Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про захист прав споживача, визнання недійсним договору та стягнення коштів, посилаючись на те, що 28.10.2014 р. між нею та ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» було укладено договір фінансового лізингу №001063. Предметом договору є автомобіль Тойота Рав-4. Позивач 28.10.2014 р. оплатила рахунок на суму 37 500,00 грн. з зазначенням авансового платежу за угодою №001063, як було домовлено під час попередніх переговорів. Але компанія відмовилась передавати автомобіль з посиланням на те, що договором передбачено сплату авансового платежу в розмірі 50% від вартості предмету лізингу за передачу предмета лізингу, а сплачена нею сума є комісією за організацію та оформлення спірного договору. Зазначена угода порушує її права як споживача, містить несправедливі умови, а також суперечить положенням Закону України "Про захист прав споживачів" та Закону України «Про фінансовий лізинг». Враховуючи викладене, позивачка просить визнати недійсним укладений між ними договір фінансового лізингу №001063 від 28.10.2014 року, стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на її користь 37 500,00 грн., отриманих за недійсним правочином, а також стягнути з відповідача на користь держави судові витрати. Позивач в судове засідання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, та позовні вимоги підтримує і просить позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки невідомі. Враховуючи вимоги ст.224 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду позивача по справі, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Згідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання нього правочину. Згідно ст. 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізипгоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках. За положенням ч.2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює змін) інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним в цілому. В судовому засіданні об'єктивно встановлено, що відповідно до пункту 8.2.1 спірного договору від 28.10.2014 р. склад лізингових платежів у грошовому вигляді не зазначено, а визначено, що перший лізинговий платіж складається із : а) комісійної винагороди лізпнгодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується, як комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до даного договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується, як авансовий платіж, який визначається у додатку №1 до даного договору; в) комісійної винагороди лізпнгодавцю за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу. Пунктами 8.2.2, 8.2.3 спірного договору визначені періодичний авансовий платіж та другий лізинговий платіж за складною формулою, а саме: ПАП= АП- ПВ/ТС, де ПАП - періодичний авансовий платіж, АП - авансовий платіж. ПВ - початковий внесок. ТС - термін сплати авансового платежу. Також, судом встановлено, що 28.10.2014р. позивачем на рахунок відповідача було перераховано 37 500,00 грн. у якості первісного внеску за спірним договором, що підтверджується копією квитанції та матеріалами справи. Враховуючи вищевикладені обставини, та те, що сплата 10% від вартості предмета лізингу в сумі 37 500,00 грн., лише за організаційні заходи пов'язані з підготовкою та укладенням договору, є тією обставиною, при роз'ясненні якої договір укладений не був би, як такий що не відповідає принципу справедливості, а його розмір є неспівмірним з затратами лізингодавця при укладенні договору, суд вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved