Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

В червні 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача основний борг у сумі - 34 789,46 грн., з урахуванням 3% річних (01.11.2017 року по 01.11.2020 року, заборгованість по квартирі [ADDRESS] за вказаний період складає 10130,60 грн.) у сумі 913,00 грн. інфляційного збільшення (з 01.11.2017 року по 01.11.2020 року, заборгованість по квартирі [ADDRESS] за вказаний період складає 10130,60 грн.) у сумі 1862,98 грн., разом сума заборгованості складає 37565,44 грн., витрат на правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн.; основний борг у сумі - 23 385,29 грн., з урахуванням 3% річних (01.11.2017 року по 01.11.2020 року, заборгованість по квартирі [ADDRESS] за вказаний період складає 5 799,05 грн.) у сумі 522,00 грн. інфляційного збільшення (01.11.2017 року по 01.11.2020 року, заборгованість по квартирі [ADDRESS] за вказаний період складає 5 799,05 грн.) у сумі 1066,48 грн., разом сума заборгованості складає 24973,77 грн.; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 4204,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відповідно до Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.11.2020 року є власником квартир [ADDRESS] та [ADDRESS] та користується послугами, що надаються позивачем. Однак, відповідач не виконує свої обов`язки по своєчасному внесенню плати за комунальні послуги, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка становить за період з 01.08.2010 року по 01.01.2020 року в сумі 60800,79 грн. (з них основна сума заборгованості 34022,41 грн.; інфляційні нарахування складають 21724,75 грн., 3% річних складає 5053,63 грн.) В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність та зазначив в заяві, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового засідання, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.ст. 223 та 280 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі сторін та ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартир за адресою: [ADDRESS] . Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва" відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади м.Києва" та рішення від 09.10.2014 року №270/270 перейменоване з КП "Керуюча дирекція" Шевченківської районної у м.Києві ради». Відповідно до п.п. 2 Статуту, предметом діяльності позивача є: утримання житлового і нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади м.Києва та закріплений за підприємством на праві господарського відання, а також обслуговування житлового і нежитлового фонду, що не належить до комунальної власності м.Києва, на договірних засадах у встановленому законом порядку. Надання послуг з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій та інших житлово-комунальних послуг, виконання функцій балансоутримувача житлового та нежитлового фонду, укладення договорів на надання житлово-комунальних послуг, контроль за виконанням договорів у встановленому порядку. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ч. 2-4 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах, що врегульовано нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно ст. ст. 64, 66, 67 Житлового кодексу Української РСР, наймачем сплачується плата за користування жилим приміщенням, за утримання будинку та прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Члени сім`ї наймача , які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив представник позивача в позовній заяві, позивачем належним чином надавались послуги, проте відповідач належним чином власні зобов`язання не виконував та не сплачував кошти за отримані послуги. Відповідач в судове засідання не з`явився, не надав суду доказів сплати заборгованості або доказів, що сума заборгованості є меншою чи відсутня. Згідно із довідками про нарахування та сплату по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.07.2018 по 01.12.2020 ( [ADDRESS] ) та по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.08.2018 по 01.12.2020 ( [ADDRESS] ), а також розрахунком 3% річних та втрат від інфляції, доданими Позивачем до позовної заяви, розмір заборгованості Відповідача за житлово-комунальні послуги перед Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» складає 34 789,46 грн., з урахуванням 3% річних (з 01.11.2017 року по 01.11.2020 року, заборгованість по квартирі [ADDRESS] за вказаний період складає 10130,60 грн.) у сумі 913,00 грн., інфляційного збільшення (з 01.11.2017 року по 01.11.2020 року, заборгованість по квартирі [ADDRESS] за вказаний період складає 10130,60 грн.) у сумі 1862,98 грн., разом сума заборгованості по квартирі [ADDRESS] складає 37565,44 грн., основного боргу у сумі - 23 385,29 грн., з урахуванням 3% річних (з 01.11.2017 року по 01.11.2020 року, заборгованість по квартирі [ADDRESS] за вказаний період складає 5 799,05 грн.) у сумі 522,00 грн. інфляційного збільшення (з 01.11.2017 року по 01.11.2020 року, заборгованість по квартирі [ADDRESS] за вказаний період складає 5 799,05 грн.) у сумі 1066,48 грн., разом сума заборгованості по квартирі [ADDRESS] складає 24973,77 грн. Так, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Як зазначено у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (п. 48). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Позивачем додано до позовної заяви копію витягу з договору про надання правничої допомоги №32 від 17.02.2020 року, копію платіжного доручення №919 від 10.02.2020 року про сплату на адресу ФОП [PERSON] грошових коштів у сумі 5 000,00 грн. з призначенням платежу - оплата за юрид.посл.зг.дог. №32 від 17.02.2020, розрахунок витрат на правничу допомогу, складений адвокатом Орловим О., у якому зазначено перелік послуг: 1. Правовий аналіз документів - додатків до позову, виявлення правових підстав для подання позову - 500,00 грн.; 2. Оформлення позовної заяви, додатків до позову - 1500,00 грн.; 3. Представництво інтересів позивача у суді за цим позовом - 2000,00 грн.; 4. Підготовка процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи - 1000,00 грн. Разом 5000,00 грн. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, що регулюється Главою 63 ЦК України та загальними положенням про договір, передбаченими Главою 52 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статті 903 ЦК України визначено, що у разі, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (частина п`ята статті 626 ЦК України). Отже, договір про надання правової допомоги, як і будь-який договір про надання послуг, може бути оплатним або безоплатним. Згідно з статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З`їздом адвокатів України від 17.11.2012 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, адвокатський гонорар є однією із умов, яка визначається сторонами договору про надання правової допомоги, тому відсутність у договорі розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає підстав вважати, що сторони при укладенні договору про надання правової допомоги погодили розмір адвокатського гонорару. Із доданої позивачем до позовної заяви копії витягу з договору про надання правничої допомоги №32 від 17.02.2020 року не вбачається, що договір визначає порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Зміст цього витягу з договору про надання правничої допомоги №32 від 17.02.2020 року (форма його викладу) не може свідчити про безумовну домовленість сторін про порядок обчислення гонорару та порядок його сплати. Крім того, вказаний витяг з договору про надання правничої допомоги не містить вказівку на номер цивільної справи, в межах якої адвокатом надаються клієнту послуги, визначені у договорі. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.ст. 610, 612, 322 ЦК України, ст.ст. 1, 13, 16, 19, 20, 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст. 66-68 Житлового кодексу Української РСР, та

Outcome: approved