Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, до Приватного акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (далі ПРАТ ІнГЗК) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до акту № 11 форми П-4 розслідування хронічного професійного захворювання від 21.10.2008 року встановлені причини його профзахворювання: вібраційної хвороби першої-другої стадії від дії загальних вібрацій, з синдромом полірадикулонейропатії попереково-крижової та шийної справа, з вираженим порушенням біомеханіки хребта на шийному і поперековому рівнях, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу та деф. артозу колінних суглобів, ПФС першого ступеню, рецидивуюче-прогредієнтний перебіг, та церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом. Т 75.2. Профзахворювання виникли внаслідок роботи протягом 26 років 1 місяця в умовах впливу вібрації на підприємстві відповідача. Наслідками роботи у шкідливих умовах стало призначення йому ІІІ групи інвалідності та встановлення 45 відсотків стійкої втрати професійної працездатності, а потім 60 відсотків. Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України в м.Кривому Розі йому виплачується компенсація за спричинену шкоду здоровю у сумі 1259,94 грн щомісячно, а також позивач отримав одноразову допомогу в розмірі 40140 грн. Завдана підприємством моральна шкода - йому не відшкодовується. Він змушений тривалий час лікуватися, несе фізичні та моральні страждання, що змінили його звичний спосіб життя, примусило докладати додаткові зусилля для організації свого подальшого життя. Завдана йому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які він зазнає внаслідок хвороб та переносить і на сьогоднішній день. Відчуває себе неповноцінною людиною, обмеженою у реалізації своїх життєвих планів, змушений постійно лікуватись. Позивач вважає достатньою компенсацією моральної шкоди у розмірі 70000 грн. Позивач у судовому засіданні підтримав свої уточнені позовні вимоги та викладені в позові обставини в повному обсязі. Пояснив, що він працював на підприємстві відповідача та отримав професійне захворювання, у звязку з чим потребує постійного і тривалого лікування. Первинно 19.11.2008 року йому встановлено професійне захворювання з 17.11.2008 року, ступінь втрати професійної працездатності становив - 45 відсотків. З 17.11.2009 року безстроково йому встановлено 60 відсотків втрати професійної працездатності. Він є інвалідом ІІІ групи. Кошти, які він отримує як страхові виплати від Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі, витрачає на лікування. У звязку з наявним захворюванням йому завдана і моральна шкода, яка відповідачем добровільно не відшкодовувалася. Моральна шкода полягає у фізичному болю, внаслідок отриманого професійного захворювання - він змушений постійно лікуватися. Все це призвело до зміни його життєвого укладу, через що він морально страждає. Погіршення стану здоровя також негативно відобразилося і на його сімї. Завдану моральну шкоду у зв'язку з професійним захворюванням оцінює в розмірі 70000 грн. Просить уточнений позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, підтвердив обставини, викладені у позові. Суду пояснив, що позивач переніс тяжкі моральні страждання внаслідок отримання професійного захворювання, потребує санаторно-курортного лікування. Просить уточнений позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] надав письмові заперечення на позов, відповідно до яких, зазначив, що позивач у період роботи користувалася додатковою оплачуваною відпусткою, мав право на пільгову пенсію, протягом всього часу роботи на підприємстві мав змогу отримувати путівки до санаторно-курортних закладів та інші пільги. Таким чином, позивач під час роботи не лише знав про шкідливі умови, але і свідомо продовжував працювати в таких умовах тривалий час, отримуючи за це відповідні пільги і компенсації та більшу оплату праці, мав можливість змінити місце роботи та запобігти розвитку професійного захворювання, але ставив за пріоритет матеріальну сторону життя, а не власне здоровя. Зазначає, що зниження професійної працездатності не може позбавити позивача можливості реалізації своїх повсякденних звичок та бажань. Крім того, позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди. До того ж, позивач є застрахованою особою, а ст. 42 Закону України "Про загальнообовязкове соціальне страхування" встановлено перелік щомісячних страхових виплат та інших витрат на відшкодування шкоди, що здійснюються та відшкодовуються Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог до ПрАТ ІнГЗК про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням. У судове засідання 10.02.2017 р. представник відповідача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив. Судом ухвалено про розгляд справи без участі представника відповідача. Представник третьої особи - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області - у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно, надав клопотання про розгляд справи без їхньої участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Судом ухвалено про розгляд справи без участі третьої особи. Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. 20.08.1981 року [PERSON] прийнятий в цех технологічного автотранспорту водієм усіх марок дизельних автомашин з вивозу гірничої маси з карєру Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату; 17.04.1989 року переведений на рудник машиністом екскаватора з ємністю ковша більше 2,5 куб.м в карєрі 4 розряду; 24.11.1989 року переведений на руднику машиністом екскаватора з ємністю ковша більше 2,5 куб.м в карєрі; 28.10.1990 року переведений на руднику машиністом екскаватора з ємністю ковша більше 2,5 куб.м в карєрі 6 розряду; 01.06.1992 року переведений на руднику машиністом екскаватора з ємністю ковша більше 2,5 куб.м, зайнятий на відвалах карєра повний робочий день 6 розряду; 24.09.2009 року звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію (а.с. 5-6). Відповідно до висновку санітарно-гігієнічної характеристики умов праці від 24.04.2008 року [PERSON], працюючи машиністом екскаватора в карєрі, водієм всіх марок дизельних автомобілів по вивозу гірничої маси з карєра ВАТ «ІнГЗК» підпадав під вплив фіброгенного пилу, вібрації, шуму, робота повязана з фізичним перевантаженням (а.с. 12-15). Відповідно до акту № 11 розслідування хронічного професійного захворювання від 21.10.2008 року, проведено розслідування випадку хронічного професійного захворювання [PERSON], а саме: - вібраційної хвороби першої-другої стадії від дії загальних вібрацій, з синдромом полірадикулонейропатії попереково-крижової та шийної справа, з вираженим порушенням біомеханіки хребта на шийному і поперековому рівнях, стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу та деф. артозу колінних суглобів, ПФС першого ступеню, рецидивуюче-прогредієнтний перебіг, та церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом. Т 75.2. Зазначений діагноз встановлений Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини 09.10.2008 року. Пунктом 15 Акту встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача за таких обставин: працюючи з 20.08.1981 року по 01.04.1988 року в ЦТА водієм всіх марок дизельних автомобілів по вивозу гірничої маси з карєра, з 17.04.1989 року по час розслідування машиністом екскаватора в карєрі, підпадав під вплив вібрації, показники якої перевищували ГДР внаслідок конструктивних недоліків обладнання, механізмів. Причиною професійного захворювання визнано тривалу роботу (26 років 1 місяць) в умовах впливу вібрації: рівень загальної вібрації - 105-115 дБ при нормативному значенні 101 дБ у машиніста екскаватора; 112-120 дБ при нормативному значені 107 дБ у водія автомобілів по вивозу гірничої маси з карєрі (а.с. 7-8). Сторонами не оспорюється та визнається той факт, що Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" є правонаступником Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", що в свою чергу є правонаступником Відкритого акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", який є правонаступником Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату. При огляді МСЕК 19.11.2008 року [PERSON] первинно встановлено профзахворювання з 17.11.2008 року по 01.12.2009 року з втратою професійної працездатності 45 %. Встановлена ІІІ група інвалідності (а.с. 9). При повторному огляді МСЕК 17.11.2009 року позивачу повторно встановлено 60 % втрати профпрацездатності з 17.11.2009 року безстроково, підтверджена 3 група інвалідності (а.с. 10). Відповідно до постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області № 0407/1339/1339/2 від 01.12.2008 року [PERSON] призначена одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 40140 грн (а. с. 11). Відповідно до постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області № 0407/1339/1339/3 від 01.12.2008 року [PERSON] призначено щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, в розмірі 1259,94 грн на період з 17.11.2008 року до 30.12.2009 року включно. Зобовязано провести донарахування щомісячних виплат за листопад 2008 року в розмірі 587,97 грн (а.с. 11 на звороті). [PERSON] зі скаргами на постійний ниючий біль в шийному та поперековому відділі хребта, слабкість в руках, біль викручую чого характеру в плечових, ліктьових та колінних суглобах, постійний головний біль, запаморочення тощо періодично проходив лікування в медичних закладах в 2008-2012 р., 2014-2016 р. (а. с. 15а-37). Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання. Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Стаття 173 вказаного кодексу закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Суд вважає доведеним спричинення позивачу моральної шкоди, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями відповідача з порушення вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, визначені Актом розслідування хронічного професійного захворювання та настанням у позивача негативних наслідків - стійкої втрати професійної працездатності: первинно з 17.11.2008 року по 01.12.2009 року 45 %, а в подальшому з 17.11.2009 року безстроково 60 %. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку: рівень вібрації перевищував гранично допустимі показники, і причиною цього була саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання, і які не оспорило підприємство - відповідач. Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008 року встановлено, що обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду. Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, змінився його звичний спосіб життя, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводить до порушення його звичайного способу життя та вимагає від нього додаткових зусиль для його організації. Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров'я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов'язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, вину підприємства в заподіянні шкоди, суттєвість вимушених змін в житті. Відповідно до наданих виписних епікризів позивач в результаті отримання професійних захворювань неодноразово в зв'язку з погіршенням стану здоровя знаходився на стаціонарному лікуванні в медичних закладах. Суд також враховує, що згідно з Актом розслідування хронічного професійного захворювання встановлено, що причиною профзахворювань є тривалий стаж роботи в шкідливих умовах праці (26 років 1 місяць). Визначаючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини по справі, ступінь втрати професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням первинно в 2008 році - 45 відсотків, повторно в 2009 році безстроково - 60 відсотків, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, які тривають з 2008 року, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує вину підприємства - відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання. З урахуванням вищевказаного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 35000 грн без урахування податку з доходу громадян, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у звязку з погіршенням здоровя, у задоволенні іншої частини позову щодо стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди - позивачу необхідно відмовити. На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 35000 гривень без врахування податку з доходів фізичних осіб. Також підлягає стягненню з відповідача судовий збір в доход держави у розмірі 551,20 грн. На підставі ст.ст. 8, 22, 58 Конституції України, ст.ст. 5, 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст.ст. 153, 173, 237-1 КзПП України, ст.9 Закону України Про охорону праці, та

Outcome: partial