Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

10 березня 2015 року перший заступник прокурора Чернігівської області звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації, яким просить: - визнати незаконним та скасувати розпорядження Варвинської РДА від 7 лютого 2014 року № 32 «Про поновлення договору оренди землі», яким [PERSON] поновлено строком на 5 років договір оренди земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній водним об'єктом, що знаходиться в басейні річки загальнодержавного значення на території Озерянської сільської ради Варвинського району (кадастровий [NUMBER]) від 25 лютого 2009 року, зареєстрований у Варвинському районному відділі ЦДЗК за № [NUMBER]; - визнати недійсною додаткову угоду № 1 від 17 лютого 2014 року, укладену між Варвинською РДА та [PERSON], про поновлення договору оренди земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній водним об'єктом, що знаходиться в басейні річки загальнодержавного значення на території Озерянської сільської ради Варвинського району (кадастровий [NUMBER]) від 25 лютого 2009 року, зареєстрований у Варвинському районному відділі ЦДЗК за № [NUMBER]; - скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Варвинського РУЮ № 11175871 від 25 лютого 2014 року про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки водного фонду площею 2,05 га (кадастровий [NUMBER]) для рибогосподарських потреб на території Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області; - сплату судових витрат покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що дана позовна заява спрямована на захист державних інтересів, оскільки при вивченні додержання вимог земельного законодавства при розпорядженні землями водного фонду було встановлено порушення закону. Зокрема, прийняте Варвинською РДА розпорядження від 7 лютого 2014 року № 32 та укладена 17 лютого 2014 року на його підставі із [PERSON] додаткова угода № 1 до договору оренди земельної ділянки водного фонду від 25 лютого 2009 року, суперечать вимогам земельного та водного законодавства, оскільки розпорядником земель водного фонду для рибогосподарських потреб на території Чернігівської області згідно ст. 122 ЗК України є Чернігівська обласна державна адміністрація, а не Варвинська РДА. Крім того, документи, подані для реєстрації права користування [PERSON] земельною ділянкою, не відповідають вимогам закону, тому рішення про державну реєстрацію цих прав підлягає скасуванню. В судовому засіданні прокурор Рубан О.Б. позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні посилаючись на те, що районні державні адміністрації надають у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення дляв сіх потреб та за межами населених пунктів для ведення водного господарства. Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами 3, 4 і 8 ст. 122 ЗК України, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. З 1 липня 2013 року набрав чинності Закон України «Про аквакультуру», відповідно до прикінцевих положень якого статтю 51 Водного кодексу України було викладено у новій редакції. При цьому зазначений закон змінив існуючий підхід до процедури надання водних об'єктів в користування на умовах оренди. Крім того, зазначив, що діючим законодавством розмежовано поняття «водне господарство» та «риборозведення». Так, згідно Концепції розвитку водного господарства України, схваленої Постановою Верховної Ради України, водне господарство - це галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідації її наслідків. Оскільки земельна ділянка водного фонду перебуває в оренді [PERSON] для рибогосподарських потреб, то повноваження щодо її надання, а у даному випадку поновлення строку дії договору, віднесено згідно статті 122 ЗК України до компетенції обласної державної адміністрації. Від Чернігівської ОДА надійшла заява про розгляд справи без участі представника обласної адміністрації. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі (а.с. 45). Представник відповідача Варвинської РДА Передрій В.О. проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] надіслав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав. Від Варвинського РУЮ у Чернігівській області, яке було залучена судом у якості співвідповідача, надійшла заява про розгляд справи без участі їхнього представника. Заслухавши пояснення прокурора Рубана О.Б., представника Варвинської РДА Передрій В.О. та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. За нормами статей 18-21 ЗК України земельний фонд України відповідно до цільового призначення поділяється на дев'ять категорій, серед яких виділено також і землі водного фонду. Відповідно до статті 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів. Для створення сприятливого режиму водних об'єктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою. Аналогічні положення містить і стаття 4 ВК України. Землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності (ст. 59 ЗК України). Частина 4 ст. 59 ЗК України визначає, що громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що 25 лютого 2008 року між Варвинською РДА в особі її голови Гайдая М.В. та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній водним об'єктом, що знаходиться в басейні річки загальнодержавного значення на території Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області, згідно якого орендар прийняв у строкове платне користування строком на 5 років земельну ділянку площею 2,05 га водного фонду як цілісний водогосподарський комплекс з розташованим на ній водним об'єктом, та зосередженими в ньому водними ресурсами для рибогосподарських потреб (а.с. 8-14). За розпорядженням № 32 Варвинської РДА від 7 лютого 2014 року «Про поновлення договору оренди землі» було поновлено договір оренди земельної ділянки водного фонду з розташованим на ній водним об'єктом, що знаходиться в басейні річки загальнодержавного значення на території Озерянської сільської ради Варвинського району Чернігівської області (кадастровий № [NUMBER]) від25.02.2009 року, що був зареєстрований в Варвинському районному відділі Центру ДЗК 25.02.2009 року № [NUMBER], та укладений між Варвинською РДА та [PERSON], строком на 5 років (а.с. 5. 6). У зв'язку з цим 17 лютого 2014 року була укладена додаткова угода № 1 про поновлення вищезазначеного договору (а.с. 22-23). За рішення державного реєстратора реєстраційної служби Варвинського РУЮ від 25 лютого 2014 року № 11175871 додаткова угода була зареєстрована у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 25-27). Згідно зі ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Постанова Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» орієнтує суди на те, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Статтею 85 ВК України передбачено, що прядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. Частина 3 даної статті вказує на те, що у тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт. Згідно ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. При цьому право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (ст. ст. 125, 126 ЗК України). Стаття 122 ЗК України визначає повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, згідно якої районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва (частина 3). Обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб (частина 5). Згідно Концепції розвитку водного господарства України, схваленої Постановою Верховної Ради України, водне господарство - це галузь, завданням якої є забезпечення потреб населення і народного господарства у водних ресурсах, збереження, охорона та відтворення водного фонду, попередження шкідливої дії вод і ліквідації її наслідків. При цьому з роз'яснень Державного агентства водних ресурсів України від 14.08.2013 року (а.с. 33) вбачається, що діяльність, пов'язана з орендою водних об'єктів для рибогосподарських потреб, не є веденням водного господарства. Таким чином, для рибогосподарських потреб земельні ділянки у власність або користування мають надаватися обласними державними адміністраціями та Радою міністрів АРК згідно із ч. ч. 4 та 6 статті ст. 122 ЗК України, оскільки водне господарство та риборозведення - це істотно різні поняття, і саме обласні державні адміністрації уповноважені надавати земельні ділянки в межах території областей із земель державної власності "для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті". Проте, всупереч чинному законодавству це було зроблено районною державною адміністрацією. У відповідності до ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Крім того згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, за умови порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта цивільних прав або інтересів. Одним із способів захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування ( п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України). Беручи до уваги, що судом визнається незаконним розпорядження Варвинської РДА від 7 лютого 2014 року № 32 «Про поновлення договору оренди землі», відповідно є недійсною і додаткова угода № 1 від 17.02.2014 року, з скасуванням відповідного рішення про державну реєстрацію права, оскільки відповідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги. У справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до пункту 10 частини першої статті 80 ЦПК за загальною сумою всіх вимог. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, оскільки органи прокуратури при здійсненні представництва інтересів громадян або держави в суді звільняються від сплати судового збору, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідачів на користь держави в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved