Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-09 00:00:00

В березні 2021 року орган опіки та піклування - виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області діючи в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , 2015 р.н., звернувся до суду із зазначеним вище позовом, згідно якого просить суд відібрати малолітню дитину - [PERSON] , 2015 р.н. від батьків - [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав та передати її для подальшого влаштування органу опіки та піклування Бердичівської міської ради. Стягнути з [PERSON] , [PERSON] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2015 р.н. в твердій грошовій сумі по 1000,00 грн., щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на особовий рахунок дитини, який буде відкритий у відділенні Ощадного банку України. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що відповідачі по справі є батьками малолітньої [PERSON] , 2015 р.н. 05.02.2021 року до міської служби у справах дітей виконавчого комітету Бердичівської міської ради надійшло повідомлення з Бердичівського РВ поліції щодо вжиття заходів для забезпечення прав та інтересів малолітньої дитини [PERSON] , 2015 р.н. Дитина була виявлена працівниками поліції за адресою : [ADDRESS] разом з матір"ю та її співмешканцем, які перебували в стані алкогольного сп"яніння, в умовах, що несли загрозу її життю та здоров"ю, тому дитина була поміщена до Бердичівської районної лікарні. Після влаштування дитини до лікарні [PERSON] , до міської служби не зверталася, на телефонні дзвінки не відповідала, була відсутня за місцем проживання. В ході проведеної роботи було знайдено рідну тітку дівчинки - [PERSON] , яка 08.02.2021 року забрала дитину з лікарні. Працівниками міської служби у справах дітей було встановлено, що батько дитини - [PERSON] , 1982 р.н. проживає по [ADDRESS] , в будинку відсутні умови для проживання дитини. Батьки дитини ніде не працюють, схильні до вживання спиртних напоїв, жодного разу не відвідали дитину в тітки, не вживають жодних заходів для повернення її на виховання. Фактично вони самоусунулись від виконання батьківських обов"язків по вихованню доньки. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові. Відповідачка [PERSON] 13.05.2021 року на адресу суду подала заяву про визнання позовних вимог, розгляд справи просить провести за її відсутності ( а.с.40). Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з"явився, причину неявки суду не повідомлено. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона працює в КУ " Центр надання соціальних послуг" відділення соціальної роботи, з родиною дівчинки вона знайома з 13.04.2020 року. З квітня 2020 року отримувачем соціальних послуг був лише відповідач [PERSON] , 1982 р.н., оскільки матір малолітньої дитини залишила сім"ю не повідомивши місце свого перебування та не здійснювала утримання та виховання доньки. В ході надання соціальних послуг батько дитини не дотримувався плану виконання соціального супроводу : не допускав до будинку, не виконував рекомендації фахівця центру щодо належного виконання батьківських обов"язків, належного догляду за донькою. [PERSON] має схильність до зловживань алкогольними напоями. З 26.06.2020 року отримувачем соціальних послуг стала матір дитини [PERSON] , 1989 р.н. В ході надання соціальних послуг фахівцем із соціальної роботи систематично проводилась робота щодо дотримання належних санітарно - гігієнічних умов проживання малолітньої дитини, відповідального батьківства, відсутності випадків зловживання алкогольними напоями, працевлаштування, уникнення контактів із асоціальним середовищем. Не дивлячись на досягнення позитивних змін у родині, матір дитини знову розпочала не належним чином виконувати батьківські обов"язки, зловживати алкоголем. 08.02.2021 року дитину було вилучено від матері, яка перебувала в стані алкогольного сп"яніння. Свідок [PERSON] , працює на посаді начальника сектору ювенальної превенції Бердичівського РВП, повідомила, що в лютому 2021 року працівниками поліції за адресою [ADDRESS] було виявлено малолітню дитину [PERSON] , 2015 р.