Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

У квітні 2014 року до суду надійшла заява [PERSON], із залученням до участі у справі в якості заінтересованої особи - УПФУ в Центрально-Міському районі міста Макіївки Донецької області "Про встановлення факту належності правовстановлюючого документу", на обґрунтування якої зазначила, що вона народилась [INFO]. За свідоцтвом про народження російською мовою її вказано як "[PERSON]". В 1981 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON], після якого їй присвоєно прізвище "[PERSON]". Це прізвище відображене й в паспорті громадянина України. 01 серпня 1977 року вона вперше поступила на роботу в Макіївський м'ясокомбінат, адміністрація якого оформила їй трудову книжку та внесла запис про прийом на роботу. Однак, при написанні її року народження допущено помилку. Впродовж її трудової діяльності в цю трудову книжку вносились записи про прийом та звільнення з роботи. В травні 2014 року вона звернулась до заінтересованої особи у цій справі з приводу оформлення пенсії, спеціалісти якого роз'яснили їй, що допущена помилка про рік народження є перешкодою, яку потрібно усунути. Однак на теперішній час відсутня можливість внести до трудової книжки відповідні виправлення, так як підприємство Макіївський м'ясокомбінат ліквідоване. Просила встановити факт належності їй трудової книжки. Заявник [PERSON] до суду не з'явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином, надала суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності з урахуванням того, що вимоги вона підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Управління Пенсійного фонду України в Центрально-Міському районі міста Макіївки Донецької області у судовому засіданні заперечували проти вимог заявника та просила відмовити їй у задоволенні заяви. Відповідно до частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у заявника свідчить її відповідна заява, зареєстрована за вхідним № 11455/14-вх від 02.06.2014 року, що долучена до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання заявником особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які особи, які приймають участь у справі посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, перевіривши їх доказами, що досліджені у судовому засіданні й відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, а саме: дослідивши матеріали справи, що містять письмові докази у справі, - суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Заявник [PERSON] народилась [INFO], про що в книзі реєстрації актів про народження 23.03.1959 року зроблено запис за № 22. Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 21.03.1980 року (місце реєстрації селище Перелеті Балтського району Одеської області) /а. с. 5/. 08 січня 1981 року заявник [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 08.01.1981 року зроблено запис за № 71. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові "[PERSON]", дружині "[PERSON]". Зазначені факти підтверджується свідоцтвом про укладення шлюб /серії [NUMBER]/, виданим Палацом одруження міста Макіївки Донецької області /а. с. 9/. З копії паспорту громадянина України /серії [NUMBER]/, виданого 04.01.2001 року Центрально-Міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області убачається, що у графі прізвище, ім'я та по-батькові власника паспорту - [PERSON] дата народження зазначена як [INFO] /а. с. 6 - 7/. Відповідно до відомостей, що містяться у трудовій книжці /серії [NUMBER]/ від 01.08.1977 року, [PERSON] 18 травня 1992 року була прийнята на роботу до Орендного колективу Макіївського м'ясокомбінату, з якого звільнена 11 листопада 1992 року у зв'язку із переводом згідно пункту 5 статті 36 Кодексу законів про працю України до МХРУ /а. с. 10 - 11/. Під час розгляду заяви [PERSON] суд виходить з того, що з огляду на положення пункту п'ятого частини другої статті 234 та частини першої статі 256 Цивільного процесуального кодексу України від 18.03.2004 року, встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється судом в порядку окремого провадження. Положення частини першої статті 234 Цивільного процесуального кодексу України передбачають, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Положеннями частини першої статті 256 Цивільного процесуального кодексу України передбачений перелік фактів, які підлягають встановленню в порядку окремого провадження. З огляду на положення частини другої статті 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як убачається з положень пункту 6 частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України у судовому порядку підлягає встановленню факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Отже, зазначена норма права передбачає, що підставою встановлення наведеного вище факту є наявність відповідних розбіжностей між відомостями, які містяться у певному правовстановлюючому документі та безпосередньо документами, що посвідчують особу, а саме свідоцтві про народження або паспорті. Тотожні роз'яснення надав у пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». У ході розгляду справи судом встановлено, що дійсно відомості стосовно дати народження заявника, які містяться у її трудовій книжці не відповідають відомостям стосовно дати народження, що містяться у її свідоцтві про народження та паспорті громадянина України. При цьому, суд враховує, що наявність зазначених розбіжностей впливатиме на можливість реалізації заявником права на пенсійне забезпечення. Крім того, Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена Наказом/Інструкцією Міністерства юстиції/Міністерства праці України/Міністерства соціального захисту № 58 від 29.07.1993 року, передбачає можливість виправлення неправильного або неточного запису в трудовій книжці тільки стосовно відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо (пункт 2.6. цієї Інструкції). Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та можливість задоволення її заяви шляхом встановлення факту належності трудової книжки /серії [NUMBER]/ від 01.08.1977 року [PERSON], так як іншим окрім судового способом захистити її права та законні інтереси не можливо. На підставі викладеного, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», статтями 4, 8, 10, 11, 14, 38, 58, 60, 61, 76, 158, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 234, 256, 292, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, -

Outcome: approved