Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до ТзОВ «Волиньагрохолдинг» про звернення стягнення та визнання права власності на майно. Позовні вимоги мотивує тим, що 14.04.2014 року між нею та ТзОВ «Волиньагрохолдинг» був укладений договір №2 про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого кошти надаються частинами в межах суми 6\~500\~000 грн., шляхом внесення грошових коштів до каси підприємства або перерахуванням на поточний рахунок. Станом на 12.10.2015 року нею було внесено в касу підприємства 6\~276\~381,43 грн. Відповідно до п.3.1 договору №2 поворотна фінансова допомога підлягає поверненню 01.01.2016 року. Однак, їй було повернуто лише 149\~950 грн. Таким чином, станом на 01.01.2016 року залишилась заборгованість в розмірі 6\~126\~431,43 грн. У звязку із відсутністю коштів у відповідача, між ними досягнуто згоди в позасудовому порядку та укладено додаткову угоду від 04.01.2016 року про заміну первісного зобовязання новим зобовязанням до договору про надання поворотної фінансової допомоги №2. Відповідно до умов додаткової угоди первісне зобовязання припиняється, а зміст та умови нового зобовязання сторін викладені в договорі про надання поворотної фінансової допомоги від 04.01.2016 року. Згідно даного договору поворотна фінансова допомога підлягає поверненню 27.10.2016 року, проте станом на 10.11.2016 року кошти не повернуті. Відповідно до п. 2.6 договору від 04.01.2016 року, відповідач зобовязувався надати в заставу чи іпотеку майно, що належить йому на праві власності на загальну суму 5\~718\~665,12 грн., що на 407\~766,31 грн. менше загальної заборгованості відповідача по договору про надання поворотної фінансової допомоги від 04.01.2016 року. 28.10.2016 року нею була направлена відповідачу вимогу про усунення порушення та виконання обовязку по сплаті заборгованості. Однак, відповідач на вимогу не відреагував, на контакт з нею не виходить, документи, що стосуються предмета іпотеки, відмовляється надавати. Пунктом 2.7 іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя у випадку невиконання основного зобовязання звернути стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса. Відповідно до п. 3.1 договору застави, заставодержатель набуває право на стягнення заборгованості за рахунок предмета застави у випадку коли позика, забезпечена заставою не буде повернута у встановленому договором позики строк. Покликаючись на викладені обставини та те, що станом на день звернення до суду відповідачем умов договору виконано не було, просить суд: - звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 29 вересня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі під №2258, а саме: нерухоме майно єдиний майновий комплекс ТОВ «Волиньагрохолдинг», що розташований за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Княгининок ([PERSON]), вул. Бригадний Двір,19, який складається із: А-1 будівлі карантинника загальною площею 1683,9 кв.м; А-1 будівлі телятника №4 загальною площею 1468,8 кв.м; А-1 будівлі корівника з молочним блоком загальною площею 646 кв.м.; земельну ділянку площею 0,2718 га, кадастровий номер 0722883700:01:001:6311, розташовану за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Княгининок ([PERSON]), вул. Бригадний Двір, 16, загальною вартістю 4\~260\~492,00 грн., шляхом визнання права власності на них за [PERSON]. - звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 30 вересня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі під №2263, а саме: нерухоме майно земельну ділянку площею 1,5874 га, кадастровий номер 0722883700:01:001:6312, розташовану за адресою: Волинська область, Луцький район, с.Княгининок ([PERSON]), вул. Бригадний Двір, 16, загальною вартістю 555\~908,00 грн. шляхом визнання права власності на неї за [PERSON]. - звернути стягнення на предмет застави за договором застави від 03 жовтня 2016 року, посвідченим приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі під №2291, а саме: рухоме майно Агрометр -62 (NAV-62G), Бетонозмішувач, Вага, Вага 15 т, Вага автомобільна тензометрична, Відеокамера Tecsar AHDD-1M20F-eco, Відеокамера Tecsar AHDW 1M-60V, Відеореєстратор Tecsar Modermist, [PERSON], Зернодробилка КДУ-2, Зернопогрузчик ЗПС-100, Зерносушилка СЗ-16 в комплекті зплощад.обс.норії., Компресор Союз 50, Котел твердопаливний, Культиватор ЛК-4, Лінія технологічна для виготовлення кормів, Мішалка магнітна, Мотопомпа 6,5 HP GE, Навігаційний прилад CLAAS GPS COPILOT S7, Навігаційний прилад CLAAS, Оприскувач ОПШ-3024 ТЕТИС-24, Паливно роздаточна колонка, Перфоратор BOSCH 22-250, Підбирач соломи GLAAS ROLAND R66, Прикотуючий каток 6,3, Рубильна машина типу RM 51,3, Сівалка С3 5,4 А-06 мод. З/ТП зібр., Термостат портативний, Трансформатор зварювальний Патона СТШ 400, Фуражир ФН 1,4, Фуражир ФН 1,4, Фуражир ФН 1,4, Агрометр А 62, [PERSON] зварювальний Форте, Баня водяна, [PERSON] зерна, Зварювальний напівавтомат ПДГ 216, Каршер АВД без підігріву, Мотопомпа 6,5 HP GE загальною вартістю 902\~265,12 грн. шляхом визнання права власності на дане майно за [PERSON], та стягнути судові витрати по справі. Ухвалою суду від від 11.10.2017 року до участі у справі залучено ТзОВ «Литвинівська машино-технологічна станція», як третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві та просить задовольнити їх. Представник відповідача в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи вважає, що позов до задоволення не підлягає із підстав зазначених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення представників сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених ними вимог. Згідно ст.ст. 10, 60, 61 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 14.04.2014 року між [PERSON] та ТзОВ «Волиньагрохолдинг» був заключний договір №2 про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого кошти надаються частинами в межах суми 6\~500\~000 грн., шляхом внесення грошових коштів до каси підприємства або перерахуванням на поточний рахунок, на строк до 01.01.2016 року (а.с. 8). Саном на 12.10.2015 року [PERSON] в касу боржника було внесено 6\~276\~381,43 грн., а повернуто лише 149\~950 грн. 04.01.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Волиньагрохолдинг» укладена додаткова угода про зміну первісного зобовязання новим зобовязанням до договору про надання поворотної фінансової допомоги №2 (а.с. 9). Згідно п. 2.3 додаткової угоди первісне зобовязання припиняється, а зміст та умови нового зобовязання сторін викладені в договорі про надання поворотної фінансової допомоги від 04.01.2016 року. Відповідно до п. 3.1 додаткової угоди поворотна фінансова допомога підлягає поверненню 27.10.2016 року. Згідно п. 2.6 договору про надання поворотної фінансової допомоги від 04.01.2016 року, ТОВ «Волиньагрохолдинг» зобовязувався надати в заставу чи іпотеку майно, що належить йому на праві власності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Як визначено у ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Судом встановлено, що враховуючи дані вимоги між [PERSON] та ТОВ «Волиньагрохолдинг» були укладені наступні договори: -іпотечний договір від 29.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] згідно з яким передано в іпотеку належний боржнику єдиний майновий комплекс ТОВ «Волиньагрохолдинг», що розташований за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Княгининок ([PERSON]), вул. Бригадний Двір,19, який складається із: А-1 будівлі карантинника загальною площею 1683,9 кв.м; А-1 будівлі телятника №4 загальною площею 1468,8 кв.м; А-1 будівлі корівника з молочним блоком загальною площею 646 кв.м.; земельну ділянку площею 0,2718 га, кадастровий номер 0722883700:01:001:6311, розташовану за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Княгининок ([PERSON]), вул. Бригадний Двір, 16, загальною вартістю 4\~260\~492,00 грн. (а.с. 15-16); -іпотечний договір від 30.09.2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] згідно з яким передано в іпотеку належну ТОВ «Волиньагрохолдинг» земельну ділянку площею 1,5874 га, кадастровий номер 0722883700:01:001:6312, розташовану за адресою: Волинська область, Луцький район, с.Княгининок ([PERSON]), вул. Бригадний Двір, 16, загальною вартістю 555\~908,00 грн. (а.с. 17-18); -договір застави від 03.10.2016 року посвідчений приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] згідно з яким передано в заставу наступне майно: Агрометр -62 (NAV-62G), Бетонозмішувач, Вага, Вага 15 т, Вага автомобільна тензометрична, Відеокамера Tecsar AHDD-1M20F-eco, Відеокамера Tecsar AHDW 1M-60V, Відеореєстратор Tecsar Modermist, [PERSON], Зернодробилка КДУ-2, Зернопогрузчик ЗПС-100, Зерносушилка СЗ-16 в комплекті зплощад.обс.норії., Компресор Союз 50, Котел твердопаливний, Культиватор ЛК-4, Лінія технологічна для виготовлення кормів, Мішалка магнітна, Мотопомпа 6,5 HP GE, Навігаційний прилад CLAAS GPS COPILOT S7, Навігаційний прилад CLAAS, Оприскувач ОПШ-3024 ТЕТИС-24, Паливно роздаточна колонка, Перфоратор BOSCH 22-250, Підбирач соломи GLAAS ROLAND R66, Прикотуючий каток 6,3, Рубильна машина типу RM 51,3, Сівалка С3 5,4 А-06 мод. З/ТП зібр., Термостат портативний, Трансформатор зварювальний Патона СТШ 400, Фуражир ФН 1,4, Фуражир ФН 1,4, Фуражир ФН 1,4, Агрометр А 62, [PERSON] зварювальний Форте, Баня водяна, [PERSON] зерна, Зварювальний напівавтомат ПДГ 216, Каршер АВД без підігріву, Мотопомпа 6,5 HP GE загальною вартістю 902\~265,12 грн. (а.с. 19-20). Загальна вартість заставного та іпотечного майна становить 5\~718\~665,12 грн. Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 36 Закону України "Про іпотеку" унормовано, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: - передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; - право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Частиною першою статті 37 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Судом встановлено, що ТОВ «Волиньагрохолдинг» не має можливості повернути грошові кошти [PERSON], отримані відповідно до зазначених договорів. У силу положень ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення Європейського суду з прав людини та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду. Згідно з приписами п.п. 70 та 71 рішення Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 "Справа "Рисовський проти України"" суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Частина 4 статті 41 Конституції України визнає непорушним право приватної власності. Стаття 321 ЦК України поширює принцип непорушності права власності, а саме закріплює принцип неприпустимості протиправного позбавлення цього права чи обмеження у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17.07.1997 № 475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року (далі - Конвенція), Перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вказувалося вище, рішення Європейського суду з прав людини та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду. У п. 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року вказано, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути "існуючим майном" або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Відповідно до приписів п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24.06.2003 поняття "майно" може означити "існуюче право" або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні "законне сподівання" на отримання можливості ефективно здійснити майнове право; і в цілях статті 1 Першого протоколу Конвенції - таке законне сподівання можна вважати додатковою частиною майнових прав (п. 35 вказаного рішення). Отже, забезпечуючи виконання ТОВ «Волиньагрохолдинг» своїх зобов'язань за договором позики шляхом укладення іпотечних договорів, предметом яких є спірне рухоме та нерухоме майно, [PERSON] мала законне сподівання на отримання, у разі порушення боржником зобов'язань за договором позики, компенсації за надані та неповернуті боржником кошти шляхом набуття права власності на передане в іпотеку спірне рухоме та нерухоме майно та, відповідно, можливості використання (реалізації) права власності на це майно, зміст якого (права власності) відповідно до ст. 317 ЦК України полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном. У той же час, звертаючись із позовом про визнання права власності\~\~на спірне майно, що не суперечить позиції Верховного Суду України стосовно правової можливості звертатися до суду з відповідними позовами у разі навіть врегулювання сторонами в іпотечному договорі позасудового порядку задоволення вимог іпотекодержателя (постанови Верховного Суду України від 26.12.2011 у справі № 4/1 та від 19.08.2014 у справі № 5011-32/10471-2012, від 21.09.2016 року). У разі якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 ЦК України права такої особи підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 07.11.2012 № 6-107цс12). Статтями 181 та 182 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, а право власності та інші речові права на нерухомі речі, зокрема, їх виникнення, підлягають державній реєстрації. Згідно з приписами ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України суд підтверджує наявне право в разі, якщо його хтось заперечує або не визнає (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 12.11.2014 року у справі № 6-129цс14). Крім того, у вказаній постанові Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що рішення суду про захист порушеного права та визнання за позивачем прав на спірне майно є підставою для реєстрації такого права. Як вбачається з правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, застосованої в ухвалі від 10.11.2016 року у справі № 369/13111/15-ц: «Згідно правового висновку Верховного Суду України (справа № 6-124 цс-13 ) відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором». Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Відповідно про правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 року у справі № 6-1685цс16 : «Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України)». Судом встановлено, що [PERSON] 28.10.2016 року зверталася до відповідача із вимогою про повернення боргу (а.с. 12). Відповідно до правового висновку, викладеного в Постанові Верховного Суду України від 12.10.2016 року у справі № 200/5731-14ц: «Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Аналіз статей 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та статей\~\~328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»). Судом встановлено, що боржник не виконав умови договору, унаслідок чого утворилася заборгованість, а положеннями іпотечного договору передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто позивач має право на визнання права власності на предмет іпотеки. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1219цс16». Судом встановлено також, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 19.09.2016 року відкрито виконавче провадження №52275414 по виконанню наказу Господарського суду міста Києва від 26.02.2016 року про примусове стягнення боргу з боржника ТОВ «Волиньагрохолдинг» в користь ТОВ «Литвинівська машино-технологічна станція», який разом із виконавчим збором в розмірі 1094908,96 грн. становить 12043998,65 грн. Постановою державного виконавця від 30.09.2016 року у даному провадженні накладено арешт на нерухоме майно боржника, постановою від 07.10.2016 року - накладено арешт на все майно боржника. Згідно іпотечного договору від 29.09.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2258 заборона на відчуження майна була накладена 29.09.2016 року о 20:40 год., та 29.09.2016 року о 19:33 год. Згідно іпотечного договору від 30.09.2016 року посвідченого приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за №2263 заборона на відчуження майна була накладена 30.09.2016 року об 11:45 год. Згідно постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України [PERSON] від 30.09.2016 року арешт та оголошення заборони на відчуження майна був накладений лише 03.10.2016 року об 11:14 год. В судовому засіданні встановлено також, що ТОВ «Волиньагрохолдинг» було надано в заставу ТОВ «Литвинівська машино-технологічна станція» рухоме майно на загальну суму 8\~110\~000 грн. Отже, суд не вбачає в даному випадку порушення прав та інтересів ТОВ «ЛИТВИНІВСЬКА МАШИНО-ТЕХНОЛОГІЧНА СТАНЦІЯ». Оскільки, ТОВ «Волиньагрохолдинг» свої зобов'язання за договором позики належним чином не виконав, вимога позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності підлягає до задоволення. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 6890 грн. сплаченого судового збору. На підставі ст..ст. 9, 41 Конституції України, ст..ст.\~\~16, 181, 182, 328, 334, 335, 376, 546, 575, 598 ЦК України, ст..ст. 1, 36, 37, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень",

Outcome: approved