Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування вимог зазначила, що вона працювала у відповідача на посаді лікаря-терапевта стаціонару по зовнішньому сумісництву на 0,25 ставки з 09.07.2012 року та була звільнена 01.07.2015 року . При звільнені повний розрахунок з позивачем було проведено лише 21.07.2015 року, у зв'язку із затримкою розрахунку на 14 днів вважає, що відповідач повинен виплати середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, який відповідно до розрахунку складає 1466,64 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, на задоволенні позову наполягає. Представники відпорвідача в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву про рощгляд справи у їх відсутність, проти позову подали письмові заперечення, відповідно до яких зазначено, що позивач працювала у відповідача лікарем-терапевтом за сумісництвом лікарні з поліклінікою м.Маріуполь сектору медичного забеспечення ГУМВС України в Донецькій області та була звільнена 01.07.2015 року за п.1 ст.43-1 КЗпПУ. Виплата заробітної плати працівникам бюджетної організації здійснюється відповідно до Бюджетного Кодексу України, Закону України "Про оплату праці" та в строки, визначені колективною угодою, відповідно до якого виплата заробітної плати здлійснюється двічі на місяць 20 та 30 числа кожного місяця. Відповідач є бюджетною установою та отримує фінансування за окремою бюджетною програмою "Медичне забезпечення працівників осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ".Розпорядники бюджетних коштів здійснюють відповідні видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами лише за наявності відповідного бюджетного призначення і нецільове використання бюджетних коштів є бюдженим правопорушенням та суперечить вимогам законодавства. Виплата розрахунку позивачу була здійснена 21.07.2015 року у сумі 2097,41 грн. Тому стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку буде суперечити вимогам чинного законодавства. Відповідно до вимог КЗпПУ повина бути вина власника при невитплаті працівнику звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст. 116, оскільки вини відповідача у проведені розрахунку не має, просили відмовити у задоволені позову. Суд, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до наказів позивач [PERSON] працювала у Секторі медичного забезпечення Головного управління МВС України в Донецькій області на посаді лікаря-терапевта стаціонару по зовнішньому сумісництву з 09.07.2012 року та була звільнена за п.1 ст.43-1 КЗпПУ 01.07.2015 року, що не оспорюється сторонами по справі. Згідно відпускної записки від 01.07.2015 року [PERSON] складеної відповідачем за липень 2015 року нараховано 2101,16 грн. Відповідно до відомості від 20.07.2015 роук [PERSON] за липень 2015 року нараховано до виплати 2097,40 грн. За виписками з розрахункового рахунку відповідача у ГУ Державної казначейської служби України у Донеьцкій області станом на 30.06.2015 року залишок коштів складає 0,0 грн., та станом на 01.07.2015 року вихідний зхалишок коштів складає 380000 грн. Відповідно до умов п.7 розділу 4 колективного договору між співробітниками лікарні з поліклінікою Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області та адмінінстрацією лікарні з поліклінікою Маріупольського МУ ГУМВС України в Донецькій області заробітна плата виплачується двічі на місяць при наявності бюджетного фінансування за першу половину місяця - 20 числа та за другу половину місяця 30 числа. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З ч. 1 ст. 116 Кодексу Законів «Про працю України» вбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 цього Кодексу передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулюють правовідносини, які склались між сторонами та вивчивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушено строки розрахунку із позивачем при її звільненні, а саме розрахунок було виплачено через 14 робочих днів після звільнення позивача. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку із позивачем. При цьому суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність вини з боку відповідача з тих підстав, що відповідач є бюджетною установою, оскільки виомгами наведених норм законодавства передбачений порядок розрахунеку із звільненими працівниками, при цьому будь-яких виключень для бюджетних установ у законодавстві не наведено. Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року " Про практику застосування судами законодавства про оплату праці " установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком розміру середнього денного заробітку позивача у сумі 104,76 грн., та розрахунком суми середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати, який складає 1466,64 грн. (104,76 грн. х 14 днів = 1466,64 грн.), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідачем зазначений розрахунок не спростовано.При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Також відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 гривень.

Outcome: approved