Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач є власником нежитлової будівлі (котельні), яка розташована по [ADDRESS] . Рішенням Ренійської міської ради № 70-VII від 29 січня 2016 року, було затверджено проект землеустрою та вирішено передати ФОП [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 0,5243 га, з кадастровим номером 5124110100:02:007:0459, яка розташована по [ADDRESS] , у довгострокову оренду строком на 49 років для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури. Площа земельної ділянки з кадастровим номером 5124110100:02:007:0459, яка розташована по [ADDRESS] , у розмірі 0,5243 га була визначена проектом землеустрою, замовником якого був відповідач. Пунктом 3 зазначеного рішення ФОП [PERSON] зобов`язано укласти з міською радою договір оренди землі та зареєструвати його у встановлені законом строки. Однак, незважаючи на прийняте рішення, ФОП [PERSON] договір оренди землі з Ренійською міською радою не уклав, речові права на земельну ділянку не зареєстрував, у зв`язку з чим не набув належного права користування вищезазначеною земельною ділянкою, а тому використовує її без достатніх правових підстав. 14 серпня 2019 року відповідач припинив підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця. Позивачем проведений аналіз надходжень орендної плати за землю до міського бюджету м. Рені, за результатами якого встановлено, що за період з 01 грудня 2018 року по 30 вересня 2019 року відповідачем не сплачено до міського бюджету плату за користування земельною ділянкою (орендну плату), що призвело до фактичного безоплатного отримання відповідачем послуг з користування земельною ділянкою, та як наслідок, одержання доходів в результаті використання зазначеної вище земельної ділянки у розмірі 98 332 (дев`яносто вісім тисяч триста тридцять дві) грн. 28 коп. Представник позивача [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач до судового засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, причини неявки невідомі. Представник відповідача адвокат Златі Д.С. до судового засідання також не з`явився, надав письмові пояснення відносно позову та заяву про розгляд справи за його відсутності, відсутності відповідача. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідач є власником нежитлової будівлі (котельні), яка розташована по [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 29 грудня 2005 року. Рішенням Ренійської міської ради № 440-V від 19 квітня 2007 року, суб`єкту підприємницької діяльності - фізичній особі [PERSON] за його заявою, було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по відводу землі в оренду строком на 49 років для розміщення складських приміщень по [ADDRESS] , площею 0,5 га, та зобов`язано надати міській раді розроблений проект для розгляду та прийняття рішення. Рішенням Ренійської міської ради № 830-VI від 06 листопада 2014 року, за заявою відповідача були внесені зміни до Рішення Ренійської міської ради № 440-V від 19 квітня 2007 року, а саме надано дозвіл на розробку проекту землеустрою по відводу землі в оренду строком на 49 років для розміщення та експлуатації допоміжних будівель котельні (цеха з виробництва виробів з кори, соломи та інших рослинних матеріалів) площею 0,5243 га, по [ADDRESS] . Рішенням Ренійської міської ради № 853-VI від 29 грудня 2014 року, за заявою відповідача були внесені зміни до Рішення Ренійської міської ради № 830-VI від 06 листопада 2014 року, а саме, надано дозвіл фізичній особі - підприємцю [PERSON] на розробку проекту землеустрою по відводу землі в оренду строком 49 років для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури площею 0,5243 га, по [ADDRESS] . Рішенням Ренійської міської ради № 70-VII від 29 січня 2016 року було затверджено проект землеустрою та вирішено передати ФОП [PERSON] земельну ділянку, загальною площею 0,5243 га, в тому числі: під будівлями та спорудами - 0,0911 га, під проїздами, проходами та майданчиками - 0,4332, з кадастровим номером 5124110100:02:007:0459, яка розташована по [ADDRESS] , у довгострокову оренду строком на 49 років для розміщення та експлуатації основних, підсобних та допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури. Пунктом 3 зазначеного рішення ФОП [PERSON] зобов`язано укласти з міською радою договір оренди землі та зареєструвати його у встановлені законом строки. Однак, незважаючи на прийняте рішення ФОП [PERSON] договір оренди землі з Ренійською міською радою не уклав, речові права на земельну ділянку не зареєстрував, у зв`язку з чим не набув належного права користування вищезазначеною земельною ділянкою, а тому використовує її без достатніх правових підстав. У матеріалах справи відсутні докази укладення відповідачем договору оренди землі. Площа земельної ділянки з кадастровим номером 5124110100:02:007:0459, яка розташована по [ADDRESS] , у розмірі 0,5243 га була визначена проектом землеустрою, замовником якого був відповідач. Відповідач не є власником та постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдина можлива форма здійснення плати за землю як землекористувача, є орендна плата (ст. 14 Податкового кодексу України). Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 02 жовтня 2019 № 932/0/206-19, наданого Відділом у Ренійському районі Головного управління держгеокадастру в Одеській області - нормативна грошова оцінка (НГО) земельної ділянки по [ADDRESS] , кадастровий номер 5124110100:02:007:0459, якою користується фізична особа-підприємець [PERSON] , складає 2090552,50 грн. Рішенням Ренійської міської ради «Про місцеві податки та збори» від 31 січня 2017 року № 237-VII на території Ренійської міської ради з 01 січня 2017 року, встановлено орендну плату у розмірі 3 відсотків від НГО земельної ділянки. Рішенням Ренійської міської ради від 26 червня 2018 року № 465-VII «Про встановлення розмірів орендної плати за землю на 2019 рік на території Ренійської міської ради Ренійського району Одеської області» для земель промисловості для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд технічної інфраструктури (код 11.04) встановлено розмір орендної плати за землю - 6 відсотків НГО. Позивачем проведений аналіз надходжень орендної плати за землю до міського бюджету м. Рені, за результатами якого встановлено, що за період з 01 грудня 2018 року по 30 вересня 2019 року відповідачем не сплачено до міського бюджету плату за користування земельною ділянкою (орендну плату), що призвело до фактичного безоплатного отримання відповідачем послуг з користування земельною ділянкою, та як наслідок, одержання доходів в результаті використання зазначеної вище земельної ділянки у розмірі 98 332 (дев`яносто вісім тисяч триста тридцять дві) грн. 28 коп. Відповідно до ст.13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. У відповідності до вимог ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, у тому числі, розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Згідно зі ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. За змістом ст.ст. 122, 123, 124 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передання в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 ЗК України, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Ст. 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положеннями ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Пунктом 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України передбачено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом "д" ч. 1 ст. 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується приписами ЗК України. Так, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ч. 2 ст. 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (п. "е" ч. 1 ст. 141 ЗК України). За змістом глави 15 ЗК України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди. При цьому згідно зі ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до вказаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно. У даному випадку відповідач, як власник об`єктів нерухомого майна, користувався земельною ділянкою, на якій ці об`єкти розміщені, за відсутності оформленого відповідно до вимог чинного законодавства права користування цією земельною ділянкою, не сплачуючи орендну плату. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Таким чином, відповідач без достатньої правової підстави за рахунок позивача, який є власником земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тобто орендну плату, тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 у справі №629/4628/16-ц та від 20 листопада 2018 у справі №922/3412/17. Суд дійшов висновку про правильність здійсненого розрахунку розміру доходу від безпідставно набутого майна (у вигляді орендної плати), одержаного відповідачем за користування (без укладання договору оренди землі) земельною ділянкою загальною площею 0,5243 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за період з 01 грудня 2018 року по 30 вересня 2019 року, який складає 98 332 (дев`яносто вісім тисяч триста тридцять дві) грн. 28 коп. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривні 00 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved