Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, 3-тя особа Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у якому вказує, що 05.09.2006 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір № б/н відповідно до якого, він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 30% на рік. 18.09.2015 року державним виконавцем Ленінського ВДВС відкрито виконавче провадження ВП № 48779236 про стягнення на користь банку 97461,67 грн. на підставі виконавчого напису № 3991 від 30.07.2015 року вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М.. З вказаним виконавчим написом позивач не згоден, т.я. вважає, що сума заборгованості, яка вказана нотаріусом у виконавчому написі, не відповідає фактичній, тобто не є безспірною, т.я. звертаючись до нотаріуса з заявою про вчинення нотаріальної дії відповідач не отримав первинні документи щодо видачі кредиту (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо), а отже, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також суми штрафних санкцій та процентів є безспірними. Крім того, позивач вважає що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом було порушено ст. 88 Закону України «Про нотаріат», а саме не враховано що з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Також позивач вказує на те, що 03.12.2014 року Запорізьким районним судом Запорізької області було винесено ухвалу про залишення без розгляду позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, що доводить наявність спору, щодо суми заборгованості і відсутності підстав для видачі виконавчого напису. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд визнати виконавчий напис № 3991 від 30.07.2015 року вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про стягнення заборгованості таким, що не підлягає виконанню. Позивач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, крім того, залучив до матеріалів справи свої письмові заперечення. Згідно заперечень, відповідач вважає за необхідне, в задоволенні позову відмовити, мотивуючи це тим, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом з суровим дотриманням ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», а тому підстав для визнання його таким що не підлягає виконання не має. Крім того, відповідно до додаткових заперечень на позовну заяву від 04.09.2017 року, відповідач зазначає, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності, а відповідно виконавчий напис підлягає частковому виконанню в межах строку позовної давності за період з 31.05.2012 року по 31.05.2015 року в розмірі 36063,64 грн. Відповідач приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вказала, що проти позову заперечує, надала свої письмові пояснення. В поясненнях вказала, що позивач у позові зазначає що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обґрунтовує це відсутністю заборгованості або наявності заборгованості в меншому розмірі, а тому предметом спору є не дійсний розмір боргу позивача, а дотримання нотаріусом діючого законодавства при вчиненні виконавчого напису, а такі порушення не можуть бути підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Що стосується пропуску трирічного строку позовної давності, то відповідачка вважає, що він не був пропущений, оскільки обраховувався з моменту пред'явлення вимоги, щодо повернення заборгованості. Щодо ненадання банком нотаріусу первинних документів для визначення розміру заборгованості, то відповідач вказує, що надання вказаних документів не передбачене жодним законодавчим актом, документи необхідні для вчинення нотаріально напису були надані в повному обсязі відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ №1172 від 29.06.1999 року. Третя особа Дніпровський ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, в судове засідання не з'являлась, надала заяви в яких просила справи розглянути без їх участі. Дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом установлено, що 05.09.2006 року між ПАТ КБ «Приватбанк» і [PERSON] укладено Кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач отримав кредит розмірі 15000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. 30.07.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вказаним кредитним договором на загальну суму 97461,67 грн. Строк, за який провадиться стягнення вісім років вісім місяців і шість днів, а саме з 05.09.2006 року по 31.05.2015 року. На виконання вищезазначеного виконавчого напису 18.09.2015 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ було відкрито виконавче провадження ВП № 48779236. В ході судового розгляду, суд дійшов висновку, що заборгованість [PERSON] перед ПАТ КБ «Притвабанк» у розмірі 97461,67 грн. за кредитним договором б/н від 05.06.2006 року - не є безспірною. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Постановою Пленуму Верховного Суду України вiд 31.01.1992 р. № 2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотарiальнi дiї або вiдмову у їх вчиненi» у п. 13 роз'яснено, що вiдповiдно до ст. ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаpiycoм i за умови, що наявнiсть безспiрної заборгованостi або іншої вiдповiдальностi боржника перед стягувачем пiдтверджується документами, передбаченими спецiальним нормативним актами з цього приводу, i що з дня виникнення права вимоги минуло не бiльше трьох pоків, а у випадках, коли законом встановлено iнший строк давностi, не минув цей строк. Основними умовами вчинення нотаpiycoм виконавчого напису є подання документiв, якi встановлюють заборгованiсть боржника перед кредитором, пiдтверджують безспiрнiсть вимоги та подачi вимоги в межах строку позовної давностi у три роки та у межах рiчного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспiрностi вимоги є вiдсутнiсть заперечень боржника щодо заборгованостi та її розрахунку, а також вiдсутностi будь-яких суперечностей у поданих документах. На пiдтвердження безспiрностi заборгованостi нотаpiycy мають бути поданi документи, що свiдчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотapiyc повинен упевнитися в розумiннi боржником пред'явлених до нього вимог i визнання їх. Документом, що пiдтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з пiдписом боржника про його отримання. З наданих до суду приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. копій документів на підставі яких було вчинено оспорюваний виконавчий напис вбачається, що вони не доводять безспірності заборгованості, т.я. не були надані первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки , тощо). Відповідачем також не надано суду доказів підтверджуючих безспірність заборгованості позивача на дату вчинення виконавчого напису №3991 від 30.07.2015 року, документів первинної бухгалтерської документації, оформлених у відповідності до норм статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", а також будь-яких інших письмових доказів, які підтверджують безспірність заборгованості відповідно до норм статті 88 Закону України "Про нотаріат", підпункту "б" частини 2 пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року №1172. Крім того, вiдповiдно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотapiyc вчиняє виконавчi написи, якщо поданi документи підтверджують безспiрнiсть заборгованостi або iншої вiдповiдальностi боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не бiльше трьох років, а у вiдносинах мiж пiдприємствами, установами та органiзацiями - не бiльше одного року. Відповідно до укладеного договору строк дії кредитного ліміту, відповідає строку дії картки. Згідно з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України). Останнє внесення грошових коштів на погашення кредиту відповідно до розрахунку заборгованості було здійснено 06.07.2011 року, а отже, про порушення свого права банку стало відомо після невнесення чергового платежу, тобто у серпні 2011 року, а отже, з цього часу і почався перебіг строку давності. Таким чином, банк мав право вимагати вiд позичальника повернення кредитних кошти починаючи з 06.08.2011 року і до 06.08.2014 року, у межах строку позовної давностi. Відповідно до ухвали Запорізького районного суду Запорізької області від 03.12.2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості поданий у липні 2014 року залишений без розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 265 ЦК України, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. З заявою про вчинення виконавчого напису вiдповiдач звернувся лише в липні 2015 року, тобто пiсля спливу трирiчного строку з дня виникнення права вимоги. Відповідно до п.3.4 гл.16 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. З розрахунку заборгованостi наданого банком нотаріусу, та виконавчого напису, строк, за який провадиться стягнення з позивача, становить вісім років вісім місяців і шість днів, а саме з 05.09.2006 року по 31.05.2015 року. Вiдповiдно до п. 3.1 Порядку вчинення нотарiальних дiй, нотаpiyc вчиняє виконавчi написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не бiльше трьох років. Згiдно зi ст. 256, ч. 4 ст.257 ЦК України, позовна давнiсть, це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивiльного права або iнтepecy. У вiдповiдностi до ст.ст. 257, 258 ЦК України загальна позовна давнiсть встановлюється тривалiстю у три роки. Позовна давнiсть в один piік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пенi). Вiдповiдно до п. 7 ч. 13. cт.11 Закону України «Про захист прав споживачiв» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давностi якого минув. У п. 31 Постанови Пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ № 5 вiд 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» зазначено, що враховуючи положення п. 7 ч.13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давностi якого минув. Відповідно до правової позиції Верховного суду України від 02.12.2015 року у справі №6-249 цс15, за змістом ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. В своїх запереченням відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» погоджується з вказаною позицією, вказуючи заборгованість позивача за відсотками за період з 31.05.2012 року по 31.05.2015 року в розмірі - 36063,64 грн. Вказана сума не збігається з сумою заборгованості у виконавчому написі нотаріуса, що додатково підтверджує, що сума заборгованості за кредитним договором не є безспірною. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушеннм дійочого законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved