Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

22.02.2016 р. (згідно із відбитком штемпеля на конверті поштового відправлення а.с.65) позивач Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилався на те, що 03.07.2006р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (назва змінена згідно статуту, погодженого Національним Банком України 14.03.2014 року та зареєстрованого 20.03.2014 року) та відповідачем [PERSON] був укладений Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 210/7/670, згідно з умовами якого АКБСР «Укрсоцбанк» зобов'язався надати останньому грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості 130 000 (сто тридцять тисяч доларів США 00 центів), кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом - до 02 липня 2013 року, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити відсотки в розмірі 12,5 % річних в порядку та строки згідно графіку погашення заборгованості, встановленому п. 1.1.1. договору. 16.06.2009 між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 2 про внесення змін до Договору кредиту № 210/7/670, відповідно якої сторони визначили, що АКБСР «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США 00 центів, строком погашення не пізніше 02.07.2013 року, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий Кредит, сплатити відсотки в розмірі 14 % річних в порядку та строки згідно графіку погашення заборгованості. 28.08.2009 між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 2 про внесення змін до Договору кредиту № 210/7/670, відповідно якої сторони визначили, що АКБСР «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США 00 центів, строком погашення не пізніше 02.07.2013 року, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий Кредит, сплатити відсотки в розмірі 14 % річних в порядку та строки згідно графіку погашення заборгованості. 06.07.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 3 про внесення змін до Договору кредиту № 210/7/670, відповідно якої сторони визначили, що ПАТ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США 00 центів, строком погашення не пізніше 02.07.2013 року, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий Кредит, сплатити відсотки в розмірі 14 % річних в порядку та строки згідно графіку погашення заборгованості. 03.09.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 4 про внесення змін до Договору № 210/7/670, відповідно якої сторони встановили: графік погашення заборгованості за кредитом та відсотками, які нараховані станом на 03.09.2012 року. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами за період часу з 03.09.2012 року до 03.09.2014 року становить 1% річних. Кінцевий термін повернення кредиту становить 02 вересня 2014 року. В забезпечення зобов'язань [PERSON] за Договором кредиту №210/7/670 від 03.07.2006 року 03 липня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та відповідачем-2 [PERSON] було укладено Договір поруки № 210/8/726. За умовами договору [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання солідарно відповідати перед АКБСР «Укрсоцбанк» за виконання у повному обсязі [PERSON] зобов'язань за Договором кредиту - повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також пені у розмірі та випадках визначених Договором. Згідно п. 3.1.2 Договору поруки у разі невиконання [PERSON] зобов'язання за Договором кредиту [PERSON] відповідає перед АКБСР «Укрсоцбанк» як солідарний Боржник усім своїм майном, на яке може бути звернення стягнення. 03.09.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до Договору поруки № 210/8,726, відповідно якої розмір основного зобов'язання на дату укладання додаткової угоди становить 49 886 (сорок дев'ять тисяч вісімсот вісімдесят шість) доларів США 74 цента, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 02.09.2014 року та сплатою відсотків в розмірі, визначеним Договором кредиту. ПАТ «Укрсоцбанк» свої обов'язки перед [PERSON] за Договором кредиту виконав в повному обсязі. Разом з тим, платежі в погашення Кредиту та сплати відсотків за його користування, в порушення ст. 526 Цивільного кодексу України та п. п. 2.4, 3.3.5 - 3.3.7, Договору [PERSON] здійснювалися з порушенням умов Договору, що призвело до простроченої заборгованості відповідача [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк», яка станом на 17 серпня 2015 року становить 23 875 (двадцять три тисячі вісімсот сімдесят п`ять) дол. США 34 цента, з яких: заборгованість за кредитом - 20 628 (двадцять тисяч шістсот двадцять вісім) дол. США 43 цента; заборгованість за відсотками - 3 246 (три тисячі двісті сорок шість) дол. США 91 цент; що в перерахунку в національну валюту за курсом НБУ станом на 17.08.2015 року становить 519 472 (п`ятсот дев`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 49 коп. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову, спираючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на недійсність договору, відсутністю обґрунтованого розрахунку, спливу строку позовної давності. Представник [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, у задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на припинення поруки у зв'язку із збільшенням відповідальності поручителя за відсутності його згоди, посилався на преклюзивний строк поруки, та що кредитор пропустив строк пред'явлення вимоги до поручителя. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Суд встановив, що 03.07.2006р. між АКБСР «Укрсоцбанк» (назва змінена згідно статуту, погодженого Національним Банком України 14.03.2014 року та зареєстрованого 20.03.2014 року) та [PERSON] був укладений Договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 210/7/670, згідно з умовами якого АКБСР «Укрсоцбанк» зобов'язався надати останньому грошові кошти в межах максимального ліміту заборгованості 130 000 (сто тридцять тисяч доларів США 00 центів), кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом - до 02 липня 2013 року, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий кредит, сплатити відсотки в розмірі 12,5 % річних в порядку та строки згідно графіку погашення заборгованості, встановленому п. 1.1.1. договору. (а.с. 39-47,129-135) Згідно із заявами на видачу готівки від 04.12.2006, 07.11.2006, 14.11.2006, 03.11.2006, 23.10.2006, 13.10.2006, 04.08.2006, 11.07.2006 (а.с. 9-16) [PERSON] отримав загалом 125000,00 дол. США. 16.06.2009 між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 2 про внесення змін до Договору кредиту № 210/7/670, відповідно якої сторони визначили, що АКБСР «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США 00 центів, строком погашення не пізніше 02.07.2013 року, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий Кредит, сплатити відсотки в розмірі 14 % річних в порядку та строки згідно графіку погашення заборгованості. (а.с. 37-38) 28.08.2009 між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 2 про внесення змін до Договору кредиту № 210/7/670, відповідно якої сторони визначили, що АКБСР «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США 00 центів, строком погашення не пізніше 02.07.2013 року, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий Кредит, сплатити відсотки в розмірі 14 % річних в порядку та строки згідно графіку погашення заборгованості. (а.с.35-36, 136) 06.07.2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 3 про внесення змін до Договору кредиту № 210/7/670, відповідно якої сторони визначили, що ПАТ «Укрсоцбанк» надав [PERSON] кредит в розмірі 130 000 (сто тридцять тисяч) доларів США 00 центів, строком погашення не пізніше 02.07.2013 року, а [PERSON] зобов`язався повернути наданий Кредит, сплатити відсотки в розмірі 14 % річних в порядку та строки згідно графіку погашення заборгованості. (а.с.21-34, 137-143) 03.09.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 4 про внесення змін до Договору № 210/7/670, відповідно якої сторони встановили: графік погашення заборгованості за кредитом та відсотками, які нараховані станом на 03.09.2012 року у сумі 49 440, 70 дол. США. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами за період часу з 03.09.2012 року до 03.09.2014 року становить 1% річних. Кінцевий термін повернення кредиту становить 02 вересня 2014 року. (а.с. 17-20,144-145) Таким чином, системне дослідження та співставлення даних про видачу [PERSON] 125000,00 дол. США відповідно до заяв на видачу готівки від 04.12.2006, 07.11.2006, 14.11.2006, 03.11.2006, 23.10.2006, 13.10.2006, 04.08.2006, 11.07.2006 (а.с. 9-16), визнаної відповідачем заборгованості станом на 03.09.2012 року у сумі 49 440, 70 дол. США (а.с.144) із розрахунком вимог позивача станом на 17.08.2015 р. (а.с.5-6) дійсно свідчить про наявність у відповідача [PERSON] заборгованості перед позивачем у сумі 40 907, 86 дол. США поточної заборгованості за тілом кредиту та 8 832, 84 дол. США простроченої заборгованості за тілом кредиту станом на 03.09.2012 р. В забезпечення зобов'язань [PERSON] за Договором кредиту № 210/7/670 від 03.07.2006 року 03 липня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 210/8/726. За мовами договору [PERSON] на добровільних засадах бере на себе зобов'язання солідарно відповідати перед АКБСР «Укрсоцбанк» за виконання у повному обсязі [PERSON] зобов'язань за Договором кредиту - повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також пені у розмірі та випадках визначених кредитним договором. (а.с. 59-63,146-148) Згідно п. 3.1.2 Договору поруки у разі невиконання [PERSON] зобов'язання за Договором кредиту [PERSON] відповідає перед АКБСР «Укрсоцбанк» як солідарний Боржник усім своїм майном, на яке може бути звернення стягнення. 03.09.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] була укладена додаткова угода № 1 про внесення змін до Договору поруки № 210/8/726, відповідно якої розмір основного зобов'язання на дату укладання додаткової угоди становить 49 886 (сорок дев'ять тисяч вісімсот вісімдесят шість) доларів США 74 цента, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 02.09.2014 року та сплатою відсотків в розмірі, визначеним Договором кредиту. (а.с. 57-58,149). Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст.1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає між ним та Банком Договір, підтверджується підписом у заяві. Таким чином, сторонами на законних підставах було укладено вищевказаний кредитний договір, який є предметом спору. Сторони зобов'язані дотримуватися умов укладено договору та виконувати взяті на себе зобов'язання у встановлений договором строк (термін) його виконання, що передбачено ст.ст.562, 530 ЦК України. Щодо відповідальності поручителя суд виходить з наступного. Згідно частини 1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою, або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При ухваленні постанов Верховного Суду України у справі № 6-53цс15 від 17.09.2014 р. Верховний Суд України виклав правову позицію в якій зазначено, що : «Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя». Аналогічні правові позиції також підтверджені постановами Верховного Суду України у справі № 6-6цс14 від 17.09.2014р, №6-272цс-16 від 29.06.2016. Враховуючи наведене та позицію представника відповідача [PERSON] щодо припинення поруки у зв'язку із пропуском позивачем строку звернення до суду з вимогою до поручителя, суд доходить висновку, що позивач пропустив строку звернення до суду з вимогою до поручителя оскільки дата повернення грошових коштів згідно із додатковою угодою №4 від 03.09.2012 до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №210/7/670 від 03.07.2006. та договором про внесення змін №1 до Договору поруки №210/8/726 від 06.07.2006 (а.с. 57) становить 02.09.2014 (а.с. 17), а позивач звернувся до суду 22.02.2016 (а.с. 65), тобто із спливом одного року та п'яти місяців з дати виконання основного зобов'язання. Згідно із ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім того, суд погоджується із позицією представника відповідача [PERSON] щодо зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, оскільки додатковими угодами № 2 від 16.06.2009, (а.с. 37-38), № 2 від 28.08.2009 (а.с.35-36, 136), №3 від 06.07.2011 (а.с.21-34, 137-143) до договору про надання відновлювальної кредитної лінії №210/7/670від 03.07.2006 позивач та [PERSON] погодили збільшення відсоткової ставки за договором з 12,5 % до 14 %, про що відсутня згода [PERSON], оскільки відсутні будь-які застереження у основному та додатковому договорі поруки, тому суд доходить висновку, що із вказаної підстави порука також припинилася. Тому в позові до [PERSON] слід відмовити. Щодо відповідальності основного боржника, суд виходить ыз наступного. Згідно із ст.. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Згідно із ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у ст.27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. Згідно із ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи, наведені норми суд доходить висновку, що позиція представника відповідача [PERSON] щодо недійсності договору та необґрунтованості розрахунку є недоведеною, оскільки кожна сторона у цивільному процесі зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, проте представником не було дотримано вказаної вимоги, оскільки жодних клопотань про призначення будь-якої експертизи заявлено не було, також не заявлено зустрічного чи/або позову про визнання спірного кредитного договору недійсним, що цілком спростовує позицію сторони відповідача щодо недійсності договору та необґрунтованості розрахунку заборгованості. Щодо позовної давності до основного боржника суд виходить з наступного. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою, або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Згідно із ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст.. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За кредитним договором в останній редакції, яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст. 261 ЦК України). Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 18.06.2014 (справа N 6-61цс14), від 17.09.2014 (справа № 6-95цс14), від 01.10.2014 (справа №6-133цс14), від 22.10.2014 (справа №6-127цс14). Враховуючи, що погашення заборгованості за кредитним договором повинно відбуватися періодичними платежами, а повернення всього кредиту встановлено до 02.09.2014 року, позивач звернувся до суду після настання строку повернення всієї суми кредиту - 22.02.2016, суд доходить висновку, що в даному випадку перебіг позовної давності повинен відраховуватися всієї суми кредиту - з 02.09.2014, тому доводи представника відповідача щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності до всієї суми кредиту не може бути прийнято судом. Наведене, цілком співпадає з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-116 цс 13: «Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.» Позивач звернувся до суду 10 квітня 2015 року, строк надання кредиту було визначено сторонами до 03 вересня 2014 року, тому суд доходить висновку, що позивач не пропустив позовної давності щодо тілу кредиту та відсотків , тому заборгованість підлягає стягненню з відповідача. Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Останній платіж у сумі 2 031, 88 дол. США, який було здійснено відповідачем на користь позивача 19.12.2013 р. свідчить про визнання відповідачем свого боргу перед позивачем (а.с.6). З огляду на зміст додаткової угода № 4 про внесення змін до Договору № 210/7/670, укладеної 03.09.2012 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON], за якою розмір процентної ставки за користування кредитними коштами за період часу з 03.09.2012 року до 03.09.2014 року становить 1% річних, суд вважає помилковим здійснений позивачем розрахунок відсотків за користування кредитом за 02.09.2014 р. за ставкою 14 % річних у сумі 7,72 дол. США, при тому що її слід обраховувати за вказаний день за ставкою 1% річних, що відповідно становить 0, 52 дол. США. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] порушив зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, тому у ПАТ «Укрсоцбанк» є всі підстави вимагати повернення всієї суми кредиту, сплатити процентів. Станом на 17 серпня 2015 року заборгованість дорівнює 23 868 (двадцять три тисячі вісімсот шістдесят вісім) дол. США 67 цента, з яких: заборгованість за кредитом - 20 628 (двадцять тисяч шістсот двадцять вісім) дол. США 43 цента; заборгованість за відсотками - 3 240 (три тисячі двісті сорок ) дол. США 21 центів. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених в п. 12 Постанови №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial