Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

позивач [PERSON]звернувся до суду з позовом про визнання договору факторингу недійсним, посилаючись на те, що при укладенні договору факторингу від 29.11.2011 року відповідачами ПАТ «Кредобанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» не погоджено вартість права грошової вимоги за укладеними між ПАТ «Кредобанк» та МПП ВКФ «Гелікон» кредитними договорами від 5.02.2007р.,18.07.07р.,30.04.09р.,що свідчить про недосягнення відповідачами при його укладенні всіх істотних умов договору. 3 особою із самостійними вимогами МПП ВКФ «Гелікон» подано позов про визнання договору факторингу від 29.11.2011 року,укладеного між ПАТ «Кредобанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» , недійсним ,в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідачами не досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору,встановлених законом для даного виду договору, зокрема- не встановлено строку дії договору, строку внесення фінансового активу; умов взаєморозрахунків та строку сплати ціни відступлення на користь банку. Також як на підставу визнання недійсним спірного правочину, МПП ВКФ «Гелікон» покликається на відсутність у ТОВ «Фінансова компанія «Приватні Інвестиції» відповідного правового статусу для здійснення факторингових операцій. В судове засідання представники позивача і МПП ВКФ «Гелікон» не з»явились,надіслали заяви про розгляд справи у їх відсутності, підтримали позовні вимоги. У попередніх судових засіданнях представники позивача та МПП ВКФ «Гелікон» заявлені позовні вимоги підтримали,дали пояснення аналогічні ,викладеним у позовних заявах. Представники відповідачів у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON], МПП ВКФ «Гелікон» не визнали,подали заперечення на позов,які в судовому засіданні підтримали та додатково пояснили, що укладаючи договір факторингу, сторони діяли вільно, на власний розсуд вибираючи контрагента та визначаючи його умови. Згідно п. 2.1.3 договору до Нового Кредитора перейшли 53 індивідуальних грошових заборгованостей, в тому числі кредитні договори №28 від 05.02.2007 року, №204 від 18.07.2007 року, №46 від 30.04.2009 року, які укладені між Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" та Малим приватним підприємством виробничо-комерційною фірмою «Гелікон».Договір укладено відповідно до вимог ЦК України та ГК України,із визначенням всіх істотних умов ,умови договору не суперечать вимогам чинного законодавства та цілям їх господарської діяльності . Позивачами не надано доказів про порушення їх прав вказаним договором факторингу.Вимоги є безпідставними,а тому просять у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що між ПАТ «Кредобанк», та ТОВ "Фінансова компанія "Приватні Інвестиції" 29 листопада 2011 року укладено договір факторингу шляхом уступки права грошової вимоги. З матеріалів справи та пред'явлених на огляд суду представником відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» оригіналів договору факторингу та додатків до нього вбачається, що підпунктом 2.1.3. договору факторингу шляхом відступлення права грошової вимоги від 29.11.2011 р. сторони узгодили, що станом на дату укладення цього договору в рамках портфеля заборгованості банку належить 53 індивідуальних грошових заборгованостей у гривнях, доларах США та євро, що виникли з різних договорів, укладених банком, на загальну суму, розраховану згідно із офіційними курсами обміну долара США та євро, встановленими Національним банком України на дату укладення цього договору, 604 843 768, 32 грн. (до якої входить сума основного боргу про кредитах, процентів, штрафних санкцій тощо), детальний опис яких наведено в Додатку 1 до цього договору. Відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої домовленості. Частиною 1 ст. 632 ЦК України, визначено, щоціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Пунктом 4.1. зазначеного договору врегульовані питання ціни відступлення, а саме- новий кредитор заплатить банку ціну відступлення у сумі 211 695 318, 92 грн., що дорівнює 35% розміру портфеля заборгованості, зазначеної у пункті 2.1.3. Пункт 3.2. договору передбачає, що сторони зобов'язані підписати на дату надходження ціни відступлення на рахунок банку акт прийому-передачі портфеля заборгованості згідно додатку № 2 до договору, на підтвердження зазначеного приймання-передачі. Такий акт є фактичним підтвердженням переходу прав вимоги за портфелем заборгованості відповідно до умов цього договору. Також, відповідно до умов , наведених у пункті 3.2. договору факторингу, договір набуває чинності з моменту підписання даного акту. Згідно платіжного доручення № 5 від 13.12.2011 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" перерахувало на користь банку на виконання умов договору факторингу шляхом відступлення права грошової вимоги від 29.11.2011р., ціну відступлення - 211 695 318, 92 грн., а 14.12.2011р. ПАТ "Кредобанк" та ТзОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" склали акт прийому-передачі портфеля заборгованостей. За цим актом банк передає портфель заборгованостей, а ТзОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" приймає його згідно додатку № 1 до договору. Судом оглянуто оригінал додатку № 1 до договору факторингу та встановлено, що права вимоги до МПП ВКФ «Гелікон» за кредитними договорами №28 від 05.02.2007 року, №204 від 18.07.2007 року, №46 від 30.04.2009 року, перейшли від банку до ТзОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції". Отже, посилання позивача на те, що при укладенні оспорюваного Договору відповідачі не погодили ціну договору, не відповідають фактичним обставинам справи. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності до якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Положення Цивільного кодексу про факторинг (ст. 1077 - 1086 ЦК) не передбачають встановлення строку договорів факторингу. Водночас, сторони спірного договору факторингу ПАТ «Кредобанк» та ТзОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» визначили момент набрання чинності договору факторингу (з моменту підписання сторонами Акту прийому-передачі Портфеля Заборгованостей) (п.3.2. Договору); момент проведення розрахунків (одразу при наданні кредиту Новому кредитору з боку АТ ПКО БП, що станеться одразу після реєстрації позики в НБУ) (п. 4.1. Договору); строки виконання договірних зобов'язань сторін після передачі Прав вимоги Новому кредитору (п. 3.5 -3.7. п. 5.1.,п.6.2.- 6.5., п. 7.4.-7.6., п. 8.1.,9.1.,11.2,11.3, 12.4 Договору). Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансові активи - кошти, цінні папери, боргові зобов'язання та право вимоги боргу, що не віднесені до цінних паперів. Згідно умов спірного Договору, «Права Вимоги» означає повний обсяг прав грошової вимоги до Позичальників за Кредитними Договорами та повний обсяг прав вимоги до Сторін Забезпечення за Забезпечувальними Документами, строк виконання за якими настав на дату відступлення Прав Вимоги за цим Договором, а також які виникнуть в майбутньому, зокрема, право на основну суму кредиту, на проценти, нараховані на неї на комісії та будь-які штрафні санкції (за наявності), що підлягають сплаті у відповідності до умов Кредитних Договорів. Відповідно до п. 8.1. Договору, Новий кредитор з моменту передачі йому Прав Вимоги стає кредитором у зобов'язаннях Позичальника за Кредитним Договором та Сторін Забезпечення за Забезпечувальними Документами, та одержує право замість Банка вимагати від Позичальника належного виконання ними зобов'язань за таким Кредитним Договором та від Сторін Забезпечення виконання ними зобов'язань за Забезпечувальними Документами. Починаючи з дати надходження Ціни відступлення Новий кредитор має права на всі суми, належні до сплати Позичальниками та Сторонами Забезпечення на виконання відступлених Прав Вимоги. Таким чином, погодженим строком внесення фінансового активу є визначення сторонами Договору факторингу моменту передачі Прав Вимоги Новому Кредитору. Порядок переходу прав вимоги та забезпечення сторонами визначено в розділі 3 Договору факторингу шляхом уступки права грошової вимоги від 29.11.2011 року. За умовами п. 3.2 Договору, моментом виникнення у фактора права вимоги до боржників являється дата підписання Акту приймання-передачі Портфеля Заборгованості. Водночас, дата підписання Акту приймання-передачі Портфеля Заборгованості співпадає з датою надходження ціни відступлення на рахунок Банку. ПАТ "Кредобанк" 14.12.2011 р. передано, а ТОВ "Фінансова компанія "Приватні Інвестиції" прийнято за Актом прийому-передачі Портфель Заборгованостей. Отже, твердження третьої особи на недотримання відповідачами вимог законодавства України при укладенні спірного Договору є безпідставними. Підпунктом 4.1. договору факторингу передбачено, що Сторони узгодили, що «Новий Кредитор» заплатить «Банку» «Ціну Відступлення» в сумі, яка дорівнює конкретно визначеному відсотку від розміру «Портфеля Заборгованості», зазначеної у пункті 2.1.3. шляхом переказу коштів у безготівковій формі на рахунок в ПАТ «Кредобанк» одразу при наданні кредиту «Новому Кредитору» з боку АТ ПКО БП, що станеться негайно після реєстрації позики в НБУ. Відтак, строки здійснення сплати ціни відступлення визначені сторонами і пов'язані з конкретною дією, що полягає в наданні кредиту «Новому Кредитору» з боку АТ ПКО БП. Зазначене вище підтверджує те, що відповідачами чітко визначено умови щодо строків внесення фінансового активу та строки й умови взаєморозрахунків. Положеннями ст. 1079 ЦК України регламентовано, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно ст. 7 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" особа набуває статусу фінансової установи після внесення про неї запису до відповідного державного реєстру фінансових установ. Згідно п. 6 розділу І Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 N 41 , датою внесення відповідного запису до Реєстру для набуття юридичною особою статусу фінансової установи є дата прийняття Нацкомфінпослуг рішення про внесення інформації до Реєстру. Документом, що підтверджує статус фінансової установи є Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи (п. 8 розділу І Положення, ). Відповідно до п. 1.4. Положення про внесення інформації щодо фінансових компаній до Державного реєстру фінансових установ та встановлення вимог до облікової та реєструючої системи фінансових компаній, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за № 1252/8573, після отримання Свідоцтва та додатка до нього фінансова компанія має право надавати виключно ті фінансові послуги, які зазначені в додатку до Свідоцтва встановленої форми згідно з додатком 1 до цього Положення та надання яких не потребує отримання відповідного дозволу/ліцензії. До матеріалів справи ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» долучені Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серія ФК №282 від 12.05.2011 р. та Додаток до вказаного свідоцтва, відповідно до яких ТОВ «Фінансова компанія «Приватні інвестиції» являється фінансовою установою, яка має право здійснювати без отримання ліцензій та/або дозволів відповідно до законодавства, зокрема, такий вид фінансових послуг як факторинг. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Тобто, заявником про недійсність договору може бути особа, права та законні інтереси якої порушені вчиненням факторингу. Позивачі [PERSON] та МПП ВКФ «Гелікон» не надали суду обґрунтованих та допустимих доказів того, що їх права та інтереси порушені укладенням відповідачами спірного договору факторингу. Покликання представника позивача в судовому засіданні на те, що можливо в майбутньому вказаним договором буде порушене право позивача на повернення кредиту не дає підстав суду задоволити позовні вимоги. Виходячи з умов договору факторингу шляхом відступлення права грошової вимоги, вказаний договір набрав чинності, права вимоги за договором, визначені додатком 1 до договору, перейшли від банку до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Приватні інвестиції". Зі змісту спірного договору факторингу вбачається, що його положеннями визначені всі істотні умови, додержано його письмової форми, а підписанням договору, без будь-яких застережень чи незгоди з його умовами, сторони підтвердили відповідність волевиявлення їхній внутрішній волі. Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що уклавши Договір факторингу сторони діяли з наміром створити юридичні наслідки, а саме придбання ТОВ «ФК «Приватні Інвестиції» права грошової вимоги ,зокрема, до МПП ВКФ «Гелікон», що виникла на підставі Кредитного договору №28 від 05.02.2007 р., у новій редакції від 30.04.2009 р., Кредитного договору №46 від 30.04.2009 р., Кредитного договору №204 від 18.07.2007 р., у новій редакції від 30.04.2009 р. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оспорюваний договір факторингу не може бути визнаний недійсним, оскільки в момент його вчинення сторонами були дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст.. 203 ЦК України. Договір факторингу відповідає вимогам чинного законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed