Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з газети він дізналася про те, що відповідач надає позики під дуже низькій відсоток. Зацікавившись цим, він звернувся до офісу відповідача де 14.02.2013 року уклав договір та сплатив перший внесок в розмірі 6400,00грн., працівники відповідача повідомили його про те, що позику він отримає протягом трьох-п»яти діб. Однак, у визначений строк позики він не отримав. Після чого, ознайомившись уважно з текстом укладеного договору, зрозумів, що відповідач увів його в оману щодо змісту укладеного договору. Вважає, що відповідач умисно обманув його щодо істотних умов договору. Окрім того, відповідач здійснює підприємницьку діяльність без ліцензії. Такими протиправними діями відповідача йому завдано і моральної шкоди. У зв'язку з чим просить визнати укладений договір недійсним, стягнути з відповідача в подвійному розмірі отримане за договором в сумі 12800,00грн. та моральну шкоду в сумі 6400,00 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надавав пояснення аналогічні тим, що містяться в мотивах позову. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заперечення проти позову, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.02.2013 року між позивачем та ПП "Грандфінресурс" було укладено договір №218707 (а.с.6-8). Згідно статті 1 Договору, відповідач за згодою позивача зобов'язується вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на придбання ним грошової суми на умовах діяльності програми «Альянс Україна», в тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організовувати та проводити заходи по розподілу грошового фонду та надати йому відповідну заявлену для придбання суму. Для цього позивач доручив відповідачеві використовувати суми чистих внесків для формування фонду реєстру та його розподілу. Додатком № 1 до нього передбачені обов'язки учасника, а саме: сплатити одноразовий комісійний внесок, що становить 6400,00 грн., та адміністративний платіж в сумі 6400,00 грн.; щомісячно сплачувати загальний платіж в сумі 2005,30 грн., який включає чистий внесок в сумі 1333,30 грн. та адміністративні витрати в сумі 672,00 грн. За ст.2 цього Договору учасник, поряд із іншим, зобов'язується сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання угоди та не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу (права на отримання відповідної грошової суми), адміністративний платіж, а також своєчасно сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає заявлені грошові суми, та адміністративні витрати, що є платою за послуги з організації діяльності програми. Відповідно до ст. 4 Договору його укладено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Цей договір не є поворотною фінансовою допомогою. Всі додатки до нього є його невід'ємною частиною. Підписання угоди є свідченням того, що сторони повністю розуміють її значення та умови, правові наслідки, що вона не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, і що договірні умови є обов'язковими для виконання. Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до Договору його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є придбання відповідної грошової суми. Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім ( п.4.1 ст.4 додатку № 2). Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст.5 цього додатку. Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього (ст.12 додаток №2). Учасник підтверджує, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів умови додатку та правові наслідки, що засвідчує своїм підписом (ст.13 додатку №2). На виконання умов даного договору позивач 14.02.2013 року сплатив 6400,00грн. - одноразовий комісійний внесок, що підтверджується копією квитанції (а.с.9). Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Як вбачається із ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонена нечесна підприємницька практика. До такої практики віднесена будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману - п. 2 абзацу другого ч. 1 ст. 19. Забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції - п. 7 ч. 3 ст. 19. Перелік форм підприємницької діяльності, що вводить в оману, не є вичерпним - ч. 2 ст. 19. право чини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Оскільки позивач сплачував кошти не за товар, а за можливість отримання позики, приватне підприємство без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалася виплата позик окремим клієнтам, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, суд знаходить, що є підстави для визнання вказаного договору нікчемним, а оскільки ця обставина оспорюється відповідачем, то і для визнання договору недійсним. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 27 березня 2013 року у справі № 6-22цс13 та постанові від 23 травня 2012 року у справі № 6-35цс12, які відповідно до вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України. Задовольняючи позов про визнання угоди недійсною та про повернення позивачу сплачених ним коштів в одинарному розмірі на підставі ч. 1 ст. 216 ЦК України, суд також приймає до уваги те, що укладений сторонами договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником товару/позики, не передбачає будь-якої відповідальності ПП „Грандфінресурс" за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання учасником товару/позики. Натомість договором передбачено, що у випадку неналежного виконання умов договору або не сплати запропонованих адміністратором платежів, учасник позбавляється права на придбання товару/позики, втрачає сплачений адміністративний платіж і позбавляється права на участь у наступному найближчому заході. У разі виявлення учасником бажання розірвати договір протягом 3 календарних днів з моменту його підписання та виконання ним умов ст.8 Договору, відповідач повертає учаснику 70% внесеного ним вступного платежу, в інших випадках розірвання договору - вступний платіж та адміністративні витрати учаснику не повертаються, повернення коштів відбувається після закриття реєстру. Таким чином, умови оспорюваного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві і на користь відповідача, і що ПП „Грандфінресурс" здійснює нечесну підприємницьку практику, оскільки фонди групи з придбання товару/позики формуються виключно за рахунок внесків інших клієнтів системи, без залучення коштів товариства, а розподіл коштів фонду групи між клієнтами являє собою реалізацію діяльності пірамідальної схеми. Є підстави вважати, що діяльність відповідача ввела споживача в оману, оскільки програма "Альянс Україна" формується виключно на кошти учасників програми без залучення коштів ПП " Грандфінресурс". Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками програми і в подальшому учасник, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам програми, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. Згідно п.4.1 Умов Програми "Альянс Україна", коли реєстр є достатнім, Адміністратор організує комітет по розподілу грошового фонду. Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник Програми набуває право брати участь у найближчому заході . Захід по розподілу грошового фонду проводиться комітетом по розподілу грошового фонду, який утворюється наказом Адміністратора. З наведеного випливає, що рішення про передачу товару або позики залежить лише від волі відповідача, який на власний розсуд приймає таке рішення і позивач позбавлений можливості вплинути на це рішення, оскільки немає можливості отримати інформацію про фінансовий стан інших учасників групи. Умовами оспорюваного договору на позивача покладено обов'язок суворо дотримуватися умов договору, в той час як у договорі відсутні умови, які б передбачали настання негативних наслідків для відповідача за невиконання умов Договору, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків і є порушенням прав позивача. У спірному договорі умова про надання грошей у позику залежить від певних обставин, які можуть взагалі не настати, а тому така умова є несправедливою відносно позивача та вказує, що правочин не направлений на реальне настання правових наслідків. Крім того, оспорюваний Договір та Додатки до нього укладені в рамках створеної відповідачем системи, яка полягає у створенні груп учасників, які бажають придбати товар з розстроченням платежу на досить тривалий час в порядку та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього. Така система вводить в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, що в свою чергу здійснюється за кошти, внесені учасниками програми і відповідач без інвестування коштів оплачує товар іншому Учаснику Програми; також є несправедливою умова про надання грошей у позику за умови сплати позивачем найбільшої суми, що значно перевищує суми інших учасників, проте позивач не володіє інформацією щодо необхідності сплати конкретної суми, яка повинна перевищувати суму інших учасників для отримання бажаної позики. Вбачається, що за умовами договору позивач мав сплачувати кошти не за сам товар (позику), а за можливість одержання права на купівлю товару (отримання позики). ПП „Грандфінресурс" без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару (отримання позики) одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми «Альянс Україна». Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що досягнута між сторонами угода порушує права позивача, а діяльність відповідача з реалізації послуг з адміністрування системи є такою, що вводить споживача в оману. Виглядають переконливими доводи позивача про те, що оспорюваний договір він уклав під впливом недобросовісних дій відповідача, які полягали у навмисному створенні у нього помилкового уявлення про обставини, які мають істотне значення: природи правочину, умов, за яких він міг отримати позику, інших прав та обов'язків сторін у правочині та ін. Оспорюваний правочин позивач уклав внаслідок помилки, причиною якої, зокрема, стали відсутність у нього юридичної освіти та наявність певних складнощів у вивченні ним змісту договору, який виготовлений дуже дрібним шрифтом, а також помилкове сприйняття ним змісту і умов договору. Він неправильно сприйняв фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення. Заслуговують на увагу доводи позивача про те, що у випадку вірного розуміння ним усіх умов договору він ніколи б його не уклав. Крім того, Пунктом 3 ч.1 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» визначено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема із надання фінансових послуг. Згідно з п.п.1,5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Такими фінансовими послугами, як зазначено у п.п.2,6,11-1 ч.1 ст.4 цього ж Закону, вважаються довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту та адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Пунктом 4 ч.1 ст.34 даного Закону передбачено, що національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Відповідно до ч.2 ст.34 вказаного Закону здійснення такої діяльності дозволяється тільки після отримання відповідної ліценції. Особи, винні у здійсненні діяльності без ліцензії, несуть відповідальність згідно із законами України. Згідно з п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» від 02 червня 2011 року №3462-VI (введено в дію з 09 січня 2012 року) фінансові установи зобов'язані протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність із вимогами цього Закону. На підставі цього Закону Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (як уповноважений державний орган), затвердила Ліцензійні умови провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах (розпорядження від 9 жовтня 2012 року № 1676 «Про затвердження Ліцензійних умов провадження діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах»). З аналізу вказаного законодавства вбачається, що ліцензійні умови для здійснення діяльності адміністрування фінансових активів для придбання товарі у групах мали бути розроблені та затверджені в шестимісячний строк з дня опублікування цього закону. Проте такі умови у встановлений строк не були розроблені. Фінансовим установам цим законом було надано час протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність у відповідність до вимог цього Закону , тобто до 09. 01. 2013 року. Оскільки спірний договір між сторонами був укладений 14.02.2013 року , тобто після 09.01.2013 року , то відповідач на момент укладення договору зобов'язаний був отримати ліцензію, однак не вчинив таких дій. З урахуванням викладеного, позов в частині визнання угоди недісною і поверненню позивачу сплаченої суми є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 216 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 6400,00грн. В іншій частині позову слід відмовити за необґрунтованістю. Так, стягнення сплаченої позивачем суми у подвійному розмірі не ґрунтується на ч. 2 ст. 230 ЦК України, оскільки сплачені нею суми не є збитками, і ці кошти підлягають поверненню позивачу в одинарному розмірі в порядку реституції за наслідками недійсної угоди. Статтею 23 ЦК України передбачається, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Однак, на підтвердження вимог позивач не надав жодних доказів, медичних документів, показів свідків, тому не має змоги встановити глибину страждань позивача. За таких обставин, в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити, оскільки позивач не надав суду переконливих доказів на підтвердження їх заподіяння. Заперечення відповідача проти позову щодо законності вказаного договору, про згоду позивача на його укладення, про відсутність нечесної підприємницької діяльності і пірамідальної схеми по відношенню до позивача, суд знаходить недоведеними, такими, що суперечать викладеним вище обставинам і доказам. На підставі ст. 88 ЦПК України з ПП "Грандфінресурс" на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: partial