Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ПАТ «ІнтерМікро Дельта Інк», в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 11 858 грн. 64 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 451 грн. 33 коп., моральну шкоду у розмірі 1000 грн. В обґрунтування позову вказав, що 13 лютого 2013 року він був прийнятий на роботу до ПАТ «ІнтерМікро Дельта Інк» електрогазозварювальником в ремонтно-механічний цех на підставі наказу № 102-к від 12.02.2013 року. Згідно наказу № 684-к від 01.07.2015 року він був звільнений 06.07.2015 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України - скорочення штату працівників. Згідно довідки підприємства № 81 від 26.01.2016 року заборгованість відповідача по заробітній платі, включаючи компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільнення на день його звільнення становить 11 858 грн. 64 коп. Ці гроші відповідачем не були виплачені. Індекс інфляції за даними Держкомстандарту України за серпень 2015 року склав 99,25%, за вересень 2015 року - 102,3%, за жовтень 2015 року - 98,7%, за листопад 2015 року - 102,0%, за грудень 2015 року - 100,7% за січень 2016 року - 100,9%, всього - 103,806%. Таким чином, загальна сума компенсації втрати частини заробітної плати становить 451 грн. 33 коп. У зв'язку з невиплатою йому заробітної плати, він втратив спокій та нормальні життєві зв'язку, порушений його звичайний уклад та ритм життя. Родина не може повноцінно харчуватися, купувати необхідні товари, у зв'язку з чим вважає, що з відповідача необхідно стягнути спричинену моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. Тому, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явився, але від нього надійшла заява в якій просив справу розглядати без його участі та задовольнити позов у повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 13 лютого 2013 року був прийнятий на роботу до Приватного акціонерного товариства «ІнтерМікро Дельта Інк» на посаду електрогазозварювальником в ремонтно-механічний цех на підставі наказу № 102-к від 12.02.2013 року, що підтверджується трудовою книжкою БТ-І № 3227486 (а.с. 3-5). На підставі наказу № 684-к від 01 липня 2015 року, 06 липня 2015 року [PERSON] звільнений з підприємства по п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі місячно ї заробітної плати робітника ремонтно-механічного цеху (а.с. 7). Відповідно до довідки № 81 від 26.01.2016 року, [PERSON] дійсно працював на ПАТ «ІнтерМікро Дельта Інк». Заборгованість по заробітній платі складає 11 858 грн. 64 коп., включаючи компенсацію за невикористану відпустку та вихідну допомогу при звільненні. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У судовому засіданні встановлено, що вказані вимоги закону відповідачем були порушені, у результаті чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 11 858 грн. 64 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати" у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Разом з наведеним, суд перевірив та приймає до уваги наданий позивачем розрахунок суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, згідно якого індекс інфляції за даними Держкомстандарту України за серпень 2015 року склав 99,25%, за вересень 2015 року - 102,3%, за жовтень 2015 року - 98,7%, за листопад 2015 року - 102,0%, за грудень 2015 року - 100,7% за січень 2016 року - 100,9%. Загальний процент індексу інфляції за зазначений позивачем період з серпня 2015 року по січень 2016 року становить 103,806%. Сума індексу інфляції за період з серпня 2015 року по січень 2016 року, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача становить: 11 858,64 грн. х 1,03806 = 12 309,97; 12 309,97 грн. - 11 858,64 = 451 грн. 33 коп. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1 000 грн., то вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. У судовому засіданні встановлено, що тривала невиплата позивачу заробітної плати, призвела до втрати нормальних життєвих зв'язків позивача та порушення ритму життя його родини. Тому, з урахуванням вимог розумності та справедливості, враховуючи характер порушення прав позивача та глибину його душевних страждань, з урахуванням порушення звичайного укладу життя позивача, суд приходить до висновку, що необхідно частково задовольнити вимоги щодо відшкодування моральної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 500 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати за подачу майнових та немайнових вимог у розмірі 1 102 грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial