Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір добровільного страхування життя, який укладений згідно заяви №Р20.977.73195 від 22.10.2013р, та стягнути з ПАТ "УСК "Гарант-Лайф" та ПАТ "Ідея Банк" раніше сплачену суму страхового платежу у розмірі 3407,35грн., стягнути з ПАТ "УСК "Гарант-Лайф" та ПАТ "УСК "Ідея Банк" на його користь 1 000 000 грн. моральної шкоди В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22.10.2013р. з ПАТ "Ідея Банк" укладено кредитний договір строком на 18 місяців, за яким йому надана сума кредиту у розмірі 19777,00 грн., включаючи й на витрати по оплаті страхового платежу страховику ПАТ "СК "Гарант-Лайф"у розмірі 2276,12грн. Наступного дня він звернувся до ПАТ "УСК "Гарант-Лайф" як до страховика із заявою про дострокове припинення договору страхування та повернення страхового платежу. Страховик, зіславшись на необхідність отримати згоду вигодо набувача, фактично відмовив у повернені коштів. ПАТ "Ідея банк" відмовив у задоволені заяви про відмову у договорі страхування також, зазначивши, що сума страхового платежу була сплачена за рахунок кредитних коштів Позивач стверджує, що сума страховки безпідставно утримана з нього, оскільки посадова особа банку ввела його в оману стосовно необхідності укладати договір страхування задля одержання кредиту. Умови договору кредиту та страхування, згідно до яких сума кредиту одразу збільшується на суму страхового внеску є суттєвим дисбалансом інтересів сторін у бік кредитора, що порушує загальні засади цивільного законодавства, а також містять несправедливі умови через включення до кредитного договору застережень про необхідність укладення кредитного договору. З цих підстав просить визнати недійсним договір страхування, стягнути з відповідачів кошти в сумі сплаченого страхового платежу в сумі 2276,12грн та 1131,23 грн. щомісячних платежів за надання кредиту для страхування, а також 1 000 000,00 грн. моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених у фабулі позовної заяви та письмових поясненнях. Просив позов задоволити Представник відповідача ПАТ "СК "Ідея Банк" у судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів, викладених у письмових запереченнях (а.с.111-112). Просив у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача ПАТ "УСК "Гарант-Лайф" у судове засідання не з'явився, проте, подав письмову заяву про проведення судового засідання без його участі, проти позову заперечує з мотивів, викладених у письмових запереченнях (а.с.30-35). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані письмові докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 22.10.2013р. з ПАТ "Ідея Банк" укладено кредитний договір строком на 18 місяців, за яким позивачу надана сума кредиту у розмірі 19777,00грн., включаючи й на витрати по оплаті страхового платежу страховику ПАТ "СК "Гарант-Лайф" у розмірі 2276,12 гривень. Відповідно до п.1.1 умов договору кредиту, який укладено 22.10.2013р., сума споживчого кредиту включає в себе оплату страхового платежу у розмірі визначеному у заяві на страхування ( п.1.7 кредитного договору), тобто у розмірі 2276,12грн. Відповідно до п.6.1.3. укладеного договору страхувальник може ініціювати дострокове припинення дії цього Договору з дотриманням визначених вимог. Страхувальник може ініціювати дострокове припинення дії договору та отримати страхову суму за умови погодження даної заяви із вигодо набувачем (банком) протягом 14 днів від дня укладення договору страхування 23.10.2013 року позивач звернувся з заявою про припинення дії Договору добровільного страхування життя, на адресу страховика (а.с.7). 20.11.2013р. страховиком повідомлено позивача про необхідність отримання згоди від вигодо набувача (а.с.8). Листом від 22.11.2013р. Банком ПАТ "Ідея Банк" із посиланням на умови кредитного договору відмовлено позивачу у погодженні відкликання заяви на страхування та відмови страхувальником від договору страхування (а.с.9). Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Пунктом 1 ч.1 ст. 230 ЦК України передбачено, що суд визнає угоду недійсною у випадку, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу). Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України істотне значення мають природа правочину, права та обов'язки сторін, властивості і якості речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Згідно ч.1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). Приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 234 ЦК України правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином є фіктивним правочином, при якому, у сторін відсутній намір створити ті правові наслідки, які задекларовані у правочині, а волевиявлення учасників правочину не відповідає їх дійсній волі. Відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України фіктивний правочин визнається судом недійсним. Відповідно до правових позицій викладених у Листі Верховного Суду України від 24.11.2008 "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що у фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Такий правочин завжди укладається умисно. При розгляді справ судді мають враховувати, що ознака фіктивності повинна бути властива діям обох сторін правочину. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. З матеріалів справи вбачається, що за укладеними договорами сторони врегулювали свої відносини на свій розсуд; змістом договорів є власне ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати взяті на себе зобов'язання, що має наслідком виконання зобов'язань для кола осіб, що його підписали. При цьому, суд звертає увагу, що доводи позивача про порушення ПАТ "Ідея Банк" ст.48 Закону України "Про банки та банківську діяльність" щодо заборони банкам займатись діяльністю у сфері страхування, спростовані змістом самого Закону, де згідно п.1 вищевказаної статті банкам забороняється діяльність у сфері матеріального виробництва, торгівлі (за винятком реалізації пам'ятних, ювілейних і інвестиційних монет) та страхування, крім виконання функцій страхового посередника. Правова аргументація позивача щодо суттєвого дисбалансу інтересів сторін за договором страхування та кредиту, враховуючи належне виконання сторонами наведених положень угоди при попередньому їх погодженні сторонами через вільне волевиявлення, суд не вбачає правових підстав для визнання недійсним договору страхування. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині недійсності договору страхування, тому не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог позивачу в частині компенсації моральної шкоди та стягнення заявленої страхової суми та витрат на обслуговування кредиту в цій частині. На підставі ст.ст.203, 215, 229, 230, 234, 627-628 ЦК України, ст.ст. 4, 6, 27 Закону України „Про страхування",

Outcome: dismissed