Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

27 березня 2014 року публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Южноукраїнського міського суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, яка належить на праві власності в рівних частках, по 1/3 (одній третій) кожному [PERSON], [PERSON], [PERSON], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Заочним рішення Южноукраїнського міського суду від 14.03.2014 року позов задоволено частково. 22 травня 2014 року ухвалою апеляційного суду Миколаївської області апеляційну скаргу [PERSON] на заочне рішення Южноукраїнського міського суду від 14.03.2014 року повернуто заявнику, а справу передано до Южноукраїнського міського суду для розгляду заяви про перегляд заочного рішення. Так, ухвалою Южноукраїнського міського суду від 04.07.2014 року скасовано заочне рішення Южноукраїнського міського суду від 14.03.2014 року та справу призначено на новий розгляд. Як вбачається з позовної заяви, 02.11.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (Правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № NKUCGI0000001205, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 02.11.2017 року. В забезпечення виконання зазначеного кредитного договору 02 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договір іпотеки. Предметом договору іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 33,30 кв.м., житловою площею 17,10 кв.м. Станом на 31.01.2013 року третя особа [PERSON] має заборгованість за кредитним договором 378 006,23 грн., з яких: 96356,31 грн. - заборгованість за кредитом; 123053,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 124232,60 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 34364,20 грн. штраф (процентна складова). На підставі викладеного позивач просив суд в рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки: однокімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі - продажу будь - яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з проведенням дій щодо коригування технічної документації відповідно до поточного стану нерухомості, її перепланування та перебудови, з проведенням дій щодо оформлення та з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Також просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у вказаній квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд про їх задоволення . Відповідачі у судове засідання не з'явилися. Про дату та час розгляду справи повідомлялись шляхом надіслання судових повісток, проте останні повернулись по закінченню терміну зберігання (а.с.224, 225, 226). Третя особа у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та третьою особою [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит № NKUCGI0000001205, відповідно до умов якого [PERSON] отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит розміром 100000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 02 листопада 2017 року (а.с.15-20). В забезпечення виконання зобов'язань третьої особи за даним кредитними договором був укладений договір іпотеки № NKUCGI0000001205 від 02.11.2007 р. між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON], предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 33,30 кв.м., жилою площею 17,10 кв.м., заставна вартість предмета іпотеки визначена сторонами в сумі 140 000,00 (сто сорок тисяч гривень 00 копійок) гривень, на строк дії цього договору предмет іпотеки залишається у володінні [PERSON] (а. с.23-29). Судом встановлено, що 30 квітня 2009 року за рішенням загальних зборів акціонерів ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило найменування банку на ПАТ КБ «ПриватБанк», внаслідок чого останній є Правонаступником всіх прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.42). За змістом ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позикодавця вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно розрахунку заборгованості по договору про іпотечний кредит № NKUCGI0000001205 від 02 листопада 2007 року [PERSON] було прострочено погашення кредиту та нарахованих відсотків, в зв'язку з чим станом на 31 січня 2013 року загальна заборгованість по кредиту складає 378 006,23 грн. (а.с.6-9), з яких: 96356,31 грн. - заборгованість за кредитом; 123053,12 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 124232,60 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 34364,20 грн. штраф (процентна складова) (а.с.6-9). Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Отже, судом не може бути врахований розмір пені за період з 02.11.2007 року, що станом на 31.01.2013 року складає 124232,60 грн., оскільки сплинув строк спеціальної позовної давності у один рік. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 Цивільного Кодексу України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Згідно ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань у не менше ніж тридцяти- денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону. Письмова вимога позивача, направлена [PERSON] про дострокове виконання грошових зобов'язань за кредитним договором від 02.11.2007 р. залишилася невиконаною (а.с.10-11). Як вбачається з електронного реєстру листів - повідомлень про наявність боргу від 27.04.2012 року, банком відповідачам надсилались відповідні повідомлення (а.с.13), проте суду не надано доказів на підтвердження того чи отримали останні ці повідомлення. Листи повідомлення про наявність боргу було надіслано банком [PERSON] від 27.04.2012 р. (а.с.13). Однак, вимоги позивача про погашення заборгованості залишилися не виконаними відповідачем. Згідно ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержавтель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. В силу ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно ст. 39 Закону України Про іпотеку у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішення суду зазначається в тому числі і спосіб реалізації предмета іпотеки. Проте, згідно діючого на сьогоднішній день ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії даного закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 ЗУ "Про заставу" та/або предметом іпотеки гідно із ст.5 ЗУ "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника чи майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника чи майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. З урахуванням викладеного, відзначається, що на правовідносини між сторонами поширюється дія ЗУ "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Отже, в період дії вказаного закону не може відбуватись звернення стягнення на предмет іпотеки. Правовідносини між сторонами, пов'язані з виселенням відповідачів з житлового будинку, є похідними від передбаченої законом процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, а оскільки на сьогоднішній день нерухоме житлове майно не може бути примусово стягнуте, остільки суд відзначає відсутність передбачених законом підстав для усунення перешкод у здійсненні стягнення на іпотечне майно шляхом примусового виселення мешканців з будинку без надання іншої житлової площі, в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Outcome: dismissed