Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про визначення порядку спілкування з неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення наступного порядку зустрічей з дитиною: кожної п`ятниці з 18-00 год. до 20-00 год. суботи за його місцем проживання; кожної п`яниці з 18-00 год. до 20-00 год. суботи\~ за його місцем проживання; цілодобово у першу половину шкільних осінніх та весняних канікул; цілодобово у період літніх канікул з 20 червня по 20 липня;\~ у світкові дні: 31 грудня з 09-00 год. до 15-00 год.; 1 та 2 травня з 09-00 год. до 15-00 год.; 07 січня з 09-00 год. до 14-00 год.; 24 серпня з 09-00 год. до 20-00 год.; на день народження дитини [INFO] з 09-00 год. до 15-00 год.; на день народження позивача [INFO] з 09-00 год. до 19-00 год.; на день народження бабусі [INFO] з 09-00 год. до 19-00 год.;\~ на день народження дідуся [INFO] з\~ 09-00 год. до 19-00 год.;\~ на день народження брата [INFO] з 09-00 год. до 19-00 год. та зобов`язати відповідачку передавати йому сина за визначеним порядком спілкування. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2004 року, який 11.10.2013 року\~ за рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області було розірвано. За час подружнього життя в них народився спільний син [PERSON] ,\~ [INFO] , на утримання якого він сплачує на користь відповідачки аліменти у розмірі 1/4\~ частини від\~ заробітку.\~ Після того, як шлюб було розірвано, дитина постійно мешкає з відповідачкою, а вона у добровільному порядку не дає йому можливості спілкуватися з сином. У зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду із вказаними вимогами. Також,\~ позивач просить відшкодування понесених ним судових витрат. Позивач у судове засідання не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні позовної заяви. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги вона визнала. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради Бартош Н.О. в судове засідання не з`явилась надала заяву, в якій\~ вирішення справи по суті залишила на розсуд суду, але вважала за доцільне встановити способи участі позивача у вихованні сина, зазначені в висновку Органу опіки та піклування Маріупольської міської ради. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Частиною 1 ст.4 ЦК України встановлено, що принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положенням п.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Тобто, право батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що в період часу з 2004 року по жовтень 2013 року сторони перебували в офіційних шлюбних стосунках (а.с.10-11). За час спільного проживання в них народився спільний син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 04.09.2008 року, актовий запис № 658.(а.с.9) За рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 17.09.2013 року з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , в розмірі 1/4\~ частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 02.09.2013 року. (а.с.12)\~ Дитина\~ проживає разом з відповідачкою в [ADDRESS] . Згідно із копією рішення колегії Лівобережної районної адміністрації Маріупольської міської\~ ради\~ від 23.08.2017 року за № 185 було визначено участь [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] ,\~ [INFO] , та спілкування з ним, а також попереджено про персональну відповідальність за свої діяння. (а.с.17) На теперішній час існують перешкоди в спілкуванні позивача батька з неповнолітньою дитиною [PERSON] , що також не спростовується сторонами. Відповідно до ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 15 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, іншими родичами. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М. С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. У справі "Хант проти України" (рішення від 07.12.2006 року) вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Національне законодавство України, зокрема, ст. 155 СК України також передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Органом опіки та піклування Маріупольської міської ради надано висновок № 01.1-01-23-38 від 26.02.2021 року, яким\~ визначено спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення наступного порядку зустрічей з дитиною: у п`ятницю з 18-00 год. до 20-00 год. за згодою дитини; цілодобово у першу половину шкільних осінніх та весняних канікул, за згодою дитини; цілодобово у період літніх канікул з 20 червня до 20 липня, за згодою дитини; світкові дні: 31 грудня з 09-00 год. до 15-00 год., 1 та 2 травня з 09-00 год. до 15-00 год., 07 січня\~ з 09-00 год. до 14-00 год., та 24 серпня з 09-00 год. до 20-00 год. за згодою дитини; 28 серпня на наступний день після народження [PERSON] Нила з 09-00 год. до 15-00 год. за згодою дитини; день народження батька [INFO] з 09-00 год. до 19-00 год.; день народження бабусі по лінії батька [INFO] з 09-00 год. до 19-00 год.; день народження діда по лінії батька [INFO] з 09-00 год. до 19-00 год.; день народження брата [INFO] з 09-00 год. до 19-00 год., якщо на ці дні\~ та часи припадають на навчальні дні, забирати дитину після занять у школі. (а.с.46-48) В матеріалах справи є індивідуально - психологічна характеристика на [PERSON] , складена практичним психологом [PERSON] , згідно висновку якої індивідуально - особистісні якості, спрямованість на сімейні цінності, стиль виховання, рівень інтелекту та розвитку [PERSON] можуть позитивно вплинути на розвиток сина. Діти, у яких сформувалися позитивні відношення з обома батьками, які розлучилися та живуть окремо, мають всі умови для гармонійного розвитку та почуття власної захищеності. Старі образи, взаємні претензії та небажання йти на компроміс з боку обох батьків може призвести до виникнення психотравмуючих ситуацій у дитини та необхідності вибору між батьками на користь одного з них. Згідно оцінки потреб, складеної Кальміуським районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Маріупольської міської ради від 26.11.2020 р., [PERSON] має належний батьківський потенціал, його стан не перешкоджає задоволенню потреб дітей, зайнятість не перешкоджає виконанню батьківських обов`язків, має довірливі та позитивні взаємостосунки з сином [PERSON] . Інформації щодо фактів вчинення домашнього насильства стосовно дитини до Центру не надходило. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного спеціалістами управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради від 04.02.2020 р. за адресою: [ADDRESS] для перебування малолітнього [PERSON] з ночівлею в квартирі є належні умови. Зі слів членів родини батька, вони доброзичливо відносяться до [PERSON] і не заперечують проти його перебування у них. Також було проведено бесіду з малолітнім [PERSON] , який пояснив, що він не проти спілкування з батьком. (а.с.46-48) Відповідно до ч.2 ст.159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Суду не доведено жодних обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дітьми буде перешкоджати його нормальному розвитку. Суд переконаний, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування батька - зі своєю дитиною - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Отже суд вважає, що безпосередня участь батька у вихованні дитини, регулярне спілкування між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а насамперед буде повністю відповідати інтересам дитини. Сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дітей. Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд, вирішуючи спір між сторонами, керується зазначеними вище нормами сімейного законодавства та задовольняючи позовні вимоги частково, виходить насамперед з інтересів самої дитини а тому, з урахуванням не тільки формального права позивача на зустріч зі своєю дитиною, а з урахуванням усіх інших істотних обставин справи у їх сукупності, віку дитини, режиму дитини, встановлює спосіб спілкування батька з його дітьми шляхом систематичних побачень. Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов`язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності. Суд, надавши належну оцінку вищевикладеному, та з урахуванням прав й інтересів дитини, а також позиції Органу опіки та піклування, вважає необхідним і правильним встановити наступний порядок, вважаючи його найбільш прийнятним для реалізації прав батьками та таким, що найкраще відповідає інтересам дітей у їх малолітньому віці. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог. Положеннями статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду. За змістом ч. 1ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічна норма викладена в ч. 3ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Таким чином, якщо відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то в судовому рішенні повинно бути вирішено питання про повернення позивачу з державного бюджету половини сплаченого ним судового збору при поданні позовної заяви,а інша половина судового збору покладається на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial