Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом до Акціонерного товариства «Херсонська теплоелектроцентраль» про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення сум належних при звільненні та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що 30.09.19 р. позивачем подано заяву про звільнення з займаної посади начальника юридичного відділу АТ «Херсонська ТЕЦ» та розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк між нею та відповідачем, у визначений нею термін - з 30.09.2019 р., у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю та невиконанням умов колективного договору в частині порушення строків виплати заробітної плати та інше, згідно з частиною 3 статті 38 КЗпП України, із виплатою вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, а також всіх інших належних їй виплат та компенсацій, у день її звільнення. 30.09.19 р. начальником відділу кадрів її не було ознайомлено із наказом про звільнення. Згідно отриманої 30.09.2019р. копії її заяви про звільнення, на неї в.о. керівника підприємства самостійно було змінено підставу звільнення з ч.3 ст.38 на п.1 ст.36 КЗпП України. 02.10.2019 р. нею направлено до відповідача заяву про видачу довідки про роботу на підприємстві, трудової книжки, копії наказу про звільнення та інше. Трудову книжку їй видано 08.10.2019 р., й в ній зроблено запис про звільнення «за угодою сторін» із зазначенням підстав звільнення - «за угодою сторін, п.1 ст.36 КЗпП України». Згідно трудової книжки її звільнено відповідно до наказу №450-к від 30.09.2019 р. Зміна підстав звільнення одноосібно роботодавцем є незаконною та протиправною. Просить змінити формулювання підстав звільнення [PERSON] в наказі АТ «Херсонська ТЕЦ» №450-к від 30.09.2019 р. та її трудовій книжці, на частину третю статті 38 КЗпП України, зобов`язавши АТ «Херсонська ТЕЦ» змінити запис у трудовій книжці позивача "звільнений за угодою сторін, п.1 ст. 36 КЗпП України" шляхом його виключення та здійснення запису "звільнений з роботи за власним бажанням згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України"; стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на її користь вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпГІ України у зв`язку із звільненням за ч.3 ст.38 КЗпП України; стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, а в разі не проведення такого розрахунку та здійснення виплат до розгляду справи - по день ухвалення рішення та судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.11.2019 р. відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 25.11.2019 р. представник відповідача надала суду відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити в повному обсязі, оскільки [PERSON] була звільнена з посади начальника юридичного відділу АТ «Херсонська ТЕЦ», наказ не оскаржувала. АТ «Херсонська ТЕЦ» не скасовувала наказ та не вносили зміни до нього, тому даний наказ є чинним та не скасованим. А запис до трудової було внесено у відповідності до наказу №450-к. АТ «Херсонська ТЕЦ» вважає, що позивач не довів порушенням його прав та інтересів при заповненні відповідачем її трудової книжки у графі 3 та 4, де заповнення відбувається у відповідності до інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженого наказом №58 від 29.07.1993 р. та наказу №450-к. Також позивач не надає доказів скасування наказу №450-к, його зміни тощо. 11.02.2020 р. представник позивача надав відповідь на відзив, в якому зазначив, що позивач не заявляла вимоги про скасування наказу, оскільки позивач мала намір розірвати трудові відносини за власною ініціативою, а роботодавцем порушено законодавство про працю, оскільки змінено підставу звільнення. З припиненням трудових відносин погодився й відповідач, але при цьому здійснивши односторонню та протиправну зміну формулювання підстав звільнення, намагаючись уникнути наслідків. 20.02.2020 р. представник позивача надав суду уточненні позовні вимоги, в яких просив змінити формулювання підстав звільнення [PERSON] у наказі АТ «Херсонська ТЕЦ» №450-к від 30.09.2019 р. та її трудовій книжці, на частину третю статті 38 КЗпП України, зобов`язавши АТ «Херсонська ТЕЦ» змінити запис у трудовій книжці позивача "звільнений за угодою сторін, п. 1 ст. 36 КЗпП України" шляхом його виключення та здійснення запису "звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю згідно ч. З ст. 38 КЗпП України"; стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь [PERSON] вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до ст.44 КЗпП України у зв`язку із звільненням за ч.3 ст.38 КЗпП України в сумі 106 160,67 грн.; стягнути з АТ «Херсонська ТЕЦ» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виходячи з середньоденного заробітку 1 685,09 грн. за період з 01.10.2019 р. по день ухвалення рішення та судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача уточнені позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Вислухавши думку сторін, дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, судом встановлено, що відповідно до заяви [PERSON] до АТ «Херсонська ТЕЦ» від 30.03.2019 р. вона просила звільнити її з займаної посади начальника юридичного відділу АТ «Херсонська ТЕЦ» та розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк між нею та відповідачем, у визначений нею термін - з 30.09.2019 р., у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю та невиконанням умов колективного договору в частині порушення строків виплати заробітної плати, згідно з частиною 3 статті 38 КЗпП України, із виплатою вихідної допомоги відповідно до статті 44 КЗпП України у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, а також всіх інших належних мені виплат, в якій резолюція вказана «п.1 ст.36 КЗпП України, не заперечую». 01.10.2019 р. [PERSON] направлено до АТ «Херсонська ТЕЦ» заяву про видачу довідки про роботу на підприємстві, трудової книжки, копії наказу про звільнення та інше. Відповідно до трудової книжки серії АА № [NUMBER] [PERSON] , зазначено, що вона 17.12.2018 р. прийнята в юридичний відділ начальником юридичного відділу, відповідно до наказу №432-к від 13.12.2018 р.; 30.09.2019 р. звільнена за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України, згідно наказу №450-к від 30.09.2019 р. Відповідно до довідки АТ «Херсонська ТЕЦ» №05-1/82 від 15.01.2020 р. виданої [PERSON] в тому, що на день звільнення 30.09.2019 р. її середньоденний заробіток складав 1685,09 грн. Відповідно до частини 3\~ст. 38 КЗпП України\~працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 22 травня 2013 року (справа № 6-34 цс 13) за змістом\~статті 38 КЗпП України\~працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства (частина третя\~статті 38 КЗпП України) - не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину третю\~статті 38 КЗпП України. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою\~статті 38 Кодексу законів про працю України\~значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність. Приписами ч. 1\~ст. 115 Кодексу законів про працю України\~встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 3\~ст. 235 КЗпП України\~у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Відповідно до п.2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства, Мінюсту та Мінсоцзахисту №58 від 29.07.1993 року записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Відповідно до ч. 1\~ст. 47 Кодексу законів про працю України\~власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1\~ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. За змістом\~ст. 44 КЗпП України\~при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті б статті 36 та пунктах 1, 2 і б\~статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Згідно приписів ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Верховний Суд України у постанові від 21.11.2011 року зазначив, що, установивши під час розгляду справи про стягнення середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день постановлення рішення,\~якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У відповідності до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, зазначений Порядок застосовується у випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. З урахуванням аналізу положень п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, суд зазначає, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У відповідності до роз`яснень, викладених у абз. 5 п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу визначена судом без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов`язкових платежів з громадян, є обов`язком роботодавця та працівника. Відповідач не мав права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору з позивачем на звільнення за угодою сторін без посилання на частину третю\~статті 38 КЗпП України. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання неправильним формулювання підстави звільнення\~\~ [PERSON] \~\~з АТ «Херсонська ТЕЦ» щодо звільнення на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України, та вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо змінення формулювання підстави звільнення\~\~ [PERSON] \~\~на «звільнення за власним бажанням на підставі ч.3\~ст.38 КЗпП України»\~та внести відповідні зміни до наказу та трудової книжки\~\~ [PERSON] .\~\~ В зв`язку з доведеністю звільнення позивача на підставі ч. 3\~ст. 38 КЗпП України\~, відповідно до вимог\~ст. 44 КЗпП України\~до виплати [PERSON] \~підлягає вихідна допомога у розмірі тримісячного середнього заробітку, що складає 106160 грн. 67 коп. Так, при розрахунку вихідної допомоги суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, враховуючи середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді становить 21 день (42 робочих дні протягом липня-серпня 2019року/2=21). Середньомісячна заробітна плата для розрахунку вихідної допомоги становить 35386,86 грн. (1685,09 грн.*21 робочий день). Таким чином розмір вихідної допомоги складає 35386,89 грн.*3 місяці = 106160 грн. 67 коп. Також суд зазначає, що закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~ст. 117 КЗпП України\~відповідальність. Враховуючи доведеність в межах даної справи невиплату позивачеві у день звільнення всіх сум, що належать їй від АТ «Херсонська ТЕЦ», суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Херсонська ТЕЦ»\~\~на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.10.2019 р. по 12.03.2020 р. Щодо розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. Згідно довідки АТ «Херсонська ТЕЦ» №05-1/82 від 15.01.2020 р. середньоденна заробітна плата [PERSON] \~\~складає 1685 грн. 09 коп. Кількість днів прострочення остаточного розрахунку з 01.10.2019 року по 12.03.2020 року складає 113 робочих днів. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 01.10.2019 р. по 12.03.2020 р. в розмірі 190415 грн. 17 коп. (1685 грн. 09 коп.*113 рабочих днів). При цьому суми вихідної допомоги та середнього заробітку визначені судом без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, оскільки справляння й сплата прибуткового податку, інших обов`язкових платежів з громадян є обов`язком роботодавця та працівника. Приймаючи до уваги викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Доводи представника відповідача щодо невірно обраного способу захисту порушеного права позивача, а саме, що позивач не звернувся до суду з вимогою про скасування наказу про звільнення, не приймаються судом до уваги, як такі, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, оскільки позивач на свій розсуд обирає спосіб захисту щодо поновлення свого порушеного права. Крім того, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3806 грн. 56 коп.

Outcome: approved