Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення нанесених збитків та моральної шкоди. На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 27.05.2014 року він звернувся до стоматологічної клініки „[INFO]" з приводу надання послуги по ремонту зуба, який був зламаний. Під час огляду лікарем [PERSON] було зроблено висновок про лікування та встановлення вкладки. Цього ж дня було зроблено два рентгензнімки, лікування та оплачено 274 грн. 50 коп. 29.05.2014 року лікарем [PERSON] зроблено відтиск для виготовлення вкладки та було оплачено за це 180 грн. 30.05.2014 року лікарем [PERSON] йому було встановлено вкладку в зуб та доплачено ще 40 грн. 50 коп. Всього ним було сплачено 495 грн. На вкладку, яку було зроблено лікарем [PERSON], 14.06.2014 року була встановлена коронка в іншій стоматологічній клініці, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. За встановлення коронки він заплатив 500 грн. Не протримавшись і однієї доби, вкладка випала. Він звернувся до лікаря [PERSON] з претензією, що вкладка не тримає. Лікар погодився виправити помилку, сказавши, що чи то не тої якості цемент, чи ще щось. Однак, зазначив, що більше встановлювати не буде. Через добу вкладка знову випала і він вимушений був звернутись до іншої клініки, де йому роз'яснили, що на зубі, де була встановлена вкладка, закріпити її з поруч стоячим зубом не можливо, бо цей зуб вже ремонтувався, тобто стоїть пломба і гарантії не може бути. В цій клініці йому було перероблено хворі зуби, чим він зараз й пишається. Внаслідок неякісної роботи стоматологічної клініки йому нанесено матеріальних збитків на суму 2 715 грн. Відповідно до статті 10 частини 3 пункту 4, збитки усунуті із залученням третьої особи підлягають задоволенню. Зазначені вимоги підлягають задоволенню протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та нормативно - правовими документами, умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років (ст.10 ч.4 абз.3 Закону України „Про захист прав споживачів"). Згідно статті 22 Закону України „Про захист прав споживача", статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування (немайнової) шкоди" зазначає, що, відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62 чинного законодавства, фізичні і юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Пленум Верховного Суду України постановляє звернути увагу суддів на те, що встановлені Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди, яку він оцінює в 2 000 грн. За таких обставин звернувся до суду і просить стягнути з відповідача на свою користь нанесені йому збитки в розмірі 2 715 грн. та моральну шкоду в сумі 2 000 грн. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав в повному обсязі і суду пояснив, що звернувся до суду через те, що порушені його права. Він звернувся до клініки „[INFO]" як до знаменитої на весь Нікополь стоматологічної клініки, а працівник цієї клініки лікар [PERSON] погано зробив свою роботу. Коли в нього випала поставлена ним вкладка, він звернувся до цього ж лікаря вдруге. Однак, коли вкладка випала знову, він пішов до іншої клініки, бо перестав довіряти лікарям клініки „[INFO]". Це його право. В „Біанті" він заплатив за роботу лікаря 995 грн., а саме: за лікування зуба, видалення нервів тощо. А коли йому переробляли зуб в іншій клініці, він вимушений був заплатити ще 1 760 грн. Всі витрачені ним кошти на лікування зуба вважає повинен йому повернути відповідач, оскільки до іншої клініки він вимушений був звернутись через недобросовісність лікаря, який перебував в трудових відносинах з відповідачем. Тому наполягає на стягненні з відповідача понесених ним затрат на лікування та протезування зуба в сумі 2 715 грн., моральну шкоду в сумі 2 000 грн. та штрафу на користь місцевого бюджету, відповідно до статті 23 частини 1 пункту 1 Закону України „Про захист прав споживачів". Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі і суду пояснив, що не вбачає в діях відповідача та його працівника лікаря [PERSON] вини. Коли позивач звернувся до стоматологічної клініки „[INFO]", йому було проведено лікування зуба та встановлення вкладки. Однак, це лише половина роботи. Позивачу було роз"яснено подальшу методику лікування зуба. Коли перша вкладка випала, лікар клініки встановив іншу. Про те, що й ця вкладка випала, вони дізнались лише з позовної заяви, оскільки позивач звернувся до іншої стоматологічної клініки, а їх до відома не поставив. Вони лікування зуба позивача не закінчили, тому вважають претензії позивача стосовно стягнення з них грошових коштів та моральної шкоди необґрунтованими. Ніяких збитків вони позивачу не нанесли, зуб полікували, а за протезування в іншій клініці вони платити не повинні. Свою роботу, за яку позивачем було сплачено грошові кошти, вони виконали в повному обсязі. А те, що позивач не захотів закінчити лікування зуба в стоматологічній клініці „[INFO]", це його особиста справа. Позивач посилається на те, що лікар [PERSON] припустився недоліків в своїй роботі, однак сам це ніде не зафіксував, адміністрацію клініки до відома не поставив. Тому вважають вину лікаря [PERSON] недоведеною. Вислухавши сторони, свідка, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру. Згідно зі ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1)визнання права; 2)визнання правочину недійсним; 3)припинення дії, яка порушує право; 4)відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)примусове виконання обов"язку в натурі; 6)зміна правовідношення; 7)припинення правовідношення; 8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди 10)визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до Постанови № 4 від 31.03.95 Пленуму Верховного Суду України, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв"язку з ушкодженням здоров"я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв"язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв"язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов"язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв"язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з"ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Як встановлено в судовому засіданні, 27.05.2014 року позивач звернувся до стоматологічної клініки „[INFO]" з приводу лікування зламаного зуба (а.с.31). Згідно розрахункової квитанції, виданої СПД [PERSON] (ід [NUMBER]), позивачу було проведено лікування (що включало в себе: 2 знімки, анестезію, видалення осколку + приж. десни, к/к ендометазон, тимчасова пломба) зі знижкою в 10 % на суму 274 грн. 50 коп. (а.с.4). 29.05.2014 року СПД [PERSON] (ід [NUMBER]) була встановлена вкладка зі знижкою 10 % на суму 180 грн. (а.с.5). Згідно товарного чеку № 1 від 14.07.2014 року, ФОП [PERSON] позивачу було проведено встановлення коронки на загальну суму 500 грн. (а.с.6). Допитаний в судовому засіданні в якості свідка лікар [PERSON] суду пояснив, що позивача знає як свого колишнього пацієнта. Лікував позивача приблизно 2 роки тому, більш точно не пам"ятає. Який саме зуб йому лікував, також не пам"ятає, бо пройшло багато часу. Якийсь передній зуб, корінь. В позивача ще був протез замість зуба. Позивач хотів на корені, що залишився від зуба, наростити новий зуб. Він взагалі стоматолог - ортопед, він зуби не лікує, а протезує. Лікував зуб інший лікар, а він зробив позивачу на тому зубі куксову вкладку. В позивача від зуба залишився лише корінь. Він змоделював зуб, але пояснив позивачу, що на цій куксовій вкладці коронка стояти не буде. Він запропонував позивачу інший план протезування, який включав в себе спаювання куксової вкладки з зубом, що стояв поруч. Але позивач відмовився від цього плану і пішов. Де він протезувався, не знає. Але через якийсь час позивач прийшов до нього знову з претензією, що куксова вкладка випала разом із коронкою. Він знову поставив йому куксову вкладку, зацементував і запропонував своє бачення протезування. Та позивач пішов до іншої клініки, хоча він йому пояснив, що виконав лише половину роботи. Тому своєї вини в тому, що позивач звертався до інших клінік не вбачає. Відповідно довідки, наданої ФОП [PERSON], [PERSON] протезувався в стоматологічній клініці „Інтерстом" м.Нікополя по [ADDRESS] 10.11.2014 року на суму 1 860 грн. Проте, суд не може прийняти до уваги квитанцію на а.с.26 та 90, де також зазначено суму 1 860 грн. за протезування, оскільки дана квитанція не містить ані підпису, ані печатки, ані будь-яких реквізитів, які б вказували на проведення протезування та назву клініки або лікаря. Крім того, жодних доказів, які б свідчили про те, що ФОП [PERSON] (який працює за адресою: [ADDRESS]) позивачу, крім встановлення коронки на зуб та виконання дій по встановленню коронки (а саме: підточування зуба та саме встановлення коронки на цей зуб) та лікарем [PERSON] (який працює за адресою: [ADDRESS]) було виконано лікування та протезування саме того зуба, який було проліковано в стоматологічній клініці „[INFO]", в зв"язку з неякісним лікуванням лікарем [PERSON], позивачем до суду надано не було. Звернення позивача до інших стоматологічних клінік міста з приводу лікування зубів та встановлення коронки на зуб не є доказом неякісної роботи саме лікаря стоматологічної клініки „[INFO]". Тим більше, що в жодній квитанції, наданій позивачем не зазначено, що лікування та встановлення коронки на зуб проводилось саме на той зуб, який, за твердженням позивача, проводив лікар [PERSON] За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Судові витрати, відповідно до вимог ч.2 ст.88 ЦПК України, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи все вищевикладене,

Outcome: dismissed