н., разом з матір"ю [PERSON] , співмешканцем матері, які перебували в стані алкогольного сп"яніння, в умовах, що несли загрозу її життю та здоров"ю, тому вона була поміщена до приймального відділення Бердичівської районної лікарні, а [PERSON] , була поміщена до центру інтоксикації . З батьком дитини встановити зв"язок не вдалося, оскільки він постійно перебуває в стані алкогольного сп"яніння, поводить себе агресивно. Свідок [PERSON] , рідна сестра відповідачки [PERSON] повідомила, що в лютому 2021 року до неї зателефонували працівники соціальних служб та повідомили, що вилучили [PERSON] від матері, яка перебувала в стані алкогольного сп"янніння. Вона забрала дитину з лікарні в свою родину, де дівчинка знаходиться і на даний час, батьки дівчинки нею не цікавляться, відповідачка приходила лише 12 травня, перед судовим засіданням. Відповідачі матеріально дитині не допомагають і надалі зловживають спиртними напоями. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] ( а.с.8). Як вбачається з наказу № 21 від 19.02.2021 року виданого в.о. начальником міської служби у справах дітей, [PERSON] , [INFO] поставлено на обліку дітей, які перебувають у складних обставинах, по причині ухилення батьків від виконання батьківських обв"язків ( а.с.9). Відповідно до Актів обстеження умов проживання від 19.02.2021 року та 04.03.2021 року, службою у справах дітей проведено обстеження умов проживання [PERSON] та [PERSON] . Встановлено, що житлові приміщення, де проживають відповідачі, не опалюються, в кімнатах безлад, відсутні продукти харчування для дитини ( а.с.10-11). 04.03.2021 року в.о. начальника служби у справах дітей Гайдамаченко А.Б. зверталася з листом до начальника Бердичівського РВП з пропозицією вирішити питання про притягнення [PERSON] , 1989 р.н., [PERSON] , 1982 р.н. до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП ( а.с.12). Згідно довідки № 19 від 26.02.2021 року, виданої КНП " Бердичівська міська лікарня" Бердичівської міської ради наркологічне диспансерне відділення, судом встановлено, що [PERSON] 1989 р.н. з 22.02.2021 року по 26.02.2021 року проходила лікування на денному стаціонарі наркологічного диспансерного відділення Бердичівської міської лікарні ( а.с.14). Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Бердичівської міської ради від 22.03.2021 року, орган опіки та піклування прийшов до висновку про доцільність відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] від батьків [PERSON] , та [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав ( а.с. 16-18). Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.ст.150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст.164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною. Пленум Верховного Суду в п.16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Частина 2 ст.155 СК України містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Встановлено, що відповідачі зловживають спиртними напоями, ніде не працюють, на протязі тривалого часу не цікавляться дитиною, були проведені роз`яснювальні бесіди з приводу неналежного виконання батьківських обов`язків та здорового способу життя, однак відповідачі належним чином не реагують, фактично самоусунулись від виконання батьківських обов"язків по вихованню доньки [PERSON] , 2015 р.н. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі свідомо нехтують своїми обов`язками по вихованню та утриманню малолітньої дитини, тому позовні вимоги щодо відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав є такими, що підлягають до задоволення. Щодо передання дитини під тимчасову опіку органу опіки та піклування Бердичівської міської ради суд зазначає наступне. Згідно абз.2 ч.1 ст.170 СК України у разі відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Враховуючи зазначені вимоги СК України суд приходить до висновку про необхідність передання дитини тимчасово під опіку органу опіки та піклування Бердичівської міської ради для подальшого її влаштування. Щодо стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина ( ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідачів підлягають стягненню аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі по 1000 ( одна тисяча) грн. 00 коп., щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, шляхом перерахування коштів на особовий рахунок дитини, який буде відкритий у відділенні Ощадного банку України, починаючи з 25 березня 2021 року. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення утримання дитини та задоволення її потреб. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому у відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 454 грн. - з кожного окремо.

Outcome: approved