Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] ВДВС м. Кропивницький, по якій просить скасувати постанову б/н від 04.08.2006 року, постанову б/н від 10.02.2004 року (власник [PERSON]), постанову б/н від 10.02.2004 року (власник [PERSON]), винесені Кіровським ВДВС м. Кіровограда, зняти арешт з квартири [ADDRESS], належної [PERSON], зареєстровані в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 6562101, за № 8093645, за № 8093672. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення права власності на ? частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті свого чоловіка [PERSON], який помер 21.01.2016 року. Проте їй було відмовлено, так як на вказану квартиру було накладено арешт постановою б/н від 04.08.2006 року, постановою б/н від 10.02.2004 року, постановою б/н від 10.02.2004 року, винесеними Кіровським ВДВС м. Кіровограда. [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький №42637 від 28.09.2016 року, [PERSON] повідомлено, що надати інформацію щодо зазначених арештів неможливо, так як виконавчі провадженні знищені за терміном зберігання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. \~Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~\~\~\~\~ Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір ( ч. 3 ст. 60 ЦПК України). Судом встановлено, що власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про право власності на житло від 09.12.1996 року /а.с. 5/. [PERSON] помер 20 січня 2016 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ОЛ №220386, виданого Міським відділом по державній реєстрації смертей [PERSON] міського управління юстиції від 21 січня 2016 року /а.с. 6/. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна №66010439 від 17.08.2016 року, на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] накладено арешти постановою б/н державного виконавця Кіровського ВДВС [PERSON] МУЮ Антонова від 04.08.2006 року; постановою б/н Державної виконавчої служби Кіровоградського району антонов вх. 248. від 10.02.2004 року (власник [PERSON]), постановою б/н Державної виконавчої служби Кіровоградського району антонов вх. 248. від 10.02.2004 року (власник [PERSON]) /а.с. 7-8/. Як вбачається з відповіді [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Кропивницький №42637 від 28.09.2016 року, інформацію щодо накладення арешту надати неможливо, оскільки виконавче провадження та журнали обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцю знищено у зв»язку з закінченням терміну зберігання та відповідно до вимог наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби». Станом на 22.09.2016 року відсутні відкриті виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] /а.с. 10/. Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до роз'яснень пункту 2 Постанови Пленуму № 5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року N 2677-VI). [PERSON] звернулась до суду з позовом про зняття арешту з майна до [PERSON] ВДВС м. Кропивницький. Представник [PERSON] ВДВС м. Кропивницький в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, але при цьому зазначив, що виконавча служба не є належним відповідачем. Відповідно до ч.4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Проте, за вказаних обставин, суд не приймає визнання позову представником відповідача, так як це суперечить вимогам закону. Згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Аналіз статті 33 ЦПК України вказує на те, що заміна неналежного відповідача проводиться судом лише за клопотанням позивача. При цьому, у судовому засіданні представник позивача з відповідним клопотанням до суду не зверталася, а повноважень провести заміну відповідача за власною ініціативою суд процесуальним законом не наділений. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В ході розгляду справи суд неодноразово роз'яснював стороні позивача права, зокрема щодо можливості заміни відповідача по справі, сприяв здійсненню прав позивача, однак, представником позивача не було подано до суду клопотання про заміну неналежного відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed