Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

11 вересня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк) звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між Банком та [PERSON] 12 червня 2014 року укладено договір про надання кредиту у формі договору приєднання, умови якого встановлені в стандартній формі, а саме в "Умовах та правилах надання банківських послуг" та "Тарифах Банку", шляхом підписання останнім заяви про приєднання до згаданих Умов і правил. [PERSON] , отримавши кредит у розмірі 23000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 05 вересня 2019 року заборгував 42775,46 грн, у тому числі 19283,16 грн заборгованості за тілом кредиту, 8400,81 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 12078,37 грн пені за прострочене зобов`язання, 500,00 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 грн штрафу (фіксована частина) та 2013,12 грн штрафу (процентна складова). Просить стягнути з [PERSON] 42775,46 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 11.09.19 дану справу прийнято до розгляду у порядку загального позовного провадження. Ухвалою від 29.11.19 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11 грудня 2019 року. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач у поданій письмовій заяві просив справу розглядати за відсутності його представника. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, про причини неявки не повідомив, про відкладення провадження у справі не клопотав, відзиву на позов не подав. Ухвалою від 11.12.19 постановлено провести заочний розгляд даної справи. Позов підлягає до часткового задоволення. Судом установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Згідно з частинами першою, третьою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За правилами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у "Приватбанку" [PERSON] 12 червня 2014 року під підпис підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, умовами обслуговування та кредитування складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» позивач обслуговує такі види кредитних карт: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна contract», «Універсальна gold». Кожен з вказаних видів кредитних карт має пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафи за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Як стверджено наданим Банком розрахунком боржник свого зобов`язання за договором не виконав. Так, станом на 05 вересня 2019 року відповідач заборгував 42775,46 грн, у тому числі 19283,16 грн заборгованості за тілом кредиту, 8400,81 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 12078,37 грн пені за прострочене зобов`язання, 500,00 грн пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також 500 грн штрафу (фіксована частина) та 2013,12 грн штрафу (процентна складова). Із цього ж розрахунку вбачається, що відповідач частково погашав кредитну заборгованість. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд констатує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, з якими саме Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку ознайомився [PERSON] при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у КБ "Приватбанк". Банк також не вказав, якою кредитною карткою користувався відповідач. Наданий АТ КБ "Приватбанком" витяг щодо кредитних карт "Універсальна" містить відомості про тарифи за користування картками "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна contract", "Універсальна gold", які між собою різняться. У заяві-анкеті позичальника відсутні відомості про вартість кредиту: процентну ставку, обов`язкові строкові платежі, розмір пені та штрафів тощо. Вказаний документ не містить і строку повернення кредиту. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/1480/17-ц, яку ухвалено з приводу подібних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг "Приватбанку", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "Приватбанк" не повернуті, Велика Палата Верховного Суду погоджується, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Беручи до уваги встановлені обставини у справі, аналізуючи законодавство та правову позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову. Таким чином, не підлягають до задоволення позовні вимоги Банку у частині стягнення з відповідача нарахованої позивачем пені за прострочене зобов`язання, пені за несвоєчасність сплати боргу, штрафів. Разом з тим, з відповідача необхідно стягнути 27683,97 грн кредитних коштів (заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту), які боржник фактично отримав та не повернув Банку станом на 05 вересня 2019 року. Суд стягує з відповідача в користь Банку сплачені ним та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1921 грн.

Outcome: partial