Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 68\~018 грн. 92 коп. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 липня 2012 року відповідачка отримала, відповідно до договору № б/н, кредит у розмірі 10\~700 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту, банк керується п.п.2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між нею та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту Овердрафту). Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг, при порушені позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. Відповідно до п.2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь якого рахунку в Банку, в тому числі, з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 25 квітня 2018 року має заборгованість в розмірі 68\~017 грн. 92 коп., яка складається з наступного: - 11\~054 грн. 82 коп. тіло кредиту; - 2\~784 грн. 46 коп. нараховано відсотки за користування кредитом; - 50\~463 грн. 50 коп. нараховано пені; а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: - 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); - 3 215 грн. 14 коп. - штраф (процентна складова). Тому, оскільки відповідач в добровільному порядку вищевказану суму заборгованості сплатити не бажає, змушені звернутися до суду та просять суд стягнути суму заборгованості в розмірі 68\~017 грн. 92 коп. та витрати по сплаті судового збору примусово. В судове засідання сторони не прибули. Представник позивача надав на адресу суду клопотання про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог в повному обсязі наполягав (а.с.33). Представник відповідача також надав до суду заяву про розгляд справи у свою відсутність (а.с.136). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Як встановлено судом, 31 травня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.2-4). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2018 року по даній справі було відкрито провадження (а.с.38). Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] були задоволенні та стягнуто з неї на користь банку суму заборгованості в розмірі 68\~017 грн. 92 коп. (а.с.42-43). 18 липня 2019 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від [PERSON] надійшла заява про перегляд заочного рішення (а.с.46). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2019 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 червня 2019 року було задоволено та вищевказане рішення було скасовано, а справу призначено до судового розгляду (а.с.58-59). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2019 року дану справу суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. було прийнято до свого провадження з призначенням до судового засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.66). 06 березня 2020 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від представника відповідача [PERSON] , у відповідності до ст.178 ЦПК України, надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у частині пені, процентів та штрафів просить суд відмовити, виходячи з наступного. Так [PERSON] \~з умовами\~та правилами\~надання кредиту\~ознайомлена не\~була,\~оскільки даний\~факт підтверджується\~ та\~вбачається з\~самої заяви,\~де зазначено,\~що з\~текстом умов\~та правил\~надання банківських\~послуг та\~тарифами вона\~ознайомлена на\~сайті.\~Хоча,\~докази на\~підтвердження цього\~до позовної\~заяви надані\~не були.\~Крім того,\~у заяві,\~підписаній сторонами,\~відсутні умови\~договору про\~встановлення відповідальності\~у виглядів\~неустойки (пені,\~штрафів)\~за порушення\~зобов`язання у\~вигляді грошової\~суми та\~її визначеного\~розміру.\~Будь-яких\~підписів,\~крім анкети-заяви,\~відповідачка не\~ставила,\~тому з\~будь-якими\~іншими документами\~не була\~ознайомлена та\~їх не\~визнає.\~На час\~підписання заяви\~відповідачка вважала,\~що сама\~заява не\~є договором\~і у\~неї є\~час на\~ознайомлення з\~умовами з\~договором надання\~позики.\~До того\~ж сума\~кредиту (предмет\~договору)\~не була\~зазначена як\~в заяві,\~так і\~в жодному\~документі,\~які вона\~підписала.\~В обґрунтування\~вищевикладеного,\~посилається на\~правову позицію\~Верховного Суду\~України у\~Постанові по\~справі №6-16цс15,\~згідно якої,\~відповідні «Умови»\~надання кредиту\~не можна\~вважати складовою\~частиною укладеного\~між сторонами\~кредитного договору,\~якщо такі\~Умови не\~містять підпису\~позичальника.\~Висновок щодо\~застосування норм\~права,\~викладений у\~постанові Верховного\~Суду України,\~має враховуватися\~іншими судами\~ загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від Правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Таким чином, вимога позивача про стягнення з неї будь - яких сум, нарахування яких випливає з Умов кредитування та Умов і Правил надання банківських послуг, є незаконним та таким, що суперечить вказаним рішенням. 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Верховний суд зауважив у подібному спорі, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим AT КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Правила надання банківських послуг та тарифи мають мінливий характер, тому визначити, яка саме редакція правил та тарифів діяла на момент підписання заяви, є нереальним. Надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та, виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, у зв`язку з чим сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів. Тому, на підставі викладеного, представник відповідача, просить суд в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, процентів та штрафів відмовити (а.с.78-80). 05 травня 2020 року від АТ КБ «Приватбанк» надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягає та просить суд їх задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного. У відповідності\~до ч.1\~ст.509\~ЦК України,\~зобов`язанням\~є правовідношення,\~в якому\~одна сторона\~(боржник)\~зобов`язана\~вчинити на\~користь другої\~сторони (кредитора)\~певну дію\~(передати\~майно,\~виконати роботу,\~надати послугу,\~сплатити гроші\~тощо)\~або утриматися\~від певної\~дії,\~а кредитор\~має право\~вимагати від\~боржника виконання\~його обов`язку.\~При оформленні\~кредиту заява\~на отримання\~кредиту,\~підписується повнолітньою,\~дієздатною особою\~(здатність\~своїми діями\~набувати для\~себе цивільних\~прав і\~самостійно їх\~здійснювати,\~а також\~здатність своїми\~діями створювати\~для себе\~цивільні обов`язки,\~самостійно їх\~виконувати та\~нести відповідальність\~у разі\~їх невиконання,\~ч.2\~п.1\~ст.30\~ЦК України),\~яким підтверджується,\~що Позичальник\~ознайомлений з\~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг\~та Тарифами\~Банку.\~Укладання Договору\~здійснюється за\~принципом укладання\~між Банком\~і клієнтом\~договору приєднання\~(ст.634\~Цивільного кодексу).\~Підписанням заяви\~Позичальник приєднується\~до запропонованих\~банком Умов\~та Тарифів.\~Відповідно до\~ч.1\~ст.634\~Цивільного кодексу\~України,\~договором приєднання\~є договір,\~умови якого\~встановлені однією\~із сторін\~у формулярах\~або інших\~стандартних фірмах,\~який може\~бути укладений\~лише шляхом\~приєднання другої\~сторони до\~запропонованого договору\~в цілому.\~Друга сторона\~не може\~запропонувати свої\~умови договору.\~Відповідно до\~ст.207\~ЦК України,\~правочин (в\~тому числі\~договір)\~вважається укладеним\~в письмовій\~формі,\~якщо її\~зміст зафіксовано\~в одному\~або кількох\~документах,\~якими обмінялися\~сторони.\~Стосовно ознайомлення\~відповідача з\~Умовами та\~правилами надання\~банківських послуг\~та Тарифами\~банку,\~представник позивача\~зазначає наступне.\~Позивачем надана\~до суду\~копія анкети-заяви\~на двох\~сторінках від\~17.07.2012\~року,\~з якої\~чітко вбачається\~наступна інформація:\~персональні дані,\~адреса проживання,\~та інша\~додаткова інформація\~необхідна для\~отримання кредитної\~картки.\~Відповідачем вказана\~інформація про\~себе заповнена\~особисто,\~також з\~копії анкети-заяви чітко вбачається,\~що [PERSON] висловила згоду\~про укладення\~договору шляхом\~отримання кредитної\~картки "Універсальна"\~та особистим\~підписом засвідчила\~(в),\~що: «Я згодна\~(єн)\~з тим,\~що ця\~заява,\~разом із\~Пам`яткою\~клієнта,\~Умовами та\~Правилами надання\~банківських послуг,\~а також\~Тарифами становить\~між мною\~та Банком\~Договір про\~надання банківських\~послуг.\~Я ознайомилась\~(вся)\~і згоден\~з Умовами\~та Правилами\~надання банківських\~послуг та\~Тарифами банку,\~які були\~надані мені\~для ознайомлення\~в письмовому\~вигляді». Також до матеріалів позовної заяви долучено "Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, GOLD" з якого чітко вбачається, що Відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3 % (27,60 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Таким чином, на підставі вищевикладеного, представник позивача на задоволенні позовних вимоги наполягає та просить суд їх задовольнити. Відповідно до ч.2\~ст.43 ЦПК України,\~особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Зважаючи на ці обставини, суд керується\~ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Як встановлено судом, 17 липня 2012 року [PERSON] отримала, відповідно до договору № б/н, кредит у розмірі 10\~700 грн. 00 коп., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Щодо зміни кредитного ліміту, банк керувався п.п.2.1.1.2.3., п. 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт дає право Банку в будь який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам складає між нею та банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту Овердрафту). Відповідно до п.2.1.1.7.6. Умов надання банківських послуг, при порушені позичальником строків платежів по кожному із грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. Відповідно до п.2.1.1.12.9 «Правил користування платіжною карткою», боржник доручає списувати з будь якого рахунку в Банку, в тому числі, з Картрахунку грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов`язань (а.с.8-24). У зв`язку з тим, що відповідачка належним чином умови договору не виконувала, станом на 25 квітня 2018 року виникла заборгованість в розмірі 68\~017 грн. 92 коп., яка складається з наступного: 11\~054 грн. 82 коп. тіло кредиту; 2\~784 грн. 46 коп. нараховано відсотки за користування кредитом; 50\~463 грн. 50 коп. нараховано пені; а також штрафи, відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 3 215 грн. 14 коп. - штраф (процентна складова). Яку банк і просить суд стягнути у примусовому порядку. Оцінюючи обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості в розмірі 68\~017 грн. 92 коп., суд виходить з наступного. У спорі, пов`язаному із стягненням заборгованості за кредитним договором, підлягають встановленню обставини, як наявності між сторонами договірних правовідносин, так і невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань. Згідно ч.1 та ч.2\~ст.207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно\~ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть, якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України,\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1\~ст.1048 ЦК України). Згідно ч.2\~ст.1054 ЦК України,\~до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі\~ст.526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~ст.629 ЦК України,\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей\~525,\~526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.625 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою\~статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634 цього Кодексу,\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як правило, застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України,\~можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі\~статтею 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України,\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України,\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~ст.549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.1\~ст.1050 ЦК України,\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму, відповідно до\~ст.625 цього Кодексу. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). В анкеті-заяві позичальника відсутні умови договору щодо права на одержання від позичальника відсотків за користування кредитом та встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Разом з цим, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, пенею і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту, а також тіло кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі, їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, як невід`ємні частини спірного договору, які визначають пільговий період користування коштами, процентну ставку, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України,\~за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://privatbank.ua/terms/pages70/), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору. Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. За таких обставин, суд вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг в Приватбанку, які є в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 17 липня 2012 року шляхом підписання Анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями\~625,\~1048 ЦК України,\~позивач не пред`явив. У частинах першій, третій\~статті 509 ЦК України\~ зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша\~статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів»). Згідно з пунктом 22 частини першої\~статті 1 Закону № 1023-ХІІ,\~споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. «З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, колегія суддів вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору». Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, яка відступила від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у ранішеприйнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14). Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з [PERSON] та АТ КБ «Приватбанк» дотрималося вимог, передбачених частиною другою\~статті 11 Закону № 1023-ХІІ\~про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Крім того, суд враховує те, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 17 липня 2012 року у вигляді Анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги частини другої\~статті 530 ЦК України,\~за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, та наявність права на їх захист через суд\~шляхом зобов`язання виконати божником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно заявлених позовних вимог та наданого розрахунку, розмір тіла кредиту складає 11\~054 грн. 82 коп. і підлягає стягненню в примусовому порядку з відповідача. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України,\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга\~статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України). За положеннями\~статті 61 Конституції України,\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~ст.549 ЦК України,\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~ст.61 Конституції України\~ щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. (Правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15). ПАТ КБ «Приватбанк» надано суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. Однак, за це порушення банком нараховано відсотки, пеню і штраф, що, відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Враховуючи вищевикладене та з урахуванням обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача лише заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 2\~784 грн. 46 коп. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню зі стягненням з відповідача заборгованості на загальну суму 13\~839 грн. 28 коп. (яка складається з: 11 054 грн. 82 коп. тіло кредиту; 2 784 грн. 46 коп. нараховано відсотків за користування кредитом) та з відмовою у іншій частині заявлених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями\~ст.141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачем при подачі позову до суду та підтверджені документально в розмірі 1 762 грн. 00 коп. Враховуючи викладене та

Outcome: partial