Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася до суду із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. В судове засідання позивачка не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала. Із позовних вимог вбачається, що з відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі. За час перебування в шлюбі, в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Косівського районного суду від 04.11.2011 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти в розмірі по 450 грн. на кожну дитину. Однак, на даний час, їй не вистачає коштів для нормального забезпечення дітей, а відповідач участі у вихованні дітей не приймає, коштів на їх утримання не надає. А тому просить збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дітей. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявляється, хоча був повідомлений належним чином про дату, час на котре було назначено слухання по справі, заяв про відкладення від нього не надходило. Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, а на підставі ст.ст.280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд в праві постановити заочне рішення. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення за наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, в сторін за час перебування в шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження серії І-НМ № 354875 від 30.01.2018 року та серії 1-НМ № 106439 від 02.09.2008 року (а.с.4-5). Відповідно до копії рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19.03.2012 року по цивільній справі № 0910/2-1114/2011 (а.с.6), шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], залишено на проживанні та вихованні при матері, [PERSON] Згідно копії рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 04.11.2011 року по цивільній справі № 2-1113/11 (а.с.7), вирішено стягувати із [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі по 450 грн. на кожну дитину. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, що передбачено ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень. Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також матеріальне становище платника аліментів, який являється працездатною особою молодого віку, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів визначений рішенням Косівського районного суду від 04.11.2011 року. Згідно ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначено в п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Окрім того, згідно п.1 ст.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 180, 182, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved