Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

11.03.2021 року [PERSON] звернувся до Новобузького районного суду Миколаївської області з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі», в якому просив визнати недійсним договір укладений між [PERSON] та ТОВ «ФК Гелексі». Свої вимоги мотивує тим, що між сторонами у справі укладений договір, відповідно до якого позивач отримав кредит, який він вважає недійсним, оскільки при його укладенні порушені його права згідно Конституції України, Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист персональних даних», які полягають у ненаданні інформації, яка стосується суті наданих Кредитором фінансових послуг, встановлення несправедливих умов щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання зобов`язань за договором та порушення вимог щодо обробки його персональних даних. Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 19.04.2021 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 01.06.2021 року від представника відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову, з огляду на наступне.\~05.08.2020 між відповідачем та позивачем з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем укладений електронний договір позики № 175552, згідно з яким надана сума позики в розмірі 3000,00 грн., яка зарахована на банківський рахунок зазначений позивачем в Анкеті позичальника, зі строком повернення - не пізніше 31.08.2020 року. Позивач є клієнтом сервісу з надання онлайн позик ТОВ «ФК «Гелексі», оскільки така позика була отримана ним вшосте. На переконання представника відповідача при укладенні договору були дотримані вимоги Конституції України та Законів України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист персональних даних». Також він зазначив, що умови договору позики погоджені сторонами до його укладення, викладені в тексті договору у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображені у графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору позики. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до поданого клопотання просив справу розглядати у його відсутність. Представник відповідача [PERSON] , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти задоволення позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на обставини та обгрунтування викладені у відзиві на позов. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд надходить до наступного. Судом встановлено, що 05.08.2020 між ТОВ «ФК «Гелексі» та [PERSON] укладено договір позики № 175552 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, на підставі якого позивачем був отриманий кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок 3000 грн. зі сплатою за користування позикою у вигляді: процентів - 0,01% в день від поточного залишку позики; комісії - 1,9% в день від поточного розміру позики відповідно до п.п.1.1.1. Договору; нарахування процентів та комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою; строк повернення позики 31.08.2020 року. Загальна сума позики складає 4489,80 грн. (а.с.63-70). Як встановлено зі змісту кредитного договору кредит був наданий позичальнику (позивачу) за допомогою веб-сайту кредитодавця (відповідача), шляхом ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Вказаним договором визначені істотні його умови, а саме передбачений порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплата нарахованих за період користування відсотків, неустойка та інші платежі відповідно до договору, у разі наявності. Зокрема, як видно зі змісту договору, а саме п. 1.1., позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк, визначений договором позики. Підпунктом 1.1.1 договору позики визначена сума позики - 3000 грн. Відповідно до умов п. 1.2 договору позики позика надається позичальнику в сумі, що зазначена в пп. 1.1.1 договору в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника). Підпунктом 1.1.2 договору позики сторонами погоджена плата за користування позикою у вигляді: - процентів (процентної ставки) в розмірі 0,01% в день від поточного залишку позики (пп. 1.1.2.1 договору позики), - комісії (комісійної винагороди) в розмірі 1,9% в день від поточного залишку позики (пп. 1.1.2.2 договору позики). Підпунктами 1.1.3, 1.1.4 договору позики обумовлене нарахування процентів та комісії за фактичну кількість календарних днів користування позикою. Строк повернення позики (термін платежу) та виконання всіх встановлених договором зобов`язань (щодо сплати процентів і комісії за користування позикою) встановлений пп. 1.1.5 та п. 4.1 договору позики - не пізніше 31.08.2020. За змістом п. 4.2 договору позики сторони домовилися, що повернення позики та сплата процентів і комісійної винагороди за користування позикою здійснюється згідно Графіка розрахунків, який є невід`ємною частиною договору позики. Графіком платежів до договору позики сторони погодили у грошовому виразі всі суми, що є заборгованістю позивача за договором позики у разі повернення ним позики у встановлені договором строки. Загальна сума заборгованості згідно з графіком платежів - 4489,80 грн. Також пунктами 3.1.3 та 5.3 договору позики сторони погодили, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3% в день від суми позики за кожний день прострочення. Крім того, договір позики містить посилання на те, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення від суми заборгованості (пп. 3.1.4 та 5.4 договору позики). Згідно з п. 9.3 договору позики невід`ємною його частиною є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ "ФУ "Гелексі". Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ "ФК "Гелексі". У Правилах надання грошових коштів у позику ТОВ "ФК "Гелексі", з якими позичальник ознайомлюється до отримання позики, детально розписані правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з клієнтом внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги, а також механізм захисту фінансовою установою прав споживачів (у разі укладення споживчого кредиту) та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги. Як зазначено вище, Договір позики містить електронні підписи сторін (комбінацію з букв та цифр), які використані ними як підписи відповідно до п.12 ч.1 ст.1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» та ст..12 Закону України «Про електронну комерцію». За змістом положень ч. 1, 2 ст.207, п. 2 ч. 1 ст.208 ЦК України\~правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу зв`язку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VІІІ від 03.09.2015 року (Далі Закону № 675-VІІІ) \~відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону № 675-VІІІ\~передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За приписами п.6 ч.1 ст.3 Закону № 675-VІІІ\~електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Як видно з встановлених судом обставин та досліджених доказів, позивач, шляхом власноручного введення одноразового ідентифікатора отриманого від відповідача, прийняв публічну пропозицію (оферту) та підписав кредитний договір (здійснив акцепт пропозиції відповідача), тобто договір укладено у відповідності до ст..11 Закону № 675-VІІІ. Факт підписання договору сторонами не оспорюється. Таким чином, сторони Договору досягли згоди з усіх істотних його умов, уклали його у відповідності до Закону № 675-VІІІ\~шляхом обміну електронними повідомленнями та підписали у порядку, визначеному статтею 12 Закону, а тому Договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону) ( а.с. 66,67,70). При укладенні оспорюваного договору суд не вбачає порушень вимог ч. 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки чинний закон не містить такої норми, на яку посилається позивач. Крім того, суд не вбачає порушень вимог ч.2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (Далі Закон № 2664-ІІІ)\~, виходячи із наступного. Згідно Закону № 2664-ІІІ метою\~ даного закону є створення правових основ для захисту прав та інтересів клієнтів фінансових установ, фізичних осіб - підприємців, які надають фінансові послуги, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України. Згідно з ч.2 ст.627 ЦК України\~у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Відповідно до ч.3 ст.1054 ЦК України\~особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст.8 Закону № 675-VІІІ\~права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів». Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів».\~ Оскільки, позивач, як фізична особа, отримала кредит (позику), то позивач є споживачем фінансової послуги, а тому при розгляді даних правовідносин необхідно застосовувати Закон України «Про захист прав споживачів».\~ Відповідно до ч. 2 ст.12 Закону № 2664-ІІІ перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства. До укладення договору позики позивачу на ознайомлення був наданий Паспорт позики, в якому її було ознайомлено з інформацією та контактними даними кредитодавця, основними умовами кредитування з урахуванням побажань споживача, інформацією щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту; з додатковою інформацією щодо наслідків прострочення виконання та невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит. На підтвердження ознайомлення з даною інформацією Паспорт позики був підписаний позивачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором (а.с. 66, 67,70). Згідно змісту Правил надання грошових коштів у позику, ТОВ «ФК"Гелексі» перед укладенням договору позичальник повинен здійснити ознайомлення з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі», підтвердження ознайомлення з Правилами (чек бокс - відмітка-згода клієнта, яка підтверджує обставину ознайомлення клієнта з текстом Правил). З матеріалів, наданих відповідачем, вбачається, що укладенню електронного договору позики передували дії позивача з реєстрації як користувача на сайті відповідача шляхом створення унікального акаунту користувача (особистого кабінету) та заповнення анкети позичальника з його особистими персональними даними, паспортними даними, реєстраційним номером облікової картки платника податків, номерами контактних засобів зв`язку (телефонів), місяця фактичного проживання і місця реєстрації того, а також даних банківської картки [PERSON] . Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції ТОВ «ФК "Гелексі" укласти електронний договір позики (оферти) здійснюється в декілька етапів, шляхом вчинення відповідно до абз. 4 ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, зміст яких чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею, а саме: проставлення клієнтом чек-боксу «з умовами договору позики згоден»; натискання кнопки «Підтвердити заявку»; введення клієнтом коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу . \~\~\~\~\~\~\~Тобто, поетапне погодження та підписання позивачем договору про надання кредиту свідчить про неодноразове ознайомлення його із правилами надання коштів у позику та вимогами ч. 2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», так як ознайомлення із даними правилами передують укладенню договору. Отже, відповідач в повній мірі поінформував позивача про умови надання позики відповідно до вимог чинного законодавства. Судом встановлено, що відповідачем на виконання умов п. 1.2 договору позики зарахував на банківській рахунок позивача сума грошових коштів в розмірі 3000 грн., що підтверджується електронною квитанцією № 251479230 від 05.08.2020 про видачу позики на суму 3000 грн. відправником "ФК "Гелексі", довідкою ТОВ ФК «Елаєнс» від 22.04.2021 та листом АТ « Альфа-Банк» від 27.04.2021 про підтвердження успішного зарахування на карту отримувача [NUMBER] (а.с.77-80). Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами у справі, відповідачем виконано умови Договору в частині перерахування на банківську картку позичальника грошових коштів у сумі 3000, 00 грн. Згода позивача з умовами надання позики на погоджених умовах та встановленням з відповідачем правових відносин підтверджена тією обставиною, що після отримання від ТОВ «ФК «Гелексі» суми позики на власну банківську картку, позивачем не здійснено зворотного переказу коштів відповідача, як помилково одержаних. Доказів на спростування отримання коштів за договором у розмірі 3000 грн та користування ними позивачем не надано. Таким чином, при укладанні договору, приймаючи всі умови та вчиняючи дії щодо отримання коштів позивач підтвердив свою поінформованість з умовами договору та погодився з ними. Посилання позивача на порушення при укладенні оспорюваного договору вимог пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» ( Далі закон № 1023-ХІІ) суд вважає помилковим, виходячи з такого. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст.18 Закону № 1023-ХІІ\~несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Згідно з ч. 1, 2 ст.18 Закону № 1023-ХІІ\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Пунктом 5.3 оспорюваного договору встановлено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення. При цьому, сторони встановили строк повернення позики (термін платежу): 31.08.2020 ( п.1.1.5 Договору). Перед укладенням договору сторони досягли згоди з усіх істотних його умов, їх волевиявлення було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, відповідачем було надано позивачу повну інформацію про умови надання кредиту відповідно до вимог чинного законодавства України. Нарахування комісійної винагороди за неправомірне користування грошовими коштами взагалі не встановлює вимогу щодо обов`язку сплати споживачем фіксованої суми у разі невиконання ним зобов`язань, а встановлює відповідальність, яка збільшується в залежності від кількості днів прострочення. Встановлення такого виду відповідальності не може розглядатися як компенсація в розумінні п. 5 ч. 3 ст.18 Закону № 1023-ХІІ. Посилання позивача на порушення при укладенні оспорюваного договору вимог встановлених ч.1 ст.61 Конституції України\~суд вважає необгрунтованими та зазначає наступне. Як встановлено в судовому засіданні обумовлене п. 3.1.3, 5.3 Договору позики підвищення розміру комісійної винагороди до 3,0%, що відбувається внаслідок користування позикою понад встановленні Договором позики строки, не суперечить положенням Конституції України, оскільки в законодавстві відсутня заборона щодо такого підвищення або будь-якого іншого збільшення розміру плати за користування позикою, в тому числі у разі порушення позичальником строків (термінів) повернення позики та провадження користування позиковими коштами понад встановленні договором позики строки. Норми цивільного законодавства передбачають можливість самостійного визначення сторонами порядку сплати та розміру плати залежно від низки факторів, серед яких, зокрема, строк користування позикою (кредитом). Тому умови про конкретний розмір плати за користування позикою (комісійної винагороди), визначений залежно від конкретного строку користування позикою, і умови про збільшений розмір плати, що застосовується у разі порушення строків (термінів) повернення позики та перевищення встановленого договором строку користування позикою, повністю відповідають положенням закону і не суперечать актам чинного в Україні законодавства. Як зазначалось вище, умови Договору позики погодженні сторонами, та виходячи з кредитної історії позивача, останній не вперше користувався послугами відповідача по отриманню позики, а тому його посилання на несправедливість таких умов не заслуговують на увагу. Відповідно, встановлення сторонами в Договорі позики неустойки за порушення строків виконання грошового зобов`язання у вигляді пені та погодження її розміру на рівні подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості (п.п. 3.1.4, 5.4 Договору позики) відповідає вимогам законодавства та є результатом вільного волевиявлення сторін правочину, в тому числі позивача. Не заслуговуючими на увагу також є твердження позивача про недійсність договору з підстав порушення положень абзаців 5, 11 пункту 2 статті 8 Закону України «Про захист персональних даних»(Далі Закону № 2297-VI),\~оскільки згода на використання, обробку та передачу третім особам персональних даних була надана в результаті добровільного волевиявлення шляхом підписання за допомогою електронного підпису договору позики, який є належним підтвердженням та доказом надання такої згоди. Позивач повідомлений про мету передачі відповідачу персональних даних та строк дії такої згоди. Крім того, право суб`єкта персональних даних відкликати згоду на обробку персональних даних закріплене п. 11 ч. 2\~ ст.8 Закону № 2297-VI. Одночасно, зазначений закон не передбачає \~вимог до того, щоб згода на надання персональних даних обов`язково містила посилання на право відкликати таку згоду або ж обов`язок володільця персональних даних повідомити суб`єкта персональних даних про існування такого права письмово. Відповідно, відсутність у Договорі позики посилання на право Позивача відкликати персональні дані, яким останній наділений в силу закону, не є порушенням вимог законодавства. Відповідно до ч. 1-3 ст.10 Закону № 2297-VI\~використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону. Використання персональних даних володільцем здійснюється у разі створення ним умов для захисту цих даних. Володільцю забороняється розголошувати відомості стосовно суб`єктів персональних даних, доступ до персональних даних яких надається іншим суб`єктам відносин, пов`язаних з такими даними. Використання персональних даних працівниками суб`єктів відносин, пов`язаних з персональними даними, повинно здійснюватися лише відповідно до їхніх професійних чи службових або трудових обов`язків. Ці працівники зобов`язані не допускати розголошення у будь-який спосіб персональних даних, які їм було довірено або які стали відомі у зв`язку з виконанням професійних чи службових або трудових обов`язків, крім випадків, передбачених законом. Таке зобов`язання чинне після припинення ними діяльності, пов`язаної з персональними даними, крім випадків, установлених законом. Згідно п. 3 ч. 1 ст.11\~Закону № 2297-VI\~\~підставами для обробки персональних даних є, зокрема, укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних. Тобто, відкликання згоди можливе лише стосовно майбутньої обробки персональних даних, але не тих даних, які вже були оброблені. Рішення та дії, які були здійснені під час обробки персональних даних, не можуть бути анульованими, а тому посилання позивача на порушення вказаних норм Закону № 2297-VI. Таким чином, суд приходить до висновку, що договір про надання позики № 175552 від 05.08.2020, був укладений у спосіб визначений чинним законодавством України з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які не порушують вимоги Конституції України, Законів України «Про захист прав споживачів»\~, «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист персональних даних», що вказує на безпідставність заявлених позовних вимог та є підставою для залишення позову без задоволення. На підставі ст..141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, судовий збір компенсується за рахунок держави.

Outcome: dismissed