах міститься у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-350цс17, від 07 червня 2017 року у справі № 490/4542/15-ц щодо стягнення коштів за депозитними договорами у разі введення тимчасової адміністрації. Разом з тим, у відповідності до ч.1,6 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами. У разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за вкладами, включаючи відсотки, на день початку процедури ліквідації банку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Матеріалами справи встановлено, що дійсно постановою правління НБУ від 17.09.2015 року № 612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних. Тимчасова адміністрація встановлена строком до 17.12.2015 року. Постановою правління НБУ від 17.12.2015 року № 898 відкликано банківську ліцензію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та прийнято рішення про ліквідацію банку. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 223 від 18.12.2015 року розпочато ліквідацію банку. Термін ліквідації банку 18.12.2015 рік -17.12.2019 рік. /т.4 л.с.138,139-141/. Таким чином, наразі в АТ «Банк Фінанси та Кредит» запроваджено процедуру ліквідації. З урахуванням вищевикладеного, та на підставі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обґрунтованими та доведеними є вимоги позивача [PERSON] про наявність усіх правових підстав для стягнення на її користь відсотків за договором банківського вкладу від 24.09.2012 року станом до моменту початку процедури виведення Фондом банку з ринку, а саме станом на 16.09.2015 року. Проте, сума відсотків за банківським вкладом № 8705/3-13 від 24.09.2012 року позивачем обрахована дещо невірно. /т. 4 л.с. 118- 121/. Сама [PERSON] у своєму письмовому клопотанні, наданому до суду 12.01.2018 року вказує, що за умовами договору, укладеного між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» від 24.09.2012 року сторони обумовили термін дії договору до 24.12.2012 року. Однак, у зв`язку із тим, що вкладник не надала письмову вимогу та не вимагала повернення суми вкладу, дія договору була автоматично пролонгована на період до 28.12.2013 року. З вимогою до банку вона звернулась у грудні 2013 року, проте їй відмовили у поверненні вкладу. Однак, у своєму підрахунку відсотків за банківським вкладом позивач починає вираховувати їх не з моменту настання строку вимоги, а саме з 01.11.2013 року, що є невірним. Таким чином, враховуючи відсоткову ставку, що була обумовлена сторонами договору банківського вкладу № 8705/3-12 від 24.09.2012 року, та прийнявши до уваги, строк настання вимоги та термін до якого можуть бути нараховані відсотки з урахуванням введення тимчасової адміністрації та початку процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку, вірним буде нарахування [PERSON] наступних відсотків: З 29.12.2013 року по 16.09.2015 рік- 622 дні прострочки. 115000/сума боргу/*19,5%/ відсоткова ставка за умовами договору/*622/дні прострочки/:365=38214грн. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк « Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів банківських послуг та стягнення збитків підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягання на її користь відсотків за договором банківського вкладу № 8705/3-12 від 24.09.2012 року у розмірі 38214 грн. Стосовно вимог [PERSON] , суд приходить до наступного. У відповідності до Правових позицій Верховного суду України щодо застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві, проценти, визначені статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються у відповідності до ст. 625 ЦК України, а також відсутність в чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК України та іншими статтями, та відшкодування інфляційних збитків за весь час прострочення, а також сплата трьох процентів річних від простроченої суми, передбачених ст. 625 ЦК України, є правомірним (за умов, що такі вимоги заявлені кредитором). Ця позиція підтверджується практикою Верховного Суду України (постанова ВСУ від 29 травня 2013 р. у справі № 6-39цс13), відповідно до якої правильним є стягнення з відповідача на користь позивача процентів за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладнику, а також 3 % річних та суми відповідно до індексу інфляції . Варто зауважити, що вказані нарахування можуть бути нараховані лише до 16.09.2015 року , тобто до початку роботи тимчасової адміністрації. Таким чином, [PERSON] має право на отримання від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відсотків за договорами банківського вкладу, 3% річних та індексу інфляції. Відсотки за договором № 3451/370-13 від 03.04.2013 року вирахуємо наступним чином: Строк настання вимоги з 09.04.2014 року по 16.09.2015 року - 522 дні. Отже, 90000 /сума боргу/*18,25% /відсоткова ставка за договором/*522/дні прострочки/:365=23492 грн. За договором № 5267/6-13 від 11.06.2013 року. Строк настання вимоги з 12.12.2013 року по 16.09.2015 року. Отже, 53000/сума боргу/*17,50%/відсоткова ставка за договором/*639:365=16237грн. Однак, позивач у своєму позові наполягала на стягненні на її користь процентів за ставкою 17,50 % річних на суму 4624,79 грн., процентів за ставкою 18,25 % річних на суму 17978,84 грн, тому суд не виходячи за межі позовних вимог вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в цій частині, що не суперечить ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Застосовуючи ст. 625 ЦК України до вказаних правовідносин, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] має право на стягнення на її користь 3% річних та індексу інфляції за весь час прострочення. 3% за договором № 3451/370-13 від 03.04.2013 року вираховуємо наступним чином: 90000/сума боргу/*3%*522/дні прострочки/:365=3861,36 грн. 3% за договором № 5267/6-13 від 11.06.2013 року. 53000/сума боргу/*3%*639/дні прострочки/:365=2783,58 грн. Індекс інфляції за договором № 3451/370-13 від 03.04.2013 року вираховуємо наступним чином: За період 09.04.2014 року по 16.09.2015 року сумарний індекс споживчих цін становив 141,2%. Таким чином, 90000/сума боргу/*141,2/ сумарний індекс споживчих цін /:100=127080 грн. 127080-90000/сума боргу/=37 080 грн. Індекс інфляції за договором № 5267/6-13 від 11.06.2013 року. За період 12.12.2013 року по 16.09.2015 року сумарний індекс споживчих цін становив 146%. Таким чином, 53000/сума боргу/*146/ сумарний індекс споживчих цін /:100=77380 грн 77380-53000/сума боргу/=24 380 грн. У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У своєму позові позивач [PERSON] просила суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь індекс інфляції за весь час прострочення в розмірі 1855 грн ( по договору № 5267/6-13) та 3% річних за несвоєчасне повернення вкладу ( депозиту) за Договором банківського вкладу (депозиту) в розмірі 4088,38 грн. ( по договору № 5267/6-13 - 1370,65 грн; по Договору № 3451/370-13 - 2717,73 грн), а отже суд не виходячи за межі позовних вимог вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в цій частині, що не суперечить ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин, на основі повно та всебічно досліджених доказів, з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Банк « Фінанси та Кредит», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення майнової шкоди є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial