Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (далі за текстом скорочено ТОВ "ФК [PERSON]") звернулось із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.3-5). В ході розгляду справи гривневий еквівалент вимог був збільшений у зв'язку із зміною курсу долару США до гривні (т.3 а.с.47-48). В обґрунтування заявленого було зазначено наступне. Позивач за договором факторингу отримав права вимоги заборгованості, яка виникла за кредитним договором укладеним в свій час між банком та відповідачем за первісним позовом [PERSON] [PERSON], в свою чергу, звернулась із зустрічним позовом до ТОВ "ФК [PERSON]" і просила суд ухвалити рішення про визнання договору поруки припиненим (т.1 а.с.164-167). В обґрунтування таких вимог було зазначено те, що стягувач за кредитним договором, в свій час, подав позов поза строками визначеними законодавством. [PERSON] подав зустрічні позови щодо визнання недійсними кредитного, іпотечного та факторингового договорів. В обґрунтування таких вимог автор заяви стверджував, що всі вони укладені з порушенням чинного законодавства, а тому не можуть залишатися дійсними. Заслухав пояснення учасників розгляду, проаналізував матеріали справи та показання свідків [PERSON] та [PERSON], суд встановив наступні фактичні обставини справи. 12 лютого 2008 року між ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк" (т.1 а.с.11), та [PERSON] укладено кредитний договір № 0501/02/08/88-015 (т.1 а.с.23 зворот 25), згідно умов якого Товариство зобовязувалось надати Позичальнику грошові кошти у розмірі 150 000,00 доларів США у вигляді кредитної лінії, що не поновлюється, з терміном повернення до 9 лютого 2018 року та сплатою 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом (п.п. 1.1., 1.3. Кредитного договору). Зазначені кредитні кошти, відповідно до п. 1.4. Договору, призначались на споживчі цілі і були отриманні позичальником у пять траншів, що підтверджується відповідними копіями заяв на видачу готівки, копіями платіжних доручень про перерахунок коштів на рахунок [PERSON], копіями заяв [PERSON] про видачу траншів та копіями розпоряджень відділу бухгалтерського обліку ЖВ ВАТ "Сведбанк" (т.2 а.с.43-48; т.4 а.с.90-95; т.5 а.с.74-81). Невідємною частиною кредитного договору є графік погашення кредиту (т.1 а.с.25 зворот 26). З умовами даного кредитного договору була ознайомлена та надала згоду на його укладення дружина [PERSON] [PERSON] (т.1 а.с.25, а.с.39). В забезпечення належного виконання [PERSON] умов вищевказаного кредитного договору між ним та ВАТ "Сведбанк" 12 лютого 2008 року укладено іпотечний договір (т.1 а.с.22-23), за яким [PERSON] передав в іпотеку ВАТ "Сведбанк" належне йому майно: 1) житловий будинок № 7, що розташований в с. Зарічани Житомирського району Житомирської області по вул. Броварській (т.2 а.с.57); 2) земельну ділянку площею 1 000 кв.м., що знаходиться в с. Зарічани Житомирського району Житомирської області (т.2 а.с.61 зворот 62), яку [PERSON] придбав згідно договору купівлі-продажу від 14 лютого 2001 року (а.с.56 т.2). Даний правочин 12 лютого 2008 року був нотаріально посвідчений та зареєстрований (т.2 а.с.8-9). За згодою сторін предмет іпотеки було оцінено в 1 212 028 гривень. [PERSON], як дружина позичальника і іпотекодавця [PERSON], дала згоду останньому на передачу вищевказаної нерухомості, що набута ними під час перебування у шлюбі, в іпотеку та на укладання будь-яких змін та доповнень до договору іпотеки (т.5 а.с.82). Згідно копії довідки, виданої 25 січня 2008 року, виконавчим комітетом Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області, за вищевказаною адресою ніхто не зареєстрований та не проживав (т.5 а.с.83). Також, 12 лютого 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] укладено договір поруки № 0501/02/08/88-015-Р-1 (т.1 а.с.19), згідно якого остання взяла на себе зобовязання відповідати перед зазначеним Товариством за виконання зобовязань [PERSON] щодо повернення коштів, наданих ВАТ "Сведбанк" [PERSON] відповідно до кредитного договору № 0501/02/08/88-015 (п. 1 Договору поруки). Укладенню даного правочину передувала заява [PERSON] як поручителя (т.2 а.с.62 зворот 63). Згідно умов даного правочину строком припинення поруки є повне виконання [PERSON] або [PERSON], як поручителем, своїх обовязків передбачених основним зобовязанням (п. 10 Договору поруки), яким, відповідно до абз.2 п. 1 Договору поруки, є кредитний договір № 0501/02/08/88-015 від 12 лютого 2008 року, а також додаткові угоди до нього, які будуть укладені між Банком та Позичальником. З даним договором поруки ознайомлений та надав згоду на його укладення [PERSON] (т.1 а.с.19 зворот). 22 грудня 2008 року між підписантами кредитного договору № 0501/02/08/88-015 від 12 лютого 2008 року укладено договір про внесення змін до такого правочину, за яким п. 3.1. кредитного договору було викладено в редакції зі зміненим позичковим рахунком, на який мали вноситись грошові кошти в рахунок погашення кредитної заборгованості (т.1 а.с.20). 10 березня 2009 року між ВАТ "Сведбанк" та [PERSON] укладено Договір на відкриття та обслуговування поточного рахунку № 2620.8.6248757.01 (т.3 а.с.155-157), згідно якого [PERSON] відкривався рахунок з метою внесення грошових коштів в національній валюті для купівлі іноземної валюти на валютних аукціонах НБУ з метою погашення заборгованості за діючими валютними кредитами. 7 жовтня 2009 року [PERSON] вніс кошти у сумі 32 116,00 гривень на купівлю валюти для погашення кредитної заборгованості по кредитному договору № 0501/02/08/88-015 від 12 лютого 2008 року, а 9 квітня 2009 року для цих же цілей останнім було внесено 10 000,00 гривень (т.3 а.с.160). Листом-повідомленням № 923 від 12 листопада 2010 року [PERSON] та [PERSON] повідомлено про зміну умов кредитного договору № 0501/02/08/88-015 від 12 лютого 2008 року, а саме про необхідність у 30-денний строк з дня отримання даного повідомлення сплатити заборгованість за кредитним договором, яка, станом на 22 листопада 2010 року, складала 131 471,96 долар США (т.1 а.с.10). Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості [PERSON] за названим кредитним договором, остання, станом на 30 березня 2011 року, становила 137 267,70 доларів США з яких: 117 410,51 доларів США заборгованість за кредитом, 19 857,19 доларів США заборгованість за процентами, 67 854,38 гривні заборгованість з пені (т.1 а.с.6). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 30 травня 2012 року (а.с.70-71 т.1) [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до ПАТ "Сведбанк", [PERSON] про визнання договору поруки припиненим. 7 лютого 2014 року Житомирським районним судом Житомирської області ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ "ФК "Вектор Плюс" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку (т.1 а.с.79-81). Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 травня 2014 року вищевказане рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення позов ТОВ "ФК "Ветор Плюс" до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Житомирської РДА, про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено (т.5 а.с.88, 97-99). 12 вересня 2012 року [PERSON] звертався до ПАТ "Сведбанк", із заявою про виключення з реєстру іпотек та зняття заборони на нерухоме майно за адресою: с. Зарічани Житомирського району Житомирської області вул. Броварська, у звязку з відсутністю заборгованості по кредитному договору (т.3 а.с.161). 28 листопада 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "Факторингова компанія "Вектор Плюс" укладено Договір факторингу № 15 (т.1 а.с.98-101), відповідно до якого, серед іншого, Банк відступив Фактору право вимоги заборгованості до [PERSON] за кредитним договором № 0501/02/08/88-015, загальна сума якої, станом на 28 листопада 2012 року, складала 206 684,26 долара США (т.1 а.с.102). 21 грудня 2012 року ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "ФК "Вектор Плюс" склали акт прийому-передачі Документації за Договором факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, згідно якого Фактор прийняв документи, якими підтверджується дійсність та наявність прав грошових вимог до боржників, зокрема і до [PERSON] (т.4 а.с.96-98). [PERSON] представниками ПАТ "Сведбанк" та ТОВ "ФК "Вектор Плюс" було надіслано повідомлення від 14 грудня 2012 року про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором № 0501/02/08/88-015 та повідомлено реквізити для сплати заборгованості новому кредитору (т.5 а.с.64). Також, 28 листопада 2012 року між названими сторонами правочину укладено Договір про відступлення прав за іпотечними договорами (т.2 а.с.6-7), згідно умов якого разом з відступленням права вимоги заборгованості по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі Договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, зокрема, і по укладеному з [PERSON] іпотечному договору від 12 лютого 2008 року (т.2 а.с.8). Рішенням річних загальних зборів акціонерів від 29 квітня 2009 року ПАТ "Сведбанк" змінив своє найменування на ПАТ "ОМЕГА БАНК" (а.с.11-12 т.5). [PERSON] та [PERSON] мають спільну малолітню дитину [PERSON], [INFO] (т.4 а.с.75). Останній, за відомостями завідувача дошкільного навчального закладу № 17 УМВС України в Житомирській області, що знаходиться за адресою: м. Житомир, бульвар Старий, 18, з 10 квітня 2006 року по 31 травня 2009 року відвідував даний навчальний заклад. Громадяни [PERSON], [PERSON] письмово засвідчили, що [PERSON] приводив свою дитину зі сторони підвісного мосту через р. Тетерів із с. Зарічани Житомирського району Житомирської області. Вихователь вищевказаного навчального закладу [PERSON] письмово свідчила про те, що у журналі відомостей про батьків [PERSON] вказана адреса проживання: [INFO] (т.4 а.с.68). 23 травня 2014 року Печерським районним судом м. Києва у справі за позовом [PERSON] до ТОВ "ФК "Вектор Плюс" про визнання договору факторингу недійсним ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову (т. 2 а.с.3-4). Заявою всім компетентним органам та особам України від 12 лютого 2016 року громадяни [PERSON] та [PERSON] повідомили, що [PERSON], [PERSON] та їх дитина [PERSON] постійно проживали та проживають за адресою: [INFO] (т.4 а.с.69-70). Про такі обставини зазначені особи були допитані і як свідки. Також, в ході розгляду судом даної справи було досліджено виписку по особовому рахунку № 22030624875702 [PERSON] за періоди з 11 лютого 2008 року по 28 листопада 2012 року (т.2 а.с.74-247; т.4 а.с.132-303 ), 23 лютого 2011 року по 28 листопада 2012 року (т.3 а.с.142), 29 березня 2012 року по 28 листопада 2012 року (т.4 а.с.304), 21 серпня 2012 року по 28 листопада 2012 року (т.4 а.с.395) та з 30 березня 2012 року по 28 листопада 2012 року (т.3 а.с.143). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в предметі іпотеки з 25 жовтня 2008 року та з 16 листопада 2009 року відповідно (т.1 а.с.32,33). Представник ПАТ "ОМЕГА БАНК" (правонаступник ПАТ "СВЕДБАНК") листами повідомляв суд про те, що кредитний договір з [PERSON] не укладався (т.3 а.с.105), однак пізніше сповістив, що такий правочин був укладений, однак надати оригінали документів про видачу готівки не представляється можливим за збігом строку їх зберігання (т.3 а.с.115). Дані правовідносини врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України.) Кредитний договір за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1-2 ст. 554 ЦК України). Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч.ч.1-2, ч. 3 ст. 559 ЦК України). За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України). Договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги (ст. 1080 ЦК України). Боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж (ч. 1 ст. 1082 ЦК України). Проаналізував фактичні обставини справи, норми процесуального закону, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення первісного позову, відсутність підстав для задоволення позовів [PERSON] та наявність підстав для задоволення позову [PERSON], виходячи з наступного. Стосовно вимог [PERSON] про визнання правочинів недійсними, суд вирішує відмовити у задоволенні таких позовів, адже вважає, що підстави, щодо визнання їх такими позивачем доведені не були. Так, кредитний договір не може бути визнаний не дійсним за наголошеними підставами з огляду на таке. Відсутність індивідуальної ліцензії, на час видачі кредиту, не була встановлена в ході розгляду справи. Крім цього, Верховний Суд України своїми рішеннями та висловленими правовими позиціями неодноразово наголошував на тому, що наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення банківських операцій та відсутність індивідуальної ліцензії, свідчить про відсутність підстав для визнання правочинів недійсними. Посилання [PERSON] його про необізнаність щодо повного розрахунку по кредиту і як підстава для визнання кредитного договору недійсним також судом до уваги не приймається, адже згадуваний правочин містить інформацію, що позичальник ознайомився в тому числі і з такими матеріалами (речення друге п. 10.12 договору т.1 а.с.25), а отже такі обставини не можуть бути підставами для визнання даного правочину недійсним. Твердження [PERSON] про те, що він не отримував грошових коштів в такому розмірі в якому йому заявляє кредитор спростовуються матеріалами справи. Так, позивачем за первісним позовом було надано завірені копії заяв на отримання готівки, розпорядження про видачі грошових коштів та квитанції з підписами від імені [PERSON] про отримання грошей в загальному розмірі 150 тисяч доларів США (т.5 а.с.75 - 81; т.4 а.с.90 - 95). Поручитель, в свою чергу, поручалась саме за зобовязання в обсязі 150 тисяч доларів США (т.5 а.с.74). Останнє, на переконання суду, тільки підтверджує хибність позиції позичальника та його поручителя. Крім цього, [PERSON] звертався до кредитора з приводу проблем по виконанню ним згадуваного зобовязання, розстрочки виконання зобовязання за оспорюваним договором, що вкотре свідчить про отримання коштів та відсутність спору щодо його суми та видачі взагалі (т.5 а.с.84-85). Такі обставини, суд вважає, спростовують твердження позичальника, щодо не отримання коштів або отримання не в повному обсязі. Заяви позичальника про підроблення підписів на таких листах від [PERSON], без підтвердження відповідними доказами, в тому числі висновками експертиз, суд вважає голослівним і таким, яке не може бути покладено в основу рішення. В додаток до висновків суду про отримання коштів [PERSON] на загальну суму 150 тисяч доларів США слугує і рішення суду, що набрало законної сили, від 30 травня 2012 року (т.1 а.с.70) описово-мотивувальна частина якого містить встановлений з даного приводу факт (абзац другий першого листка на звороті). Не дослідження в судовому засіданні оригіналів платіжних документів банку, враховуючи лист ПАТ "ОМЕГА БАНК" про закінчення строків їх зберігання, тільки чергове підтвердження правильності зроблених висновків суду. Похідна вимога про визнання недійсним іпотечного, від основної про визнання недійсним кредитного договору, також не підлягає до задоволення. Окреме обґрунтування вимоги щодо визнання договору недійсним у зв'язку із відсутністю дозволу органу опіки та піклування до підписання оспорюваного договору на укладення саме такого правочину, суд не приймає до уваги і не може задовольнити з огляду на наступне. В обґрунтування такої вимоги позичальником було здійснено посилання на правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6 214 цс15. Системний аналіз фактичних обставин справи, заявлених правових підстав та судової практики свідчить про правомірність дій банку і нотаріуса на час укладання та, відповідно, посвідчення, оспорюваного договору. Так, в предметі іпотеки, дитина позичальників зареєстрована не була (т.5 а.с.83). Позичальник та його дружина/поручитель на момент укладення договору іпотеки були зареєстровані не в предметі іпотеки (т.1 а.с.14,17 та 32). Натомість мати та поручитель по оспорюваним договорам давала нотаріальну згоду на передачу саме даного майна в іпотеку (т. 5 а.с.82). Таким чином, суд вважає, що права дитини, під час укладання оспорюваних правочинів порушені не були і згадуваний правовий висновок застосований бути не може. Так, банку, як і нотаріусу не було подано документів, які б свідчили про наявність або можливу в майбутньому наявність прав дитини на предмет іпотеки як єдиного житла. В свою чергу правовий висновок Верховного Суду України, на який посилаються позичальник та його поручитель розкриває формулу урахування всіх важливих ознак при вирішення питання про визнання такого правочину недійсним. Так, крім документально підтверджених ознак наявності прав на нерухоме майно (пункт 1), слід враховувати і добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло (пункт 2). Зазначена формула іпотекодавцями, на час укладення такого правочину, дотримана не була. 22 червня 2016 року при розгляді справи № 6-1024цс16 Верховний Суд України висловив правову позицію, згідно якої власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування. Збір матеріалів, які в теперішній час свідчать про те, що дитина іпотекодавців фактично проживала в предметі іпотеки на час укладання такого правочину (т.4 а.с.68 - 70), суд вважає, свідчить саме про недобросовісність дій останніх. Такі обставини, в тому числі, переконують суд у правильності зроблених висновків щодо виниклих правовідносин. Одночасно оцінюючи докази у сукупності, суд не приймає до уваги надані позичальником та його поручителем матеріали про те, що дитина проживала на час укладення оспорюваних правочинів у предметі іпотеки. Так, в коло обов'язків вихователів та завідувача дошкільним навчальним закладом не входить з'ясування обставин з якої сторони прийшли діти. Так само, як і сусіди позичальника та поручителя не можуть перевіряти факт проживання взагалі і постійність в тому числі осіб у будівлях. Навпроти довідка органу місцевого самоврядування про відсутність реєстрації дитини в будинку на час укладення договору іпотеки належний та допустимий доказ, наданий в межах власних повноважень і саме тому приймається судом до уваги за основу при прийнятті рішення. Стосовно визнання недійсним договору факторингу. Заявляючи дану вимогу позивач за зустрічним позовом зазначав, що ТОВ ФК "Вектор Плюс" не довело суду факт оплати за договором фактору первісному кредитору. Звідси, ТОВ ФК "Вектор Плюс" не має прав вимоги за кредитним договором. Дані твердження позичальника суд вважає безпідставними і такими, які не заслуговують на увагу. Так, первісний кредитор повідомив позичальника про перехід прав вимоги за кредитним договором саме до ТОВ ФК "Вектор Плюс" із зазначенням, крім цього, обсягу заборгованості, що була передана і адресу її сплати. (т.5 а.с.64). Укладений договір фактору, суд вважає, не зобовязував фактора повідомляти позичальнику про укладення такого правочину, які і надавати підтверджуючі про це документи. В доповнення до правомірності заявлення вимог саме ТОВ "ФК "Вектор Плюс" слугує і зазначене раніше рішення суду, що набрало законної сили, про звернення стягнення на предмет іпотеки за оспорюваним позичальником договором з [PERSON] на користь зазначеного товариства. Посилання позивача за зустрічним позовом на незаконне нарахування відсотків фактором, суд вважає, не найшло свого підтвердження в ході розгляду справи. Так, на момент укладення договору фактору, було повідомлено позичальника про заборгованість в загальному розмірі 206 684,26 долара США (т.5 а.с.64). З яких 117 410,51 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 43 492,75 долар США заборгованість за відсотками та 45 781 долар США заборгованість із пені. В свою чергу ТОВ "ФК [PERSON]" заявило вимоги до позичальника із поручителем на загальну суму 137 267,70 доларів США, з яких 117 410,51 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 19 857,19 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 67 854,38 гривень заборгованість із пені (т.1 а.с.4). При цьому, курс долару США до гривні, на час подання первісного позову становив 7,96 гривень за 1 долар США. В подальшому, позивач за первісним позовом збільшив вимоги тільки за рахунок зміни курсу долару США до гривні. Однак, доларовий еквівалент залишився не змінним 137 267,70 доларів США (т.3 а.с.47-48). За таких обставин суд і вважає твердження автора позову про нарахування відсотків з часу придбання договору фактору безпідставним. Аналіз фактичних обставин встановлених судом навпаки стверджує про суттєве зменшення розміру заборгованості за рахунок зниження розміру відсотків та пені. Останнє, в свою чергу, підтверджує певні твердження позивача за зустрічним позовом про списання деякої суми заборгованості ТОВ "ФК [PERSON]". Суд вважає голослівними твердження [PERSON] та його представника в судовому засіданні щодо того, що ТОВ "ФК [PERSON]" підроблювало виписки по рахунку наявні у справі за відсутності висновку про такі факти відповідної експертизи. Голослівні висловлювання поручителя і про те, що виписки не відповідають регламенту бухгалтерських документів. Аналогічні висновки суду, щодо тверджень позичальника та його поручителя про прощення боргу, що начеб-то випливає з аналізу виписок. Стосовно первісного позову ТОВ ФК "Вектор Плюс". Суд вважає обґрунтованою наявну заборгованість [PERSON] перед ТОВ "ФК "Вектор Плюс" в загальному розмірі 137 267,70 доларів США, з яких 117 410,51 доларів США заборгованість за тілом кредиту; 19 857,19 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 67 854,38 гривні заборгованість із пені (т.1 а.с.4). Іншого суду доведено не було, враховуючи зазначені вище висновки суду. За таких обставин дана сума підлягає до стягнення з відповідача [PERSON] в повному обсязі. Стосовно вимог до відповідача [PERSON], то суд вважає позов до даного відповідача також обґрунтованим, однак таким, який не підлягає до задоволення за пропуском строку звернення до суду за захистом прав кредитора. Обґрунтування такого висновку буде надано в даному рішенні пізніше. Роблячи висновок про наявність підстав для стягнення заборгованості з позичальника, суд ураховує, що кредитний, іпотечний договори та договір фактору є чинними, ТОВ ФК "Вектор Плюс" є належним стягувачем, а заявлена сума обґрунтована. Одночасно, суд вважає позов [PERSON] про визнання припиненим договору поруки обґрунтованим та таким, який підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Договір поруки укладений 12 лютого 2008 року з [PERSON] до повного виконання зобов'язань позичальником та його поручителем (речення друге п. 10 договору поруки т.1 а.с.19). 12 листопада 2010 року кредитор звертався до позичальника та поручителя і вимагав дострокового виконання зобов'язань по укладеному правочину 22 листопада 2010 року, тобто змінив строк виконання основного зобовязання (т.1 а.с.10 12) адже таке зобовязання мало бути виконаним позичальником до 9 лютого 2018 року (п.1.1 кредитного договору т.1 а.с.23 зворот) за кредитним договором, однак правочин є чинним до повного його виконання. Даний доказ, а саме повідомлення про дострокове зобовязання правочину був наданий самим кредитором. Позов подано до суду шляхом направлення поштового листа з відділення зв'язку ПАТ "Укрпошта" 6 липня 2011 року (а.с.29 т.1). Таким чином, змінив строк виконання зобовязання (ч. 2 ст. 1050 ЦК України) кредитор був зобовязаний подати позов до суду протягом шести місяців від цієї дати (ч. 4 ст. 559 ЦК України). Досліджене і зазначене дає беззаперечні підстави вважати, що останній день для подачі позову до поручителя був 23 травня 2011 року, не враховуючи день отримання листа 22 листопада 2010 року. За таких обставин, обґрунтований та підставний позов подано до даного відповідача поза визначеного законом строку і до задоволення не підлягає. Приймаючи дане рішення, суд вважає, що позов поданий [PERSON] в жовтні 2011 року і відхилений з приводу визнання даного договору поруки мав інші правові підстави (т.1 а.с.70), а тому відсутні підстави для закриття провадження у справі в даній частині, або для застосування положень до даного позову на підставі положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України. Оскільки зустрічні позови [PERSON] не підлягають до задоволення за безпідставністю заявлені клопотання представника позивача за первісним позовом про застосування строків позовної давності до даних вимог задоволеними бути не можуть. Приймаючи дане рішення, відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд стягує судові витрати у наступному розмірі. Первісний позов підлягає до задоволення в частині стягнення заборгованості з відповідача [PERSON] в повному обсязі. Таким чином, з даного відповідача підлягають до стягнення витрати понесені позивачем за первісним позовом в розмірі 1 700 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, чинного на той час (т.1 а.с.1-2). Витрати за зустрічним позовом [PERSON], відхилені судом, подальшому вирішенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial