Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

17.05.2019 [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, а 03.07.2019 з уточненою позовною заявою до територіальної громади Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області, [PERSON] з наступними вимогами: визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0978 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , наступним чином: визначити, що розмір його частки у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0978 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] становить 1/2 ідеальної частки; визначити, що розмір частки померлої [PERSON] , у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0978 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , на момент відкриття спадщини становить 1/2 ідеальної частки; визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0978 та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] . На обґрунтування позову [PERSON] зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя, 11.11.2000, склала заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що за законом вона буде мати право, вона заповідала йому. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складалася з 5/12 частин житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , що належав померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . 09.11.2018 за реєстром № 2194 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л. М. йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на 5/12 часток у праві спільної власності на житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . Він є власником 1/2 частини цього будинку на підставі договору дарування. Окрім нього, співвласником вказаного будинку в 1/12 частині є його сестра [PERSON] про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Рішенням ХХХХІІІ сесії VI Біркіської сільської ради Зміївського району Харківської області від 16 липня 2013 року № 522-VІ йому а [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, площею 0,0978 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , без поділу землі у пропорційності до часток у праві власності на будинок. На момент винесення вищевказаного рішення він був власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , а [PERSON] на 5/12 частин даного будинку. 1/12 частина вказаного будинку після смерті його батька [PERSON] залишилися не оформленою. Отже, померла [PERSON] мала частку у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0978 га, кадастровий номер [NUMBER] , що знаходиться за вищевказаною адресою. Однак, приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л. М йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку зазначивши, що свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку, видане [PERSON] та [PERSON] , підтверджує спільну сумісну власність без визначення часток кожного з співвласника. Отже, з урахуванням роз`яснень Пленуму ВС України та положень Земельного кодексу України 1990 року пропорційність часток у праві власності землі праву власності на будинок на момент передачі їм з [PERSON] у власність землі, не передбачалося. Право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0978 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд в [ADDRESS] їм з померлою [PERSON] належить на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 21.10.2013 Реєстраційною службою Зміївського районного управління юстиції Харківської області, зареєстрованого Державним реєстратором 21.10.2013, індексний номер 11259625. Оскільки частка земельної ділянки, яка належала йому та померлій [PERSON] на праві спільної сумісної власності на даний час не визначена, це не дає можливості йому реалізувати своє право на спадкування, просив встановити, що розмір частки кожного з співвласників у праві спільної власності на земельну ділянку площею 0,0978 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] на момент відкриття спадщини становив 1/2 ідеальної частки. Він прийняв спадщину та є єдиним спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] , а тому має повне право на спадщину за заповітом після смерті останньої. Він не може відновити своє порушене право інакше, ніж зверненням до суду. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 20.05.2019 провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання на 24.06.2019. 20.06.2019, 02.07.2019 від представника відповідача - сільського голови Бірківської сільської ради Давиденко Т. С. до суду надійшли заяви про визнання позову та розгляд справи за відсутністю представника територіальної громади в особі Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області. 24.06.2019 за клопотанням позивача відкладено підготовче засідання. 09.07.2019 під час підготовчого засідання позивач [PERSON] на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала обставин, викладених на обґрунтування позову. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Статтею 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0978 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , кадастровий номер [NUMBER] , що належала [PERSON] , яка померла [INFO] (а. с. 8). Рішенням ХХХХІІІ сесії VI Біркіської сільської ради Зміївського району Харківської області від 16 липня 2013 року № 522-VІзатверджено [PERSON] та [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] , передано у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку площею 0,0978 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] (а. с. 14). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серія [NUMBER] від 21.10.2013, виданого реєстраційною службою Зміївського районного управління юстиції Харківської області, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [PERSON] та [PERSON] мають на праві приватної спільної сумісної власності земельну ділянку за адресою : [ADDRESS] , кадастровий номер: [NUMBER] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а. с. 15, 16). Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.06.1995 вбачається, що [PERSON] належало 5/12 частини житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 13). З договору дарування від 22.06.1981 вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 12). Згідно заповіту, посвідченого 11.10.2002 секретарем Бірківської сільської ради Зміївського району Харківської області Давиденко Т. С., [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] (а. с. 9). З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі після смерті [PERSON] зареєстрована спадкова справа № 56784176 приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєвим В. І. (а. с. 10). Із свідоцтва про право на спадщину за заповітом Серія ННР № 651715 вбачається, що [PERSON] після смерті [PERSON] отримав спадщину, яка складається 5/12 часток у праві спільної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належних спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою Харківської області27.06.1995 за реєстровим № 1-1892, зареєстрованого у Зміївському малому державному підприємстві технічної інвентаризації Харківської області 06.07.1995 у реєстрову книгу № 1, реєстровий № 70 (а. с. 11). З інформації, наданої приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л. М. № 838/02-17 від 09.11.2018 вбачається, що після проведення правового аналізу наданих [PERSON] документів на земельну ділянку площею 0,0978 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована: [ADDRESS] , встановлено, що свідоцтво про право власності на вказану земельну ділянку видане [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність (тобто без визначення часток кожного з співвласників). В зв`язку з неможливістю встановити, яка частка земельної ділянки належала померлій [INFO] [PERSON] , повідомила, що не має можливості видати свідоцтва про право на спадщину на його ім`я на вказане майно, та пропонувала йому для вирішення цього питання звернутися до суду (а. с. 21). Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом Серія ННС № 513293, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.09.2018, [PERSON] після смерті померлої [INFO] [PERSON] отримала спадщину у виді 1/12 частки у спільній частковій власності на житловий будинок [ADDRESS] , яка належала на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок виданого 17.02.1995 Зміївським МДН технічної інвентаризації 20.02.1995 в книзі №1 за реєстром № 70, померлому [INFO] , батьку спадкодавця, [PERSON] після смерті якого вона спадщину прийняла, але не оформила свої спадкові права (а. с. 44, 45). З інформації, наданої приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушною Л. М. № 538/01-16 від 02.07.2019 вбачається, що у зв`язку з передачею справ приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєва В. І. на зберігання до Харківського обласного державного нотаріального архіву, та зверненням до неї спадкоємця, нею отримано копію спадкової справи 59/2014, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] , яка на день смерті мешкала за адресою: [ADDRESS] , згідно якої: 18.11.2014 до приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Гаврильєва В. І., надійшла заява про прийняття спадщини від [PERSON] , яка зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 138, на підставі якої заведена спадкова справа № 59/2014, номер у спадковому реєстрі - 56784176. Інших заяв про прийняття спадщини або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходило. 09.11.2018 до приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Харківської області Кожушної Л. М., надійшла заява від [PERSON] , про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом на 5/12 часток у праві спільної власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому нею 09.11.2018 за реєстровим № 2194 на ім`я [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на зазначену частку житлового будинку. Також 09.11.2018 до неї від [PERSON] надійшла заява з проханням розглянути можливість видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0978 га, кадастровий № [NUMBER] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При цьому 09.11.2018 за вих. № 838/02-17 [PERSON] був наданий лист з роз`ясненням порядку оформлення спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, в якому вона повідомила про необхідність звернутися до суду для визначення частки померлої [INFO] [PERSON] у праві власності на зазначену земельну ділянку (а. с. 47). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 317, 319, 321 ЦК України право власності є непорушним, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідністю зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідністю зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частинами 1, 2 статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частинами 4, 5 ст. 89 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містять положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" від 2212.1995 № 20. Згідно з ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Позивач [PERSON] надав докази, якими підтверджується, що він є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] та прийняв спадщину в установленому порядку, а також отримав свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, на яке малися необхідні правовстановлюючі документи. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом, що прийняли спадщину після померлої [PERSON] , - немає. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження обставин, викладених в обґрунтування позову, а відповідачі визнали позов у повному обсязі, у справі є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. За таких обставин, позовна заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Згідно зі статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача [PERSON] належить стягнути до Державного бюджету України судовий збір.

Outcome: approved