Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

16.01.2015 року публічне акціонерне товариство "Банк "Форум" (далі по тексту - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач) і, уточнивши 22.04.2015 року раніше заявлені вимоги, просив стягнути заборгованість за кредитним договором № 0011/08/27-ZNv від 01.10.2008 року в розмірі 6665.44 дол. США, а також 3860 грн 19 коп. пені та 5000 грн штрафу. В обґрунтування позову послався на невиконання відповідачем умов кредитного договору в частині дотримання строків сплати тіла кредиту та нарахованих відсотків. 24.02.2015 року відповідач подав до суду зустрічний позов до позивача про визнання укладеного сторонами 01.10.2008 року кредитного договору № 0011/08/27-ZNv, а також Додаткового договору від 06.11.2009 року та Додаткового договору № 2 від 20.01.2011 року недійсними. Зустрічний позов мотивований невідповідністю умов кредитного договору і додатків до нього вимогам статей 203, 229, 230, 524, 533 Цивільного кодексу України, статей 11, 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів". Зокрема, відповідач стверджує, що кредитний договір укладено внаслідок нечесної підприємницької практики з боку відповідача та застосування ним обману, оскільки: 1) позивач не мав права надавати кредит в іноземній валюті, тому що єдиним платіжним засобом в Україні є гривня. Крім того, для цього потребується наявність індивідуальної ліцензії НБУ, якої банк не має; 2) кредитний договір укладено внаслідок нечесної підприємницької практики з боку позивача, який нав'язав надання кредиту в іноземній валюті (доларах США), яка була не потрібна; 3) умови договору щодо сплати кредиту виключно в іноземній валюті суперечать нормам цивільного законодавства; 4) позивачем не було надано детальний розпис загальної вартості кредиту, що є істотною умовою договору, та інформацію про методику визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти; 5) договором передбачено право позивача ініціювати внесення до нього змін, у той час, коли таке право у відповідача відсутнє; 6) нарахування за договором плати за методом "факт/360" призводить до прихованого збільшення відсоткової ставки; 7) позивачем не надано графік розрахунку із зазначенням сум, які повинен сплачувати відповідач в погашення тіла кредиту, відсотків та інших платежів. У судовому засіданні представник позивача уточнений позов підтримав і наполягав на задоволенні. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити, в зв'язку з його безпідставністю та за пропуском відповідачем трирічного строку позовної давності. Відповідач позов не визнав, при цьому наполягав на задоволенні зустрічного позову. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 01.10.2008 року сторони уклали кредитний договір № 0011/08/27-ZNv відповідно до якого позивач надав відповідачеві кредит в сумі 14000 дол. США, на строк до 28.09.2018 року, зі сплатою за користування кредитними коштами 13.5% річних (далі по тексту - Договір). Пунктом 2.10 Договору передбачена разова сплата позивачем комісії в сумі 1.5% суми кредиту за ведення позичкового рахунку. Умовами договору також передбачена можливість нарахування позивачем пені в розмірі 0.2% за кожний день прострочення виконання грошового зобов'язання, а також штрафу в розмірі 5000 грн за порушення відповідачем зобов'язань визначених пунктом 3.3 Договору (пп. 4.1, 4.4). Пунктом 1.1 Договору встановлено, що кредит надається відповідачу на споживчі цілі. Тому, на правовідносини, пов'язані з його укладенням поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів", який передбачає додаткові, у порівнянні з Цивільним кодексом, підстави визнання недійсним договору споживчого кредиту, зокрема, в разі: 1) якщо договір містить несправедливі умови (стаття 18); 2) застосування банком нечесної підприємницької практики (стаття 19). Вирішуючи зустрічний позов суд виходить з наступного. 1. Як убачається з матеріалів справи (а. с. 10, 35, 96 - 98) відповідач з 1992 року працює на посаді головного бухгалтера ТОВ "Торговий Дім "Мстислав", що передбачає наявність у нього достатніх знань в галузях зобов'язального права і бухгалтерського обліку, та можливість самостійно визначитися із валютою зобов'язання та порядком розрахунків за Договором. Укладенню Договору передувало звернення позивача 11.09.2008 року до відповідача з письмовою заявою про надання кредиту на споживчі цілі в сумі 14000 дол. США. До цієї заяви відповідач додав заяву дружини, якою засвідчена її згода на отримання відповідачем кредиту в сумі 14000 дол. США. Той факт, що між зверненням відповідача із заявою про надання валютного кредиту та укладенням сторонами Договору минуло 19 днів свідчить про те, що відповідач свідомо бажав отримати кредит саме в іноземній валюті, при цьому повністю спростовує його твердження про нав'язування йому відповідачем валютного кредиту. 2. Матеріалами справи підтверджується, що фактично відповідач отримав кредит у гривнях, проте на підставі власноруч підписаної ним же заяви, на підставі якої валюту зобов'язання було попередньо конвертовано в гривню, а вже після цього видано відповідачеві (а. с. 9). Відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що він не бажав конвертації іноземної валюти та фактичної виплати йому грошових коштів у національній валюті України. 3. Підписані відповідачем Умови кредитування фізичних осіб, якими чітко визначено всі складові місячного платежу за Договором (плата за тілом кредиту в сумі 117 дол. США; сплата відсотків, з помісячним визначенням їх розміру; одноразова сплата комісії; одноразова плата за страхування об'єкта іпотеки та одноразова плата за послуги нотаріуса; а. с. 90), повністю спростовують твердження відповідача про ненадання йому графіку погашення заборгованості та детальної інформації про сукупну вартість кредиту. 4. Договір не містить заборон щодо права відповідача ініціювати внесення змін до нього, яке гарантовано статтею 651 Цивільного кодексу України, а фіксація цього права в позивача в Договорі не свідчить про несправедливість цієї умови. 5. Можливість використання іноземної валюти в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом, передбачена статтею 192 Цивільного кодексу України. Тому, позивач як фінансова установа, маючи банківську ліцензію та дозвіл на здійснення валютних операцій (а. с. 91 - 93), мав право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті на підставі пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів "Про валютне регулювання". Вказаний висновок суду повністю узгоджується з роз'ясненнями, що викладені в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". 6. Застосування позивачем збільшеної відсоткової ставки, ніж та, що передбачена Договором, нічим по справі не підтверджується. З наведених вище міркувань слідує висновок про безпідставність зустрічного позову відповідача та необхідність його відхилення. Згідно статей 526, 530 Цивільного кодексу України (далі по тексту - Кодекс) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений ним строк. По справі доведено, що відповідач умови Договору не виконує, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 26.12.2014 року складає 6665.44 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на день розрахунку (15.77087 грн за 1 дол. США) становить 105119 грн 79 коп., зокрема: заборгованість по тілу кредиту - 6182.12 дол. США, заборгованість по сплаті процентів - 483.32 дол. США. Крім того, позивачем нараховано пеню, за порушення строків розрахунків, в розмірі 244.77 дол. США., та штраф, за порушення пункту 3.3.7 Договору (незабезпечення страхування предмета застави) в розмірі 5000 грн. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком позивача (а. с. 8), правильність якого відповідачем не спростовано. Зазначене є підставою для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту та нарахованим відсоткам у розмірі 6665.44 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на день здійснення розрахунку заборгованості становило 105119 грн 79 коп., та пені в розмірі 3860 грн 19 коп. /244.77 х 15.77087/. Вирішуючи питання стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми штрафу суд виходить з наступного. Згідно статті 546 Кодексу виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. За змістом статті 549 Кодексу, штраф і пеня є різновидами неустойки, при цьому штраф обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Втім, пунктом 4.4 Договору передбачено нарахування штрафу у фіксованій сумі в розмірі 5000 грн і жодним чином не пов'язується з сумою неналежно виконаного зобов'язання, що суперечить законові. За таких обставин, суд не знаходить законних підстав для стягнення з відповідача штрафу в сумі 5000 грн.

Outcome: partial