Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до Москаленківської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона була членом колгоспу ім. Шевченка, КСП ім. Шевченка (с. Москаленки Чорнобаївського району Черкаської області). В грудні 2019 року СТОВ "Ім Шевченка" на вимогу позивача надало довідку про перебування останньої на роботі в КСП ім. Шевченка, а також було надано трудову книжку колгоспника, де зазначено, що позивач в 1975 році була прийнята в члени колгоспу та працювала з 1975 по 1976 рік нянею дитячих ясел. Таким чином саме з грудня 2019 року позивач дізналася про те що вона як член колгоспу ім. Шевченка має право на земельну частку (пай), яка виділялася у відповідності до Указу Президента № 720/95 від 08.08.1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям". Відповідно до листа ГУ Держгеокадастру у Черкаській області від 27.12.2019 року позивач не була включена до Державного акта на право колективної власності на землю КСП ім. Шевченка. У зв`язку з цим позивач просила суд визнати за нею право на земельну частку (пай). Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 квітня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 червня 2020 року залучено до участі у справі у якості третьої особи ТОВ "Ім Шевченка". Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 28 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Від відповідача надійшла заява, в якій вказується на те, що державний акт на право колективної власності виданий КСГП ім. Шевченка 01 квітня 1994 року. Списки осіб, які отримали земельний пай при розпаюванні земель КСГП ім. Шевченка уточнені 04 листопада 1995 року, що підтверджується п. 9 протоколу загальних зборів членів КСГП ім. Шевченка № 4 від 04 листопада 1995 року. Дані обставини були загальновідомими, так як більшість жителів с. Москаленки отримали земельні паї у 1995 році, а контроль за виконанням рішення загальних зборів членів КСГП ім. Шевченка № 4 від 04.11.1995 року був покладений на [PERSON] - чоловіка позивача. Таким чином позивач знала, що не отримала земельний пай у 1995 році, а тому 1995 рік це рік коли позивач дізналася про можливе порушення її права. У зв`язку з чим відповідач просив застосувати строк позовної давності, та відмовити в позові. Від представника третьої особи ТОВ "Ім Шевченка" надійшло пояснення на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній вважав позовні вимоги безпідставними та такими, що не мають законодавчого обґрунтування, а тому у їх задоволенні має бути відмовлено. Зокрема, стверджував, що позивач не була членом КСГП ім. Шевченка, оскільки звільнена з колгоспу ім.Шевченка 05.10.1976 року, а КСГП ім. Шевченка було створено 19.03.1994 року, державний акт на право колективної власності на землю був виданий КСГП ім. Шевченка 01.04.1994 року. Зазначив, що колгосп ім. Шевченка та КСГП ім. Шевченка це різні юридичні особи, членство в колгоспі не переходить автоматично у членство КСГП. Вказав на те, щоб отримати право на земельну частку (пай) треба бути членом КСГП ім. Шевченка, табто приймати участь у його роботі, станом на 01.04.1994 рік. Також позивач не є пенсіонером ні колгоспу ім. Шевченка, ні КСГП ім. Шевченка, а тому не має права на земельну частку (пай). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в позові. Пояснив, що позивач дізналася про порушення свого права лише в грудні 2019 року, доказів іншого відповідачем не надано. Позивач має право на земельну частку (пай), оскільки була членом колгоспу і це членство не було припинене. Окрім цього рішення про задоволення позову не порушує нічиїх прав. Відповідач надіслав лист, в якому просив розглянути справу за відсутності їх представника. Представник третьої особи Новіков М.В. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав викладених у поясненнях. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та визначив відповідні до них правовідносини. З трудової книжки, виданої на ім`я [PERSON] , № 796 від 22 березня 1977 року вбачається, що позивач вступила в члени колгоспу в 1975 року, та з 1975 ро 1976 рік працювала нянею дитячих ясел у колгоспі ім. Шевченка, с. Москаленки, Чорнобаївський район, Черкаська область (а.с. 5-6). Відповідно до довідки ТОВ "ІМ Шевченка" № 346 від 09 грудня 2019 року [PERSON] була прийнята на роботу в колгосп ім. Шевченка 01 квітня 1975 року, звільнена 05 жовтня 1976 року. Колгосп ім. Шевченка реорганізовано в КСГП ім. Шевченка з 19 березня 1994 року (а.с. 7, 71). 01 квітня 1994 року Колективному сільськогосподарському підприємству ім.Шевченка с.Москаленки видано державний акт на право колективної власності на землю серії ЧР №19-1 (а.с.46-49). КСГП ім. Шевченка реорганізовано в ТОВ ім. Шевченка з 14 березня 2000 року. Нову назву ТОВ ім. Шевченка було змінено на ТОВ "ІМ Шевченка" з 10 грудня 2018 року (а.с. 7). Згідно з довідкою ГУ Держгеокадастру у Черкаській області № 808/0-753/6-19 від 27 грудня 2019 року [PERSON] не була включена в додаток до Державного акта на право колективної власності на землю КСП ім. Шевченка в с. Москаленки Чорнобаївського району Черкаської області (а.с. 9-11). Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року за N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали та вийшли на пенсію з нього і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. В свою чергу, відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Тобто, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах сільськогосподарського підприємства (в тому числі в разі, якщо така особа є пенсіонером, проте раніше працювала на підприємстві і залишилися його членом); отримання сільськогосподарським підприємством Державного акта на право колективної власності на землю; включення такої особи до списків осіб, долучених до Державного акта на право колективної власності на землю. Право на земельну частку (пай) виникає з часу отримання сільськогосподарським підприємством Державного акта на право колективної власності на землю разом з доданими до нього списками осіб, що мають право на земельну частку (пай). Отже, вирішуючи питання про право певної особи на земельну частку (пай), суд повинен з`ясувати, чи була ця особа членом КСП на час передання Державного акта про право колективної власності на землю та чи була вона внесена до списку осіб, що додається до цього Державного акта. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, згідно архівної довідки № М-19 від 23 грудня 2019 року рішенням зборів уповноважених колгоспників від 21 червня 1975 року (протокол № 3) [PERSON] прийнята у члени колгоспу ім. Шевченка (а.с. 12). Із записів трудової книжки та довідки ТОВ "ІМ Шевченка" вбачається, що 01 квітня 1975 року [PERSON] була прийнята і приступила до роботи в колгоспі ім. Шевченка, а 05 жовтня 1976 року була звільнена. Проте, жодних доказів того, що позивач була членом КСГП ім. Шевченка, яке було створено 19 березня 1994 року, суду надано не було. Крім того, як вбачається з Державного акта на право колективної власності на землю серії ЧР 19-1 він був виданий колективному сільськогосподарському підприємству ім. Шевченка с. Москаленки, Чорнобаївський район, Черкаська область 01 квітня 1994 року (а.с. 46-49), тобто на момент коли позивач не була членом вказаного підприємства. Таким чином, оскільки впродовж 1994-1997 років, коли формувалися списки осіб з числа членів КСП, позивач не була членом КСП, тому відповідно не була включена до списку осіб, для отримання земельного паю, а отже, не набула права на земельну частку (пай) при розпаюванні земель. Сам факт трудових відносин позивача, не свідчить про її членство в КСП і не може бути підставою для набуття нею права на земельну частку (пай). Дана позиція також висловлена в листі Верховного Суду України «Про практику розгляду судами земельних спорів» від 01.09.2003 року, в якому вказано, що якщо трудові відносини таких осіб з колективами виникли на підставі трудового договору, а не членства в цьому колективі, то вони не передбачають права на одержання у власність земельної частки (паю). Право на одержання частки землі мають лише члени таких колективів, які залишались у ньому на час приватизації землі. При вирішенні цих питань законодавством не передбачена можливість врахування відроблених особою, яка претендує на отримання земельної частки, трудоднів, виходів на роботу, характеру виконуваної роботи. Такий підхід випливає з норм Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», в ч.2 ст.7 якого зокрема вказано, що майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам. Тому земля, яка була передана КСП може бути розподілена між його членами. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Проте, позивачем всупереч вказаним приписам цивільного процесуального закону не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свого перебування в членах КСП ім. Шевченка на час передання Державного акта на право колективної власності на землю, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Оскільки права позивача не були порушені, а тому підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає. На підставі викладеного вище,

Outcome: dismissed