Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" про стягнення суми банківського вкладу та стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору про банківський вклад від 16.02.2006 року, укладеного між нею та Банком, вона внесла на депозитний рахунок Банку грошові кошти у розмірі 8934, 00 Євро строком на 12 місяців із відсотковою ставкою 8, 5 % річних. Крім того, 23.04.2010 року нею було додатково внесено грошові кошти у розмірі 5180, 00 Євро. У подальшому строк дії договору продовжувався, оскільки жодна із сторін не заявляла про його розірвання. Весь цей час сума нарахованих відсотків виплачується позивачці у повному обсязі. У листопаді 2015 року позивачка звернулася до Банку із заявою про дострокове розірвання договору та повернення депозитного вкладу із відсотками. Але листом від 25.11.2015 року відповідач відмовив позивачці у виплаті суми вкладу, процентів та надання інформації, посилаючись при цьому на політичні події у країні, у зв"язку з чим у Банку виникли складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях Банку. Враховуючи те, що Банк відмовляється повернути належні їй кошти, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь суму банківського вкладу у розмірі 30749, 07 Євро, що еквівалентно 792764, 22 грн., суму відсотків за вкладом у розмірі 2003, 18 Євро, що еквівалентно 51645, 45 грн., 13 % річних за прострочення грошового зобов"язання у розмірі 244, 97 Євро, що еквівалентно 6315, 75 грн., пеню відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у розмірі 20633, 97 Євро, що еквівалентно 531979, 44 грн., моральну шкоду у розмірі 50000, 00 грн., завдану порушенням прав споживача, а також судові витрати по справі. У судовому засіданні представник позивачки повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що зазначені позивачкою вклади були розміщені нею у відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк", що знаходиться на території Автономної Республіки Крим. Діяльність Банку була припинена на території окупованої території Автономної Республіки Крим, що унеможливило діяльність відділень Банку на вказаній території. Фактично з травня 2014 року окупаційною владою було здійснено конфіскацію частини майнового комплексу Банку, у зв"язку з чим відповідач не має доступу до свого майна, у тому числі і до будь-яких фінансових та платіжних документів, що позбавляє його можливості перевірити наведені позивачем обставини щодо наявності грошових коштів за договорами, укладеними Банком з позивачем. При цьому представник відповідача також зазначив, що позивачка не надала належних доказів на підтвердження того, що вказані нею грошові кошти наявні на рахунках Банку, а також щодо порушення з боку відповідача своїх зобов"язань. Зважаючи на викладене представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON], з однієї сторони, та відповідачем ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі філії, з другої сторони, 16.02.2006 року був укладений Договір депозитного вкладу "Копилка" із строком дії 12 місяців та відсотковою ставкою 8, 5 % річних (на момент укладення договору), період нарахування відсотків за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів у році. Відповідно до умов вказаного Договору позивачка [PERSON] внесла до Банку на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 8934, 00 Євро, що підтверджується квитанцію від 16.02.2006 року. 23.04.2010 року позивачкою додатково було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 5180, 00 Євро, що підтверджується квитанцією № 8 від 23.04.2010 року. Відповідно до п. 5 Договору у випадку, якщо в строк не пізніше дня закінчення строку вкладу Вкладник не заявив Банку (письмово у відділенні Банку або по телефону клієнтської підтримки) про відмову від продовження строку вкладу, договір автоматично вважається продовженим ще на один строк, зазначений у п. 1 даного Договору. Договір продовжується неодноразово без явки Вкладника в Банк. При цьому відрахування нового строку вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу. При продовженні договору розрахунок відсотків на кожний новий строк вкладу виконується за відсотковою ставкою, діючою в банку для продовжуваних депозитних вкладів даного найменування на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до даного договору. Проценти за черговий строк вкладу нараховуються на суму коштів на рахунку, включаючи відсотки, нараховані за попередній строк вкладу. Наступне продовження договору виконується в аналогічному порядку. Як встановлено при розгляді справи, у подальшому строк дії Договору від 16.02.2006 року неодноразово сторонами продовжувався, оскільки жодна із сторін не подавала заяви про відмову від продовження строку вкладу. Згідно із умовами дострокового розірвання договору (п.2) Сторони мають право достроково розірвати даний договір у відповідності з діючим законодавством, попередивши про це другу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При розірванні з ініціативи Вкладника, йому повертається сума вкладу і виплачуються відсотки за неповний строк вкладу, нараховані на наступних умовах: - при поверненні до спливу 3-х місяців відсотки нараховуються, виходячи з відсоткової ставки, визначеної в п. 1 даного договору, помноженої на коефіцієнт 0, 33; - при поверненні в період більше 3-х до 6 місяців відсотки нараховуються, виходячи з відсоткової ставки, визначеної в п. 1 даного договору, помноженої на коефіцієнт 0, 5; - при поверненні в період більше 6-ти до 12 місяців відсотки нараховуються, виходячи з відсоткової ставки, визначеної в п. 1 даного договору, помноженої на коефіцієнт 0, 67. Сума нарахованих відсотків за цілу кількість років, що пройшли з моменту оформлення договору, позивачці виплачувалися та виплачуються у повному обсязі. Відповідно до п. 2.2.1.9.2 Умов та правил надання банківських послуг, якщо після закінчення календарних днів після надходження коштів на вклад "до запитання" сума вкладу або частина не затребувані Клієнтом, він доручає Банку перерахувати всю суму з вкладу "до запитання" на депозит того ж найменування і терміну, з якого раніше кошти надійшли на вклад "до запитання". При цьому процентна ставка за вкладом відповідає ставці, яка діє в Банку для знову оформлюваних вкладів даного найменування та строку на дату зарахування коштів на депозитний рахунок. Додатково на новий термін вкладу Банк збільшує процентну ставку за вкладом на 0, 5 % річних. Новий термін вкладу обчислюється з дати надходження коштів на депозит з вкладу "до запитання". Якщо Клієнт вимагає закрити вклад "до запитання", то зобов"язання Банку за депозитним вкладом припиняються, і вклад повертається Клієнту. Якщо виходити з умов Договору, а також тих обставин, що Договір неодноразово пролонговувався, розмір процентної ставки за Договором для позивачки становив: 2007 рік - 9 %, 2008 рік - 9, 5 %, 2009 рік - 10 %, 2010 рік - 10, 5 %, 2011 рік - 11 %, 2012 рік - 11, 5 %, 2013 рік - 12 %, 2014 рік - 12, 5 %, 2015 рік - 13 %. У листопаді 2015 року позивачка звернулася до ПАТ КБ "ПриватБанк" із заявою про дострокове розірвання Договору від 16.02.2006 року, повернення валютного депозитного вкладу з відсотками та надання інформації щодо загального розміру вкладу, нарахований процентів, розміру відсоткової ставки та інших питань. Листом від 25.11.2015 року відповідачем було відмовлено позивачці у виплаті суми вкладу, процентів та надання інформації щодо стану рахунку, посилаючись при цьому на політичні події в країні та складнощі в обслуговуванні депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях Банку. Саме тому позивачка і звернулася до суду з даним позовом про стягнення коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов"язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене у ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов Договору (статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність"). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору. Так, за змістом цієї статті договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним. Відповідно до положень ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Згідно із вимогами ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно із пунктом 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року № 492 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається у банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції). Пунктом 10.1 Інструкції № 492 передбачено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Згідно із пунктом 2.9 глави 2 "Приймання готівки" розділу ІV "Касові операції банків філій, відділень з клієнтами" Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою Постановою Правління Національного банку України 01.06.2011 року № 174 (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірня" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. На підтвердження внесення, згідно Договору від 16.02.2006 року, зазначених вище грошових коштів на рахунки Банку позивачкою було надано суду ксерокопію та оригінал (для огляду) Договору про депозитний вклад від 16.02.2006 року (а.с.8), ксерокопію та оригінал (для огляду) квитанції про внесення грошових коштів у розмірі 8934, 00 Євро (а.с.9); копію та оригінал (для огляду) чеку від 23.04.2010 року про внесення грошових коштів у розмірі 5180, 00 Євро (а.с.10). Надані позивачкою у судовому засіданні оригінали документів та долучені до матеріалів справи копії повністю відповідають вимогам закону та містять всі обов"язкові реквізити, визначені пунктом 2.9 Інструкції № 174, а саме: завірені печаткою ПАТ КБ "ПриватБанк", наявні їх оригінали. Таким чином, у суду є всі правові підстави для висновку про внесення позивачкою грошових сум на депозитний рахунок у розмірі 8934, 00 Євро та 5180, 00 Євро. Дійсно, як встановлено при розгляді справи, з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", Декларацію Верховної Ради України від 20.03.2014 року № 1139-VІІ "Про боротьбу за звільнення України", Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", ураховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами вимог Законів України "Про банки і банківську діяльність", "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму", Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України було прийнято Постанову від 06.05.2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя". Згідно із п. 5 Постанови НБУ № 260 банки, у тому числі ПАТ КБ "ПриватБанк", зобов"язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України. Рішенням Центрального банку Російської Федерації від 21.04.2014 року також було припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території Республіки Крим і на території міста федерального значення Севастополя - ПАТ КБ "ПриватБанк". За законодавством України чинність на окупованій території Автономної Республіки Крим нормативних актів Російської Федерації не визнається, та вони не підлягають виконанню. В той же час, наявність вказаного рішення Банку Росії щодо припинення діяльності на території АРК ПАТ КБ "ПриватБанк" унеможливлювало діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та міста Севастополя - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк". Таким чином, відокремлений підрозділ Банку на території АРК та Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність після окупації АРК та місті Севастополя. Окупаційна влада з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "ПриватБанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу - Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", а саме: приміщень банку, банкоматів, терміналів, транспортних засобів та іншого майна. У зв"язку з чим відповідач не мав доступу до свого майна, що призначено для діяльності банківської установи на території АРК, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов"язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов"язаннями. Але, незважаючи на вищевикладене, суд вважає, що за зобов"язаннями по договорах, укладених ПАТ КБ "ПриватБанк", повинен відповідати саме відповідач. З урахуванням вищевикладеного та вимог діючого законодавства, наданих позивачкою суду підтверджень внесення до Банку грошових коштів на депозитний рахунок, наявні у відповідача зобов"язання щодо їх повернення, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення банківського вкладу підлягають частковому задоволенню. Що стосується суми банківського вкладу, що підлягає стягненню, то слід зазначити, що під час розгляду справи позивачкою та її представниками було надано суду квитанції про внесення грошових коштів у загальному розмірі 14114, 00 Євро, а тому суд вважає, що саме ця сума і повинна бути стягнута з відповідача на користь позивачки. Інша частина банківського вкладу, зазначена позивачкою у позовних вимогах, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи і не була доведена належними доказами. Що стосується позовних вимог про стягнення суми відсотків за вкладом у розмірі 2003, 18 Євро, то слід зазначити наступне. Пунктом 2 умов дострокового розірвання договору передбачено нарахування та виплата відсотків у розмірах, зазначених в умовах, а тому суд вважає, що вказана у позові сума відсотків у розмірі 2003, 18 Євро підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення відсотків у розмірі 13 % річних за прострочення зобов"язання не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вказує у своїх позовних вимогах [PERSON], умовами Договору та Умовами та правилами надання банківських послуг встановлений розмір відсотків на рівні 13 % річних. Відповідно до наданого розрахунку сума боргу з урахуванням вказаних вище вимог діючого законодавства відповідача перед позивачем становить 244, 97 Євро. Але вказаний розрахунок був проведений позивачкою, виходячи із суми банківського вкладу у розмірі 32752, 25 Євро. Враховуючи те, що суд не погоджується із сумою банківського вкладу, що був зазначений позивачкою, при цьому суд не в змозі виконати власний розрахунок з урахуванням вимог діючого законодавства, а тому приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог у цій частині немає. Що стосується позовних вимог про стягнення пені у розмірі 20633, 97 Євро, то слід зазначити наступне. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуг) згідно з договором, за кожен день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов"язання, не звільняє його від виконання зобов"язання в натурі. Позивачкою був наданий розрахунок пені, відповідно до якого пеня становить 20633, 97 Євро, але при цьому слід зазначити, що розрахунок був проведений, виходячи із суми банківського вкладу у розмірі 32752, 25 Євро. Але судом було лише частково задоволено позовні вимоги про стягнення банківського вкладу, а тому суд вважає, що наданий позивачкою розрахунок пені не відповідає дійсним обставинам справи, є невірним, а тому позовні вимоги у частині стягнення пені також не підлягають задоволенню. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди також не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Але при розгляді справи позивачкою не було надано жодних належних доказів на підтвердження того, що вона зазнала моральні страждання внаслідок неправомірних дій відповідача, не зазначила, в чому саме полягають її моральні страждання, а тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] у цій частині є безпідставними та необґрунтованими. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, частково знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню і з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню сума банківського вкладу у розмірі 14114, 00 Євро та відсотки у розмірі 2003, 18 Євро, що за курсом НБУ станом на 10.05.2016 року становить 405777, 50 грн. та 57591, 42 грн. відповідно. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4633, 68 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial