Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Прокурор Житомирського району Житомирської області звернувся до суду з позовом, яким ставить питання про визнання незаконним та скасування рішення органу державної влади щодо безкоштовної передачі у власність громадянину земельної ділянки та скасування державного акта на право власності на неї. В судовому засіданні прокурор позов підтримала та просила його задовольнити обґрунтовуючи тим, що відповідач [PERSON] будучи особою, яка реалізувала своє право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки по кожному виду та в максимальному розмірі, повторно та незаконно скористався таким правом, що суперечить Конституції та законам України. В свою чергу, представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з огляду на безпідставність, а також подав письмові заперечення проти позовної заяви. Зазначив, що окремі порушення встановленої процедури прийняття акта не можуть бути підставою для визнання його недійсним. Також, представник відповідача [PERSON] послався на практику Європейського суду з прав людини, на думку останнього, з правовідносин, що склались між сторонами у даній справі. Окрім цього останній зазначив, що земельну ділянку, питання про визнання недійсним розпорядження про виділення якої та визнання недійсним державного акта на яку, було виділено першою, серед двох належних та безоплатно приватизованих його довірителем. Представник відповідача, Житомирської РДА спрямував до суду заяву, якою просив слухання справи відкласти з підстав неможливості забезпечення явки представника в судове засідання, однак жодних відомостей на підтвердження даної обставини не надав, а тому його неявка судом визнана як з неповажних причин. В свою чергу, треті особи у даній справі надіслали до суду заяви, якими просили проводити слухання справи у відсутність їх представників та при вирішенні спору поклались на розсуд суду. За таких обставин судом було вирішено проводити розгляд справи у відсутність сторін, що не з'явились. Дослідив матеріали справи, заслухав пояснення учасників судового розгляду, суд встановив наступні фактичні обставини справи та відповідно ним правовідносини. Розпорядженням голови Житомирської районної державної адміністрації № 556 від 7.05.2010 року (а.с.6) [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, площею 0,12 га, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, що розташована на території Новогуйвинської селищної ради Житомирського району Житомирської області. Згідно зазначеного розпорядження на ім'я [PERSON] виготовлено державний акт на земельну ділянку серії "ЖТ № 02178", який 3.08.2010 року зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011020900070. (а.с.7). На підставі розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації № 324 від 24.03.2010 року (а.с.10-11), [PERSON] повторно передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку, з цільовим призначенням - для ведення садівництва, площею 0,1000 га, що розташована на території Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, ділянка № [NUMBER]. На підставі даного розпорядження на ім'я відповідача останнього видано державний акт серії "ЯЛ № 694982" (а.с.11), який 27.12.2010 року зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011020900453. Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України). Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (ч. 4 ст. 116 Земельного Кодексу України). Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного Кодексу України). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (п. "г" ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України). Крім того, суд звертає увагу на те, що одноразовість приватизації означає і те, що особа, котра скористалась своїм правом і приватизувала земельну ділянку меншої від граничної, передбаченої ст. 121 ЗК України, площі, не може приватизувати земельну ділянку цього цільового призначення вдруге, навіть площею, що складає "різницю" між граничною можливою та раніше приватизованою. Аналіз вищезазначених норм та досліджених судом обставин справи, дає підстави суду дійти до висновку, що надання та повторна приватизація земельної ділянки, за одним і тим же видом цільового призначення, здійснено всупереч чинному законодавству, і як наслідок, позовні вимоги прокурора, який діє в інтересах держави, про визнання недійсним рішення, визнання недійсним державного акта на право власності земельну ділянку та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, яка належить [PERSON] підлягають до задоволення. Твердження представника відповідача [PERSON], що наявності рішень Європейського суду з прав людини, які декларують, що особу не можна позбавити права власності на певне майно з підстав наявності порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо нього, до правовідносин у даній справі, на переконання суду, застосовувати не можна, адже дана позиція Європейського суду з прав людини регулює питання права власності виходячи з загальних принципів, і ніяким чином не суперечить імперативному принципу одноразовості приватизації, який, в свою чергу, закріплений та регулюється нормами національного законодавства України. Доводи представника відповідача [PERSON], відносно того, що розпорядження голови Житомирської РДА, яке оспорюється у даній справі, видане раніше в часі, серед двох приватизованих [PERSON], не спростовують встановлених судом висновків, адже має місце та приймається до уваги дата державної реєстрації права приватної власності на землю, і ні в якому разі дата винесення розпорядження про відведення земельної ділянки. Водночас, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі та враховуючи той факт, що прокуратуру України звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, приймаючи до уваги вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вирішує стягнути судові витрати в розмірі 243,60 гривні з відповідачів в дольовому порядку, по 121,80 гривні з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved