Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває цивільна справа за позовом [PERSON], яку позивач неодноразово уточнювала та згідно з останньою редакцією, звернулась до [PERSON], [PERSON], [PERSON], треті особи: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, про виключення майна з під опису та зняття арешту, в якому позивач просить суд: зняти арешт та виключити обтяження з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна, за адресою [ADDRESS], що було зареєстровано 02.12.2008 року за №8249927 Першою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі листа 249/8 від 12.02.1999 Київської районної адміністрації м. Одеси, додаткові дані: Архівний запис (перенесено з Феміди) 126-99 від 12.02.1999року. Позивач в обґрунтування вимог посилається на те, що на початку 2016 року вона звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу для укладання договору щодо своєї житлової площі - квартири [ADDRESS]. Однак, вона встановила, що на цей час існує архівний запис 126-99 від 12.02.1999, який було помилково перенесено з бази даних "Феміда" та зареєстровано 02.12.2008 року за №8249927 Першою Одеською нотаріальною конторою. Підставою вчинення даного запису був лист Київської районної адміністрації м. Одеси, яким Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування просила накласти тимчасовий арешт на квартиру [ADDRESS], що належала на праві приватної власності громадянці [PERSON] та її дітям з метою захисту майнових прав неповнолітніх. 01 грудня 2000 року Київським районним судом міста Одеси було винесено ухвалу про залишення позову без розгляду по цивільній справі №2-185/2000, яка набрала законної сили. Позивач зазначила, що незважаючи на вищевикладене, що провадження по справі закрито, арешт з майна знято, що з 22.12.2006 року вказана квартира належить їй на праві власності на підставі договору дарування №9275 від 25.09.2003 року, посвідченого Рюміною О.О. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, Першою Одеською державною нотаріальною конторою було помилково перенесено з Феміди архівний запис, який порушує її законні права та інтереси, як власника майна. Позивач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, та просила суд їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, у разі неявки відповідача в судове засідання, розгляд справи провести в заочному порядку. Відповідачі та представники третіх осіб у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про виключення майна з під опису та зняття арешту підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири від 25 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О., зареєстрованого в реєстрі за №9275. Надалі [PERSON] стало відомо, що 02.12.2008 року перенесено запис та встановлено тип обтяження: арешт нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, за адресою [ADDRESS], що було зареєстровано 02.12.2008 року за №8249927 Першою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі листа 249/8 від 12.02.1999 Київської районної адміністрації м. Одеси, додаткові дані: Архівний запис (перенесено з Феміди) 126-99 від 12.02.1999року. Під час розгляду справи судом витребувано та встановлено, що листом Київської районної адміністрації м. Одеси за № 249/8 від 12.02.1999 року, Київська районна адміністрація, як орган опіки та піклування просила накласти тимчасовий арешт на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві власності [PERSON] та її дітям: [PERSON], [PERSON], з метою захисту майнових інтересів неповнолітніх. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 01.12.2000 року справа №2-185/2000, позов прокурора київського району міста Одеси до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності та договору купівлі-продажу квартири - залишено без розгляду. Ухвала вступила в законну силу 12.12.2000 року. Згідно з договором дарування квартири від 25 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рюміною О.О., зареєстрованого в реєстрі за №9275, на підставі якого [PERSON] належить квартира [ADDRESS], вбачається, що саме [PERSON] подарувала, а [PERSON] отримала в дар вищевказану квартиру. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна, за адресою [ADDRESS], було зареєстровано 02.12.2008 року за №8249927 Першою Одеською державною нотаріальною конторою на підставі листа 249/8 від 12.02.1999 Київської районної адміністрації м. Одеси, додаткові дані: Архівний запис (перенесено з Феміди) 126-99 від 12.02.1999року. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд зазначає, що частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення. Він застосовується лише до позовів про визнання і про присудження. Згідно з ч. 3 ст.154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Частиною 6 статті 154 ЦПК України встановлено, що якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За таких обставин суд приходить до висновку про те, що помилково перенесений з бази даних "Феміда" та зареєстрований 02.12.2008 року за №8249927 Першою Одеською нотаріальною конторою арешт на вищевказане нерухоме майно на підставі листа 249/8 від 12.02.1999 Київської районної адміністрації м. Одеси, яке на цей час належить на праві власності позивачеві, порушує її права, як власника щодо права розпорядження та користування нерухомим майном, у зв'язку з чим позивачка обґрунтовано звернулася до суду з вказаним позовом та позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved