Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу згідно кредитного договору № б/н від 21.09.2013 року в розмірі 10956,10 грн. та стягнення судових витрат по справі. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з метою отримання банківських послуг до АТ КБ "Приватбанк" звернулася [PERSON] . У зв`язку з чим 21.09.2013 року відповідачкою було підписано заяву, згідно якої їй було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10500,00 грн. 14 червня 2018 року відбулась державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" на Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк". Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, який відповідно до п.1.1.1.63. договору - короткостроковий кредит, який надається банком клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування. Строки та порядок погашення по кредиту, нарахування відсотків здійснюється згідно Умов та правил надання банківських послуг. Банк свої зобов`язання перед відповідачем виконав, однак відповідачка [PERSON] порушила умови кредитного договору № б/н від 21.09.2013 року щодо повернення суми кредиту та погашення суми заборгованості. Через невиконання відповідачкою [PERSON] взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором станом на 02 грудня 2020 року виникла заборгованість в розмірі 13997,57 гривень, що складається з: 10956,10 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту; 3041,47 гривень заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» просить стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь 10956,10 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту по кредитному договору № б/н від 21 вересня 2013 року (лише заборгованість за тілом кредиту) та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, на підставі наявних у справі доказів та зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, а за відсутності відповідача, повідомленого про час розгляду справи, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 72). Відповідачка [PERSON] в судові засідання 26 лютого 2021 року та 22 березня 2021 року не з`явилася. На адресу її зареєстрованого місця проживання надсилалися судові повістки з повідомленням про вручення. Суду повернулись конверти з судовими повістками, на яких наявні відмітки Укрпошти "адресат відмовився від отримання". /а.с.83,85/. Причини неявки в судові засідання відповідачка [PERSON] не повідомила, клопотань про проведення судового розгляду справи без її участі, відкладення судового засідання, чи відзиву на позов, до суду не подала. Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилась одержати судову повістку, вважається повідомленою. Таким чином, відповідачка [PERSON] на підставі вище вказаної норми Закону, вважається такою, що повідомлена про дату, час та місце розгляду справи в суді. За таких обставин та за наявної згоди представника позивача, суд дійшов висновку про вирішення справи у заочному розгляді, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, дійшов до наступного висновку. Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань до суду не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження, тощо. Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що анкета-заява відповідачки [PERSON] (а.с. 10), Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку складають кредитний договір між сторонами, що відповідає положенням ст. 634 ЦК України. Згідно кредитного договору № б/н від 21 вересня 2013 року, банк надає відповідачці кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Строки та порядок погашення по кредиту, нарахування відсотків здійснюється згідно Умов та правил надання банківських послуг. З 14 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» змінило назву на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 70-71). Згідно п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно розрахунку позивача (а.с.7-14) станом на 02 грудня 2020 року заборгованість відповідачки [PERSON] за кредитним договором № б/н від 21.09.2013 року становить 13997,57 гривень, що складається з: 10956,10 гривень заборгованості за простроченим тілом кредиту; 3041,47 гривень заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. В позовній заяві позивач зазначив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника лише повної суми заборгованості. Кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином позивач просив стягнути лише заборгованість за тілом кредиту, що становить 10956,10 грн. Як вбачається з наявних у справі письмових доказів відповідачка [PERSON] взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту у встановлені кредитним договором № б/н від 21.09.2013 року строки не виконує. Про те, відповідачка [PERSON] користується кредитними коштами, зокрема здійснює перекази на кредитну картку, з кредитної картки через додаток "Приват 24", знімає готівку з картки, розрахувається карткою при покупках товарів та здійснює інші операції по карточці, підтверджує виписка з Приватбанку, долучена до матеріалів справи, в якій зазначені деталі виконаних [PERSON] операцій по карточці. /а.с.15-30/ Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Положення ч. 4 ст. 12 ЦПК України визначають, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В силу вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. До суду відповідачкою не надано доказів, що спростовували б проведений позивачем розрахунок суми заборгованості за кредитним договором б/н від 21 вересня 2013 року, чи вказував би на його помилковість. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки [PERSON] заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 10956,10 гривень та судових витрат по справі З цих підстав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача повністю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки понесені позивачем судові витрати, що становлять 2270,00 гривні судового збору, сплаченого на час подання до суду позивачем позовної заяви (а.с. 1). Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору не встановлено. У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 509, 525, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, ст.ст. 258, 259, 265, 268, 280 ЦПК України, -

Outcome: approved