Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця [PERSON], у якому просить суд розірвати договір №101/R7 від 12.02.2014 року, укладений між позивачем та відповідачем; стягнути з відповідача на користь позивача попередню оплату по договору №101/R7 від 12.02.2014 року у розмірі 5000 грн., пеню у розмірі 183 грн. та моральну шкоду у сумі 1000 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 12 лютого 2014 року між позивачем та відповідачем - [PERSON], що діяв як фізична особа - підприємець, було укладено договір № 101/R7. Договір було укладено в офісі відповідача за адресою: м. Харків, вул. Кузнечна, 9. Відповідно до п. 1.1. договору, відповідач зобов'язався виготовити меблеві вироби та передати їх у власність позивача. Позивач, в свою чергу, зобов'язалась оплатити вартість замовленого товару у розмірі 6 100 грн. Згідно з п. 4.1. договору строк виготовлення меблів - 45 робочих днів, тобто до 10 квітня 2014 р. Відповідно до п.п. 3.2. та 4.1. договору позивач сплатила відповідачу попередню оплату авансом у розмірі 5 000 грн. про що відповідач надав розписку у вигляді «Домовленості про задаток» від 12.02.2014 р. Після 10.04.2014 р. позивач прийшла до відповідача для одержання виробів, але відповідач навіть не починав виготовлення заказу і пообіцяв повернути сплачену позивачем попередню оплату 5 000 грн. протягом двох тижнів. Але ні через два тижні, ні через 2 місяці позивач гроші не повернув, виконувати договірні обов'язки не бажає, більш того, перестав відповідати на телефоні дзвінки, за місцем праці не з'являється. В судовове засіданні позивач не з'явилась, надала заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлено, що 12.02.2014 року між [PERSON] і фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено договір, згідно до якого ФОП [PERSON] зобов'язався в строк 45 робочих днів виготовити меблеві вироби та передати їх у власність замовнику. Замовник, в свою чергу, зобов'язався оплатити вартість замовленого товару у розмірі 6 100 грн. Відповідно до п. 3.2. Договору аванс за виконання зобов'язання становить 5000 грн. Згідно до п. 4.1. Договору, виконавець зобов'язався розпочати виконання роботи після сплати замовником авансу, повної вартості товару або оформлення розстрочки. Як вбачається з Домовленості про задаток від 12.02.2014 року, [PERSON] передала [PERSON] суму авансу у розмірі 5000 грн. Відповідно до висновку за результатами матеріалу ЖЕО №9595 від 26.08.2014 року, в ході розгляду звернення [PERSON] щодо можливого кримінального правопорушення ФОП [PERSON], був опитаний гр. [PERSON], який пояснив, що через тимчасові фінансові проблеми меблі доставлені не були, але гроші, які він взяв за реалізацію меблів зобов'язався повернути. Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (ст. 202 Цивільного кодексу України). Згідно ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо в зобов'язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню в цей термін. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦПК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Iстотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, суд приходить до висновку, що свої зобов'язання, передбачені договором від 12.02.2014 року позивач виконала в повному обсязі, оплативши відповідну суму в якості авансу за виконання послуг, однак, відповідач ФОП [PERSON] своїх зобов'язань в строк передбачений договором не виконав. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо розірвання договору укладеного 12.02.2014 року між позивачем [PERSON] та ФОП [PERSON] Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Згідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Відповідно до ст.3 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі, які перебувають на території України, під час придбання, замовлення або використання товарів (робіт, послуг) для задоволення своїх побутових потреб мають право на: державний захист своїх прав;гарантований рівень споживання; належну якість товарів (робіт, послуг), торговельного та інших видів обслуговування; безпеку товарів (робіт, послуг);необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про товари (роботи, послуги), їх кількість, якість, асортимент, а також про їх виробника (виконавця, продавця);відшкодування збитків, завданих товарами (роботами, послугами) неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечними для життя і здоров'я людей товарами (роботами, послугами) у випадках, передбачених законодавством;звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав;об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Згідно до ст. 10 п. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ст.10 п.5 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У позові [PERSON] просить суд стягнути з відповідача суму попередньої оплати договору у розмірі 5000 грн. та пеню у розмірі 183 грн., виходячи з загальної вартості робіт у суммі 6100 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми сплаченого авансу за договором №101/R7 від 12.02.2014 року у розмірі 5000 грн., та, оскільки відповідно до ст. 11 ЦПК України справа розглядається в межах позовних вимог, часткове задоволення позовних вимог щодо стягнення пені, та вважає за необхідне стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на користь позивача суму сплаченого авансу за договором №101/R7 від 12.02.2014 року у розмірі 5000 грн. та пеню за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 183 грн. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 1000 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою вказаної правової норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, й відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, передбачено законодавцем у ст. 23 ЦК України. Згідно зазначеної норми права моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Як роз'яснено в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже, факт заподіяння позивачці [PERSON], діями відповідача ФОП [PERSON] моральної шкоди, та відповідними у зв'язку з цим душевними стражданнями й переживаннями, а також іншими негативними наслідками для останньої, які вочевидь мали місце, є беззаперечним і сумнівів не викликає. Однак, при цьому розмір відшкодування зазначеної моральної шкоди у розмірі 1000 грн. у даному конкретному випадку, на думку суду, не відповідає вимогам ні розумності, ні справедливості. За таких обставин, сума моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача ФОП [PERSON] на користь [PERSON], та становить 500 грн., визнавши, що така грошова сума в даному випадку є достатньою для компенсації позивачці негативних наслідків, пов'язаних із неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків, передбачених укладеним договором. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд стягує з відповідача на користь держави. Фіксування судового засідання, у відповідності до ст. 197 ЦПК України, не здійснювалося.

Outcome: partial