Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго» про стягнення заборгованості по заробітній платі, пояснюючи, що наказом № 6 від 04.01.1994 року він був прийнятий за переводом начальником Докучаєвського РЕМ (Донецькі Західні ПЕМ «Донбассенерго»). Наказом № 205-к від 17.03.2017 року його було звільнено з роботи за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України, у зв*язку з виходом на пенсію. На день звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату за період з 01.03.2017 р. по 17.03.2017 р., не здійснив фактичного розрахунку та не виплатив компенсації за невикористану щорічну відпустку за період роботи з 2015 р. по 17.03.2017 р., не виплатив один оклад, згідно колективного договору при звільненні після 60 років. Після звільнення йому стало відомо про здійснення відповідачем утримання з його заробітної плати за період з жовтня 2014 по квітень 2015 року включно суми єдиного соціального внеску ( далі ЄСВ), яке не було перераховано на його персоніфікований рахунок, що призвело до призначення йому пенсії без урахування страхового сажу за цей час. Утримані кошти були зараховані на спеціальний рахунок підприємства. Від відповідача він дізнався про звільнення підприємства від сплати обов*язкових платежів. Вважає, що через несвоєчасний розрахунок при звільненні відповідач має сплатити йому середньомісячну заробітну плату за увесь період затримки до дня фактичного розрахунку. Оскільки відповідач добровільно не виконує своїх обов*язків по виплаті заробітної плати, просив стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2017 року по 17.03.2017 року, компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 2015 по 17.03.2017 р, заробітну плату, що була утримана, але не перерахована як ЄСВ, один оклад при звільненні, середньомісячну заробітну плату за час затримки виплати заробітної плати до дня фактичного розрахунку. В судове засідання позивач не з*явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, за участю представника, [PERSON] Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що позивачем не обґрунтовані позовні вимоги та відсутні їх докази. Вказав, що 13.03.2017 року за місцезнаходженням виробничих потужностей, адміністративних будівель та матеріально-технічних баз ПАТ «ДТЕК «Донецькобленерго», що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, яка не контролюється українською владою у Донецькій області, невідомими особами були вчинені дії, які мають ознаки злочину, передбаченого ч. 3 ст.206КК України: вчинення протиправних дій, які блокують діяльність підприємства. У зв*язку з зазначеними обставинами відповідач, починаючи з 13.03.2017 року фактично був позбавлений можливості забезпечувати виконання своїх зобов*язань до моменту усунення форс-мажорних обставин. Надані позивачем документи підтверджують сам факт наявності трудових відносин, що не є підставою для нарахування та виплати заробітної плати. Табелі обліку робочого часу щодо позивача велись на неконтрольованій території, у зв*язку з захопленням майна відповідача у його розпорядженні відсутні табелі обліку робочого часу, тобто первинні документи, які фіксують факт виконання працівником роботи за вказаний період, про що відповідач повідомляв органи ДФС листом від 17.03.2017 року, а тому підстав для нарахування позивачу заробітної плати є технічно та юридично неможливим. До відновлення контролю над майном товариства, зокрема документацією, необхідною для проведення розрахунків заробітної плати, відповідач не має можливості з*ясувати факт наявності зобов*язань перед працівниками. 17.03.2017 року ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» було видано наказ № 188 а - ОД про припинення виробничої діяльності у зв*язку з втратою контролю над частиною майна, що знаходиться на неконтрольованій території України. 12.05.2017, 27 та 29.06.2017 року внаслідок вірусних атак комп*ютерних систем компанії групи ДТЕК, в тому числі і ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» були заражені вірусом, внаслідок чого деяку інформацію було втрачено. Внаслідок цього, 04.07.2017 року відповідач звернувся з відповідним повідомленням до Департаменту кіберполіції НПУ, яке 14.07.2017 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017050390001995. Відповідно до ч.12 ст.10 Закону України «Про відпустки» власник або уповноважений ним орган зобов*язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам. Надання відпустки оформляється наказом про надання відпустки. На підставі наказу про надання відпустки відділ кадрів робить відмітки в особовій картці працівника. Відповідно до наказу міністерства юстиції України № 578/5 від 12.04.2012 року «Про затвердження переліку типових документів, що створюються під час діяльності держаних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів», підприємствами ведуться реєстраційні журнали з кадрових питань ( особового складу) зі строком зберігання 75 років. Відповідач не має наказів про надання відпусток позивачу, з яких можливо було б встановити кількість днів відпустки, що не були ним використані, а сам позивач не надав доказів наявності на день його звільнення невикористаних ним днів відпусток. Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов*язана відповідна виплата. Обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв*язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, що мають дітей або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи,що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. При цьому, до складу заробітної плати включаються не всі виплати, які були здійснені на користь працівника. Згідно п.4 постанови під час обрахування середнього заробітку не враховуються, зокрема виплати на виконання окремих доручень одноразового характеру, що не входять до обов*язків працівника ( за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов*язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов*язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); одноразові виплати ( компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, що виходять на пенсію, вихідна допомога тощо); компенсаційні виплати на відрядження і переведення ( добові, оплата за проїзд, витрати на найм житла, підйомні, надбавки, що виплачуються замість добових). Тож, для розрахунку позивачеві середньої заробітної плати необхідна інформація про раніше виплачені йому кошти та їх склад для встановлення, чи підлягають ці суми включенню у розрахунок. За відсутності таких відомостей провести розрахунок у відповідності з вимогами постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року неможливо. Вказані обставини унеможливлюють розрахувати розмір компенсації за невикористані відпустки, оскільки не відомі ані кількість днів, які підлягають компенсації, ані розмір середнього заробітку, що підлягає виплаті. Надана позивачем копія розрахункового листа не містить назви підприємства, що його видав, підпису уповноваженої особи, яка його видала. Тобто, позивач не надав доказів, що розрахунковий лист виданий саме відповідачем. У період з 25.07.2017 по 03.08.2017 року в ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» Головним управління Держпраці у Донецькій області було проведено перевірку додержання законодавства про працю та загальнообов*язкового соціального страхування за 2015-2017 роки. За результатами перевірки було складено Акт № 05-20-3335/0032 від 29.08.2017 р., яким встановлено відсутність порушень трудового законодавства відповідачем. В цьому ж акті вказано, що у зв*яку з втратою контролю над документацією, архівами, комп*ютерною технікою підприємства, що перебувають на непідконтрольній території, перевірка питань, які стосуються невиплати компенсації за невикористані щорічні відпустки, невиплати розрахункових сум працівникам, що перебувають на непідконтрольній території не є можливим. Щодо невиплати матеріальної допомоги при виході на пенсію пояснив, що відповідно до п.п.2.4.1.п.2.4. Додатку до Колективного договору відповідача на 2017-2018 р.р. працівники, які оформили пенсію вперше у зв*язку з досягненням пенсійного віку (чоловіки після 60 років) при стажі роботи у Товаристві не менш 5 років у разі першого звільнення у зв*язку з виходом не пенсію не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку мають право на отримання одноразової допомоги. Позивачу виповнилося 60 років 10.04.2016 року. 17.03.2017 року він звільнився у зв*язку з виходом не пенсію, тому на день звільнення він вже втратив право на отримання матеріальної допомоги у зв*язку з виходом не пенсію. Також вважає позов в цій частині таким, що не підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати до день фактичного розрахунку пояснив, що відповідальність винної особи настає у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу. У даному випадку відсутність дій відповідача з невиплати заробітної позивачеві заробітної плати сталося внаслідок непереборної сили, встановленої висновком Торгово - промислової палати України № 2374/2/21-10.2 від 24.07.2017 року, що унеможливлює виконати відповідачем своїх зобов*язань. На підставі викладеного, просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, з*ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст..81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року розпочато проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-рзатверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція та визначені населені пункти, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. До переліку таких міст включене м. Докучаєвськ. З трудової книжки позивача судом встановлено, що з 04.01.1994 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго».( а.с.9-12) 17.03.2017 року наказом № 205-к він був звільнений за власним бажання у зв*язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України. (а.с. 14). Згідно зі ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності до ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до положень ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною 1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно положень ст.83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Статтею 617 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов*язання, звільняється від відповідальності за його порушення, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У п. 1 ч.1 ст.263 ЦК України визначено поняття непереборної сили-це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями статті 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. З 13.03.2017 року відповідач, ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, адміністративними будівлями та матеріально-технічними базами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, яка не контролюється українською владою у Донецькій області, у зв*язку з захопленням незаконними збройними формуваннями. Сторони ці факти не оспорюють. Представник ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» 16.03.2017 року письмово звертався до Головного управління Національної поліції в м. Києві та просив внести до ЄРДР відомості щодо вчинення невідомими особами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.206 КК України, розпочати досудове розслідування, прийняти усі передбачені законодавством заходи для попередження протиправного використання, відчуження майна ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» (а.с. 31-39). 17.03.2017 року представник відповідача повідомив Міністерства, Антимонопольний комітет України, Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві, державну службу України з питань праці, Головне управління з держпраці у Донецькій області про відсутність доступу до діловодства та відсутність контролю щодо схоронності особових справ та інших документів, що стосуються трудової діяльності співробітників Товариства через втрату контролю над здійсненням господарської діяльності через надходження до відповідача документів про заборону відчуження майна, якими є в тому числі продукція та кошти, заборону встановлювати обтяження на майно. ( а.с.40-42) 20.03.2017 року представник ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» письмово повідомив Дніпропетровське Управління ОВПП ДФС про неможливість вивезення первинних документів, які знаходяться на тимчасово окупованій території України (а.с.103-105). 04.07.2017 року представник ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» повідомив Департамент кіберполіції Національної поліції України про вчинення злочину, а саме, що 27.06.2017 року близько 10:30 год. та 29.06.2017 року близько 10:00 год. здійснено несанкціоноване втручання в роботу електронно-обчислювальних машин, автоматизованих систем та компютерних мереж товариства, що призвело до витоку, втрати, підробки, блокування інформації, спотворення процесу обробки інформації, порушення встановленого порядку її маршрутизації (а.с. 52). Відповідно до ч.3 ст.14 Закону України «Про торгово- промислові палати в Україні», Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), відповідно до ч.2 ст.14-1 того ж закону, є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом. 07.07.2017 року представник відповідача звернувся до Торгово - Промислової палати України з повідомленням про захват невідомими особами адміністративних будівель відповідача в тому числі у м.Докучаєвську Донецької області, що спричинило відсутність доступу до всієї документації відповідача ( кадрової, первинної, договірної, технічної, податкової, тощо) на непідконтрольній території України, комп*ютерних баз та систем, що позбавило відповідача, як роботодавця, виконувати свої обов*язки перед працівниками, профспілками, Державними службами зайнятості. Просив здійснити розгляд та аналіз ситуації та надати висновок щодо існування форс - мажорних обставин, що перешкоджають виконанню відповідачем своїх обов*язків.( а.с.46- 51) Згідно науково-правового висновку Торгово - промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов*язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 24 липня 2017 року, втрата контролю і доступу ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, починаючи з 13 березня 2017 року, коли фактично вийшло з-під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, а таким чином і припинення провадження господарської діяльності, знівелювала можливість ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» виконати зобов*язання перед працівниками, зокрема, провести розрахунок. Такі форс-мажорні обставини є підставами для звільнення від відповідальності зобов*язальної сторони, якою за цим висновком є ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» за невиконання обов*язків, передбачених законодавством України про працю. Втрата контролю і доступу відповідача до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звіту, що подавались до контролюючих органів, починаючи з 13 березня 2017 року ( коли фактично вийшло з-під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями і припинено провадження господарської діяльністі), знівелювала можливість відповідача виконати зобов*язання перед працівниками згідно ст.ст. 47, 83, 115 та 116 КЗпП України. Датою встановлення непереборної сили є 13 березня 2017 року. Відповідно до ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; зобов'язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію. Відповідно до п. 1.6. наказу Держкомстату України від 28.09.2005 р. № 286 «Про затвердження Інструкції зі статистики кількості працівників», до первинної облікової документації підприємства, установи, організації (далі - підприємства) належать: накази (розпорядження) про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу, припинення трудового договору; накази (розпорядження) про надання відпустки; табель обліку використання робочого часу; розрахунково-платіжні відомості, розрахункові відомості, платіжні відомості. Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 р. «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». У табелі обліку використання робочого часу (типова форма № П-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, в т. ч. надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи. Отже, табель обліку робочого часу є первинним документом, відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати. Наказом ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» від 08.05.2015 року № 289-ОД здійснено розподіл кадрового та бухгалтерського обліку по контрольованій та неконтрольованій державною владою території. ( а.с.98) Таким чином, нарахування заробітної плати за березень 2017 року є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією на непідконтрольній території України. Головним Управлінням Держпраці у Донецькій області перевірено факт додержання ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» законодавства про працю та загальнообов*язкове державне соціальне страхування. Актом перевірки від № 05-20-333/0028 від 03.08.2017 року встановлено, що здійснити нарахування заробітної плати за березень 2017 року та здійснити розрахунок компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток неможливо у зв*язку з втратою контролю над всім майном, документацією, архівом, комп*ютерними системами, системами обліку, програмами забезпечення, що залишились в зоні АТО (а.с.127-141). Тобто, відсутня вина відповідача щодо недотримання ним вимог законодавства про працю під час звільнення позивача: невиплати йому заробітної плати за березень 2017 року, грошової компенсації за невикористані ним щорічні відпустки. Тож, враховуючи причини недотримання відповідачем вимог трудового законодавства- наявність форс - мажорних обставин, які не залежали від його волі, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, стягнення компенсації за невикористані дні щорічних відпусток та стягнення середнього заробітку за несвоєчасну виплату з вини відповідача належних до виплати звільненому працівнику сум. Щодо позовних вимог про повернення позивачеві заробітної плати, вдержаної, але не перерахованої відповідачем як єдиний соціальний внесок, суд зазначає наступне. Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. Відповідно до частин 2, 8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов*язкове державне соціальне страхування», платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої ст.4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця. При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої ст.4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов'язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). З наданої відповідачем на запит суду індивідуальної відомості про застраховану особу щодо позивача вбачається, що за період з 2015 - 2016 р.р. позивачем було сплачено єдиний внесок у травні - грудні 2015 р., у січні - грудні 2016 р., у січні - лютому 2017 р. ( а.с.205) Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення РНБО України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Прийняття вищевказаного Указу Президента України зумовило початок проведення антитерористичної операції (АТО) на сході України (частина територій Луганської, Донецької і Харківської областей) з 14.04.2014 року. Відповідно до ч. 2 ст.1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014. На виконання положення ч.2 ст.1 Закону України «Про затвердження переліку населених пунктів, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року було затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. Згідно з зазначеним Розпорядженням, м.Докучаєвськ відноситься до населених пунктів на території яких здійснювалась антитерористична операція. В подальшому, Розпорядженням Кабінету Міністрів від 05.11.2014 року дія Розпорядження від 30.10.2014 р. була зупинена, але воно не втратило сили та не було скасованим. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» м.Докучаєвськ віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Положеннями п. 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що діяла на момент спірних правовідносин, платники єдиного внеску, визначені статтею 4 цього Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обов*язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. Отже, ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», на виконання вимоги вище зазначених нормативно - правових актів було звільнено від нарахування, обчислення та сплати ЄСВ, а також подання звітності на період проведення антитерористичної операції. Згідно платіжних доручень на а.с.53-60, відповідачем перераховано ЄСВ з заробітної плати працівників за період з жовтня 2014 р. по травень 2015 р..( а.с.53-60) Як вбачається з копії платіжних доручень, ЄСВ перераховано єдиною сумою, без розмежування сум щодо кожного конкретного працівника. На запит суду відповідач не надав документів щодо розмірів сум ЄСВ, утриманих з позивача. Враховуючи, що на момент розгляду справи суд не має можливості встановити конкретні розміри утриманих з заробітної плати позивача єдиного соціального внеску, у цій частині позову необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про стягнення на користь позивача одного окладу при звільненні відповідно до умов колективного договору, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов*язків. Відповідно до положень ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов*язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально- економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Згідно ст.11 КЗпП України, колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використивують найману працю і мають права юридичної особи. Згідно вимог ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов*язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов*язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, що має неминуче наступити, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно положення про надання матеріальної допомоги працівникам ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" непрацюючим пенсіонерам, виборним та штатним працівникам профкому, що є додатком 11 до колективого договору ПАТ "ДТЕК Донецькобленерго" (а.с.124-126), вбачається, що працівники, які оформили пенсію вперше при стажі роботи у Товаристві не менше 5 років у разі першого звільнення у зв*язку з виходом неа пенсію не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку або з дня отримання довідки МСЕК мають право на отримання одноразової виплати. Як визначає ст.12 Закону України "Про пенсійне забезпечення", чоловіки мають право на пенсію після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років. З паспорту позивача на а.с.3-5 вбачається, що він народився 10.04.1956 року, тобто, він досяг пенсійного віку 10.04.2016 року. З посади звільнився 17.03.2017 року у зв*язку з виходом на пенсію. Враховуючи умови колективного договору, позивач мав право на отримання матеріальної допомоги до 11.07.2016 року, але він своїм правом не скористався у встановлені договором строки, тому і в цій частині позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed