Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису в якій просила суд видати обмежувальний припис строком на шість місяців, яким: - заборонити [PERSON] перебувати в місці реєстрації та проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] наближатися ближче ніж на 100(сто)метрів до місць проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] у будь-який спосіб спілкуватись з [PERSON] ; - зобов`язати [PERSON] пройти відповідну програму для кривдників. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона проживає за адресою [ADDRESS] (є власником квартири), її колишній чоловік - [PERSON] також зареєстрований та проживає за цією адресою, однак, заявник постійно потерпає від домашнього насильства з боку колишнього чоловіка. неодноразові спроби вирішити питання щодо окремого проживання ні до чого не призвели. Заявник також зазначила, що [PERSON] зловживає спиртними напоями, не працює, постійно влаштовує гучні вечірки в квартирі, запрошує на них багато людей, які пиячать та влаштовують гармидер. В стадії алкогольного сп`яніння постійно ображає, погрожує, принижує та залякує заявника. Знущання продовжуються роками, у зв`язку з чим виникла необхідність у зверненні до суду з даною заявою. Ухвалою суду від 29.11.2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено її розгляд (а.с. 17). В судовому засіданні заявник та її адвокат заяву підтримали та просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та його представник заперечили щодо задоволення заяви. Зазначили, що 19.01.2016 року було зареєстровано шлюб між заявником та заінтересованою особою. У власності [PERSON] перебувала квартира за адресою: [ADDRESS] , яку він подарував 21.03.2016 року [PERSON] , після чого остання почала звертатись із заявами в поліцію, а 15.04.2016 року рішенням суду шлюб розірвано. Вважає, що підстав для задоволення заяви немає, тому просить відмовити у її задоволенні. Вислухавши пояснення заявниці, її представника, заінтересованої особи, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення її, суд приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом Закону № 2229-VIII. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Закон № 2229-VIII визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 05 червня 2020 у справі №752/5633/19. Відповідно до статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом №2229-VIIIна строк від одного до шести місяців. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. В даному випадку, Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" чітко визначає, що обставинами на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис є: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи. В обґрунтування заяви [PERSON] посилалася на її неодноразові звернення до правоохоронних органів щодо проявів домашнього насильства зі сторони [PERSON] стосовно неї. Також долучила до заяви терміновий заборонний припис від 10.11.2021 року з якого вбачається, що [PERSON] вчиняв домашнє насильство відносно колишньої дружини - [PERSON] (а.с.7), та 26.10.2019 року, з якого вбачається, що [PERSON] ображав словами брутальної лайки (а.с.15). Також заявником додано лист Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області від 23.11.2021 року № М-3619 з якого вбачається, що [PERSON] неодноразово зверталась за період 2016-2021 роки з приводу неправомірних дій [PERSON] , а саме: 04.12.2016, 23.03.2019, 30.09.2019, 13.09.2021, 15.09.2021,10.11.2021 (а.с.8). Разом з тим, заявником не надано достатніх доказів на підтвердження наявності ризиків, передбачених Законом №2229-VIII. Аналіз досліджених судом доказів та встановлених обставин вказує на те, що заявником не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження фактів вчинення [PERSON] відносно заявника діяння фізичного, психологічного або економічного насильства, а також погроз вчинення ним таких діянь, які б могли бути підставою для видачі судом обмежувального припису, судом не встановлено. Слід зазначити, що звернення заявниці до поліції та винесення працівником поліції термінового заборонного припису у виді зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборони на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборони в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком на 1добу або 8 діб не свідчить про доведеність вини [PERSON] у вчиненні протиправних дій останнім. Крім того, вирішуючи вимоги заяви суд оцінює також наявні у справі докази на предмет їх достатності для застосування до заінтересованої особи вказаних у заяві видів обмежувальних заходів, які є найбільш суворими, оскільки необхідність їх застосування заявником не доведена. Суд, також враховує, що [PERSON] просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] у виді заборони перебувати в місці спільного проживання строком на шість місяців, однак, з документів доданих до заяви вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , однак доказів того, що в заінтересованої особи є інше житло де він міг би проживати суду надано не було та судом не встановлено. Таким чином, враховуючи, що на час розгляду справи заявником не надано належних, допустимих та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявниці, настання наслідків такого вчинення, що надавало б правові підстави для видачі обмежувального припису із застосуванням заходів тимчасового обмеження прав або покладення на обов`язків на заінтересовану особу, які заявниця просить вжити, суд дійшов висновку, що в задоволені заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed