Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача 26 грудня 2019 року Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова звернувся з вказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 156 688, 24 гривень в рахунок відшкодування витрат на навчання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова та [PERSON] було укладено Угоду про підготовку лікаря № 145. Відповідачка порушила свої зобов`язання за вищевказаним договором і після закінчення вищого навчального закладу не відпрацювала три роки за направленням. Оскільки відповідачка свої зобов`язання за вищевказаною угодою порушила і належним чином не виконала вона повинна відшкодувати позивачу вартість навчання. У відзиві [PERSON] позовні вимоги не визнала та пояснила, що після закінчення Вінницького національного медичного університетом ім. М.І. Пирогова вона повністю виконала свої зобов`язання згідно укладеної між нею та Вінницьким НМУ ім. М.І. Пирогова угоди № 145 строком дії до 01 серпня 2015 року. Після закінчення вищого навчального закладу, Міністерством охорони здоров`я було погоджено зміну призначення її на роботу з посади лікаря-ендоскопіста Маловисківської ЦРЛ Кіровоградської області на посаду лікаря-хірурга до Бердичівської ЦМЛ. У Бердичівської ЦМЛ [PERSON]. відпрацювала більше трьох років з 01 серпня 2015 року по 10 грудня 2018 року, що підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці. На даний час вона працює у Комунальному некомерційному підприємстві "Чернігівська обласна лікарня" Чернігівської обласної ради на посаді лікаря-ендоскопі ста. Тобто у медичному закладі аналогічного рівня та на відповідній посаді. Тому вважає позовні вимоги позивача безпідставними(а.с. 35-38). Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою від 21 січня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Сторони, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не заявились. Від представника позивача - ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова В.Мороз у матеріалах справи міститься заява у якій він просить проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує. Від відповідачки на адресу суду надійшла заява у якій вона просить проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги не визнає. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що між сторонами було укладено угоду про підготовку лікаря за №145, за умовами якої [PERSON] взяла на себе зобов`язання оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими кваліфікаційною характеристикою фахівця за напрямом підготовки медицина, лікувальна справа, прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, у разі відмови їхати за місцем призначення, відшкодувати до державного бюджету вартість навчання у встановленому порядку. В угоді визначено, що вона набирає чинності з моменту її підписання і діє до 01 серпня 2015 року. Дата підписання в угоді відсутня (а.с.11). Відповідно до витягу з наказу № 243 від 24 червня 2015 року по Вінницькому національному медичному університету ім. М.І. Пирогова, студенту 6 курсу медичного факультету №1 [PERSON] присвоєно кваліфікацію лікаря з видачею диплома (а.с.12). 24 червня 2015 року [PERSON] видано диплом спеціаліста серії [NUMBER] № 014744 про те, що вона у 2015 році закінчила Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова, отримала повну вищу освіту за спеціальністю «лікувальна справа» і здобула кваліфікацію лікар(а.с. 9). 24 червня 2015 року оформлено картку працевлаштування випускника [PERSON] , відповідно до якої їй запропоновано працевлаштуватися на посаду лікаря-ендоскопіста Маловисківської ЦРЛ Кіровоградської області. З пропозицією [PERSON] ознайомилася 30 січня 2015 року і погодилася на неї, що засвідчила своїм підписом (а.с.14). Згідно листа Департаменту кадрового менеджменту, освіти і науки МОЗ України за вих. №11.02-10/50-/23226 від 21 липня 2015 року було розглянуто звернення [PERSON] та погоджено зміну місця призначення на роботу останньої з посади лікаря-ендоскопіста Маловисківської ЦРЛ Кіровоградської області на посаду лікаря - хірурга Бердичівської центральної міської лікарні Житомирської області (а.с.39). З копії трудової книжки [NUMBER] заведеної 06 серпня 2016 року на ім`я [PERSON] видно, що вона 01 серпня 2015 року була прийнята на посаду лікаря-інтерна з хірургії до Бердичівської Центральної міської лікарні (наказ № 265 -к від 31 липня 2015 року ), а 10 грудня 2018 року на підставі ст. 36 КЗпПУ звільнена з Бердичівської ЦМЛ за власним бажанням (наказ № 338-к від 29 листопада 2018) (а.с. 40-43). За повідомленням головного лікаря Бердичівської Центральної міської лікарні [PERSON] № 1992 від 30 листопада 2018 року випускниця 2015 року Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова Саковець О.В. розірвала трудову угоду без дозволу Міністерства охорони здоров`я України з 10 грудня 2018 року, в частині відпрацювання трьох років за місцем призначення(а.с.13). Згідно розрахунку заборгованості за навчання за 2009-2015 навчальні роки випускника ВНМУ ім М.І. Пирогова від 12 грудня 2019 року та довідки про заборгованість, загальна сума боргу, виданих заступником ректора з економічних питань Вінницького НМУ ім М.І. Пирогова [PERSON] загальна сума боргу [PERSON] за навчання станом на 12 грудня 2019 року становить 156 688, 24 грн(а.с.7, 8). Норми права, які застосував суд Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. В силу ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України від 23 травня 1991 року "Про освіту" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Обов`язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що були погоджені між сторонами, визначено: ч. 2 ст. 52 Закону України від 23 травня 1991 року "Про освіту" (чинною з 23 березня 1996 року до 06 вересня 2014 року, у тому числі на час укладення типової угоди про підготовку лікаря № 145), п. 2 Указу Президента України № 77/96 від 23 січня 1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», п. 14 постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням" від 22 серпня 1996 р. № 992 (була чинною на час укладення типової угоди про підготовку фахівця з вищою освітою № 145) та пунктом 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25 грудня 1997 року № 367. Зазначеними вище нормативними актами визначено, що випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу; незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням; у разі, якщо його звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Оцінка аргументів сторін, висновки суду З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, суд дійшов до наступних висновків. Як встановлено судом угодою про підготовку лікаря за №145, що діяла 01 серпня 2015 року за умовами якої [PERSON] взяла на себе зобов`язання прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років, а в разі відмови їхати за місцем призначення, відшкодувати до державного бюджету вартість навчання у встановленому порядку. Встановлено також, що навчання у Вінницькому національному медичному університету ім. М.І. Пирогова Саковець А.В. закінчила 24.06.2015. З копії трудової книжки [PERSON] та погодженого направлення, вбачається, що [PERSON] відпрацювала за направленням на посаді лікаря-інтерна з хірургії Бердичівської ЦМЛ три роки після закінчення навчання та строку дії угоди, а саме з 01 серпня 2015 року до серпня 2018 року. Таким чином, зобов`язання за угодою про підготовку лікаря за №145, що діяла 01 серпня 2015 року, [PERSON] виконала у повному обсязі. Оскільки позовні вимоги пред`явлено виключно з підстав невиконання [PERSON] зобов`язання за угодою № 145 відпрацювати не менше трьох років за направленням, проте відповідачкою доведено факт виконання цієї умови угоди, суд вважає, позовні вимоги Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про стягнення витрат на навчання з [PERSON] безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Суд не наводить аналізу іншим доводам відповідачки, як таких, що не впливають на висновки суду.

Outcome: dismissed