Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 26.12.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за №6157, яким запропоновано звернути стягнення з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором № 2131/4254DCLRKPT від 01.08.2014 укладеним ним із ПАТ "Платинум Банк", право вимоги за яким перейшло до ТОВ "ФК "Аланд" на підставі Договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" заборгованість за період з 15.06.2018 року по 29.11.2019 року у розмірі 29478,81 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 19944,81 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 9234,00 грн.; витрати за вчинення виконавчого напису - 300,00 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 01 серпня 2014 року між ним та ПАТ "Платинум Банк" укладено Кредитний договір споживчого кредитування з можливістю перенесення платежу № 2131/4254DCLRKPT, відповідно до якого банк надав йому грошові кошти у сумі 36672,06 грн., строком на 78 платіжних періодів, з відсотковою ставкою 0,0001% річних. Зазначає, що до 2017 року він сплачував заборгованість по кредиту. Проте, починаючи з листопада 2016 року, він вважає, що почалася ліквідація ПАТ "Платинум Банк", оскільки з квітня 2017 року він хотів сплатити борг в повному обсязі, але в жодному банку не приймалися реквізити ПАТ "Платинум Банк". Про те, що між ПАТ "Платинум Банк" та ТОВ "ФК "Аланд" був укладений договір про відступлення прав вимоги, йому ніхто не повідомив. Про спірний виконавчий напис дізнався, коли на його місце роботи було направлено постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. про відкриття виконавчого провадження та звернення стягнення на його заробітну плату. 22 вересня 2020 року від представника позивача надійшла заява про зміну підстави позову, відповідно до якої просить суд: визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 26.12.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком Віктором Станіславовичем, зареєстрований в реєстрі за №6157, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" заборгованість за Кредитним договором № 2131/4254DCLRKPT від 01.08.2014 за період з 15.06.2018 року по 29.11.2019 року у розмірі 29478,81 грн. Посилаючись на те, виконавчий напис вчинений незаконно, за відсутності затвердженого переліку документів, які підтверджують безспірність заборгованості. Зазначає, що відповідач, на підтвердження розміру заборгованості позивача, надав нотаріусу документи під назвою "Виписка з рахунка [PERSON] із зазначенням суми заборгованості за Кредитним договором № 2131/4254DCLRKPT від 01.08.2014", однак, це документ не є випискою з рахунку, яка формується в автоматичному режимі за певний період та містить дані про всі банківські операції та не є розрахунком заборгованості, а містить лише кінцеві суми боргу. Крім того, з наданих відповідачем документів неможливо з`ясувати дату виникнення у стягувача права вимоги, факт набуття ним права вимоги заборгованості позивача за кредитним договором. Умови кредитного договору про встановлення комісії за обслуговування кредиту в розмірі 513,00 грн. щомісяця є нікчемними, оскільки, комісія, яка не є послугою позивачу і встановлена банком на власну користь, не підлягає сплаті, а отже, всі платежі, здійснені позивачем на загальну суму 31500,00 грн. мають бути враховані як погашення основного боргу за кредитом, а тому борг позивача за кредитним договором фактично складає 4659,06 грн.. Таким чином, нотаріус, при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та чи дійсно кредитор має право на стягнення грошових сум. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача у справі. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Від третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності. Просить рішення прийняти з урахуванням фактичних обставин справи та згідно чинного законодавства. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. 01 серпня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Платинум Банк" (далі - банк) та [PERSON] (далі - позичальник) укладено Кредитний договір з можливістю перенесення платежу № 2131/4254DCLRKPT, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у тимчасове платне користування на поточні потреби у розмірі 36672,06 грн., строком на 78 платіжних періодів, з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом - 0,0001% річних, комісією за обслуговування кредиту - 513,00 грн., строком до 21.02.2021 року. Як вбачається з копії квитанцій, які долучені до матеріалів справи, [PERSON] сплачував заборгованість за користування кредитом, починаючи з вересня 2014 року по 27 березня 2017 року (а.с 86-95). 28 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством "Платинум банк" (далі - банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Капітал" (далі - новий кредитор) укладено Договір № 83 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого, банк відступає новому кредитору належні банку , а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників зазначених у Додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, зокрема, за кредитним договором № 2131/4254DCLRKPT від 01.08.2014" - боржник [PERSON] . 02 жовтня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Капітал" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" укладено Договір відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА відповідно до якого ТОВ "ФК "Аланд" набуло право вимоги, зокрема, за Кредитним договором № 2131/4254DCLRKPT від 01.08.2014 - боржник [PERSON] . 21 грудня 2019 року за вих. № 6585 представник ТОВ "ФК "Аланд" звернувся до приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. з заявою про вчинення виконавчого напису по кредитному договорі № 2131/4254DCLRKPT від 01.08.2014. Відповідно до виконавчого напису від 26 грудня 2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №6157, приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк В.С. запропонував стягнути з [PERSON] , який є боржником за Кредитним договором № 2131/4254DCLRKPT від 01.08.2014 укладеним ним із ПАТ "Платинум Банк", право вимоги за яким перейшло до ТОВ "ФК "Аланд" на підставі Договору відступлення прав вимоги № 02/10/2019-ФА від 02 жовтня 2019 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Аланд" заборгованість за період з 15.06.2018 року по 29.11.2019 року у розмірі 29478,81 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 19944,81 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн.; прострочена заборгованість за процентами - 9234,00 грн.; витрати за вчинення виконавчого напису - 300,00 грн. На підставі вказаного виконавчого напису постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. відкрито виконавче провадження № 61366043. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. звернуто стягнення на заробітну плату [PERSON] . За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Пунктами 3.1-3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені зазначеним вище Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік) для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами подаються оригінал нотаріально посвідченого договору; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові д 06 лютого 2019 року за наслідками розгляду справи № 638/850/16-ц. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» , у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. З матеріалів справи та матеріалів наданих приватним нотаріусом, не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від банку та від позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), відтак у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними. Отже, надаючи оцінку документам на підтвердження безспірності заборгованості, суд дійшов висновку , що відповідачем взагалі не доведено факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, отже і не були дотриманні нотаріусом при вчиненні виконавчого напису всіх вищезазначених вимог закону - адже в матеріалах, наданих стягувачем для вчинення оспорюваного виконавчого напису відсутні можливі до прочитання як примірник кредитного договору, так і належний розрахунок заборгованості. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. З урахуванням вищевикладеного, суд встановив, що нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, та безспірності характеру правовідносин; виконавчий напис вчинено з пропущенням трирічного строку давності, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та статтями 256, 257, 261 ЦК України, що є підставою для визнання и виконавчий напис такими, що не підлягає виконанню. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн..

Outcome: approved