Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

Позивачі Військовий прокурор Харківського гарнізону в інтересах держави уповноваженим органом якого є: Міністерство оборони України, Військовий інститут танкових військ національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» звернулися до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про стягнення суми витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі -21052,21 гривень та стягненя судового збору на користь прокуратури в розмірі 1762,00 гривні. В обґрунтування позову позивачі посилаються на те, що Міністерство оборони України, згідно ст. ст. 1 і 10 Закону України ''Про оборону України" є центральним органом виконавчої влади і військового управління в системі Збройних Сил України, які створені для озброєного захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України. Відповідно до ст. З Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, об'єднань, з'єднань, військових частин, установ та організацій. Згідно зі ст. ст. З, 15 Закону України "Про Збройні Сили України" фінансування Збройних Сил України, в тому числі факультету військової підготовки Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з положеннями ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин тим, що в них є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо. Оскільки «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Таким чином, пред'явлення даної позовної заяви про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у вищому військовому навчальному закладі курсанта [PERSON] є виключно захистом інтересів держави, оскільки саме з державного бюджету були здійснені витрати на його утримання під час навчання. Так, громадянин [PERSON] проходив навчання та військову службу на факультеті військової підготовки Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" (переформований у Військовий інститут танкових військ НТУ "ХПІ" Далі - Інститут) на посаді курсанта з 05 вересня 2017 року по 20 грудня 2017 року. Відповідно до розділу II "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України " (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з громадянином [PERSON] 05 вересня 2017 року строком на термін навчання (5 років) та останній зобов'язався продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п'яти років після закінчення навчання. 20 грудня 2017 року контракт про проходження військової служби, укладений між Міністерством оборони України в особі начальника факультету і відповідачем був достроково розірваний у зв'язку із небажанням продовжувати навчання. Частиною 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. У розвиток зазначених норм Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964 був затверджений «Порядок відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» (далі - «Порядку відшкодування витрат...»), який визначає механізм відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі .у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання), у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Відповідно до пунктів 3, 4 вказаного Порядку відшкодування витрат здійснюється вищим навчальним закладом у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У подальшому, на виконання зазначених норм Порядку відшкодування витрат, виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року №419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений «Порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах» (далі - «Порядок розрахунку витрат...»). Інститутом відповідно до вимог вищенаведених «Порядку відшкодування витрат...» та «Порядку розрахунку витрат...» були розраховані фактичні витрати, пов'язані з утриманням Відповідача в Інституті з дня його зарахування до Інституту по день виключення зі списків особового складу, загальна сума яких склала: 21052,21 гривень. Пунктом 7 «Порядку відшкодування витрат...», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964, визначено, що у разі відмови курсанта добровільно відшкодувати витрати стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку. Станом на день звернення до суду відповідач добровільно не відшкодував кошти пов'язані з його утриманням. У зв'язку з чим, позивачі, посилаючись на вимоги, передбачені контрактом, звернулися до суду з даною позовною заявою. Отже, невідшкодування на користь Військового інституту танкових військ НТУ "ХГЇЇ" відповідачем суми витрат, пов'язаних з його утриманням у навчальному закладі, тягне за собою порушення економічних і оборонних інтересів держави, що проявляється у створенні умов для невиконання видаткової частини Держбюджету та у кінцевому рахунку веде до зниження боєздатності Міністерства оборони України та позивачів зокрема. Невідшкодована на користь Військового інституту танкових військ НТУ "ХПГ Відповідачем сума витрат, пов'язаних з його утриманням в Інституті, - не отримані державою кошти на національну оборону, що, у свою чергу, завдає шкоду безпосередньо інтересам Держави. В судове засідання позивач військовий прокурор Харківського гарнізону не з'явився, надав суду заяву в якій підтримує позов у повному обсязі просить його задовольнити та справу розглядати без участі представників військової прокуратури, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник Міністерства оборони України в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Позивач представник Військового інституту танкових військ національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут» в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить позов задовольнити, справу розглядати за його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, з заявами про відкладення судового засідання в суд не звертався, тому суд вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутності відповідача з постановленням заочного рішення. Зі згоди позивачів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно положень ст. 76 ЦПК України, Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Як встановлено статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Стаття 79 ЦПК України, визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК вказує на те, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 29 березня 2018 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 12,00 годин 02 травня 2018 року. 23 червня 2018 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду на 23 липня 2018 року на 11 годин 00 хвилин. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] народився [INFO] року в с. Солоницівка Дергачівського району Харківської області, згідно паспорту серія [NUMBER], виданого 10 лютого 2009 року Солоницівським ВМ Дергачівського РВ УМВС України в Харківській області. Згідно витягу з наказу № 446 від 10.08.2017відповідач [PERSON], [INFO], який проходив строкову службу був зарахований за контрактом на навчання на перший курс факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут». 05 вересня 2017 року відповідач був зарахований в списки особового складу факультету на всі види забезпечення, на підставі наказу начальника факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету « Харківський політехнічний інститут», за № 208 від 05.09.2017. 11 грудня 2017 відповідач [PERSON] надав рапорт про відрахування його з числа курсантів через небажання продовжувати навчання. Наказом начальника факультету військової підготовки імені Верховної Ради України Національного технічного університету « Харківський політехнічний інститут» від 20 грудня 2017 року відповідача [PERSON] було відраховано з числа курсантів університету та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року за № 964 нараховані витрати, які підлягають відшкодуванню, що пов'язані з утриманням під час проходження військової служби (навчання) у розмірі 21052 ( двадцять одна тисяча п'ятдесят дві) гривні 21 копійка. Відповідно до розділу II "Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України " (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008, контракт про проходження військової служби (навчання) був укладений з громадянином [PERSON] 05 вересня 2017 року строком на термін навчання (5 років) та останній зобов'язався продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п'яти років після закінчення навчання. 20 грудня 2017 року контракт про проходження військової служби, укладений між Міністерством оборони України в особі начальника факультету і відповідачем був достроково розірваний у зв'язку із небажанням продовжувати навчання. Частиною 10 статті 25 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу" визначено, що курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку. У розвиток зазначених норм Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року №964 був затверджений «Порядок відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах» (далі - «Порядку відшкодування витрат...»), який визначає механізм відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищому військовому навчальному закладі .у разі дострокового розірвання контракту на проходження військової служби (навчання), у зв'язку з небажанням продовжувати навчання або порушенням дисципліни, а також у разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. Відповідно до пунктів 3, 4 вказаного Порядку відшкодування витрат здійснюється вищим навчальним закладом у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У подальшому, на виконання зазначених норм Порядку відшкодування витрат, виданий спільний наказ Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 року №419/831/240/605/537/219/534, яким затверджений «Порядок розрахунку витрат, пов'язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах». Інститутом відповідно до вимог вищенаведених «Порядку відшкодування витрат...» та «Порядку розрахунку витрат...» були розраховані фактичні витрати, пов'язані з утриманням Відповідача [PERSON] в Інституті з дня його зарахування до Інституту по день виключення зі списків особового складу, загальна сума яких склала: 21052,21 гривень, згідно довідки про нараховане грошове забезпечення курсанта першого курсу [PERSON] З огляду на викладене суд приходить до висновку, що оскільки відповідач розірвав контракт про проходження війської служби (навчання) та відрахований з числа курсантів через небажання продувжувати навчання за власним бажанням до закінчення строку навчання (5 років), то він відповідно до п.3 зазначеного порядку відшкодування, зобов'язаний відшкодувати витрати, пов'язані з його утриманням у вищому навчальному закладі. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування тверджень та розрахунків позивача. На час розгляду справи судом, відповідачем не надано даних, що свідчать про відшкодування зазначених витрат у добровільному порядку. Міністерство оборони України, згідно ст. ст. 1 і 10 Закону України ''Про оборону України" є центральним органом виконавчої влади і військового управління в системі Збройних Сил України, які створені для озброєного захисту суверенітету, незалежності та територіальної цілісності України. Відповідно до ст. З Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України організаційно складаються з органів військового управління, об'єднань, з'єднань, військових частин, установ та організацій. Згідно зі ст. ст. З, 15 Закону України "Про Збройні Сили України" фінансування Збройних Сил України, в тому числі факультету військової підготовки Національного технічного університету "Харківський політехнічний інститут" здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно з положеннями ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів громадянина або держави у випадках, визначених законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Відповідно до п.7 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964, у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення їх сум здійснюється у судовому порядку. Згідно зі ст. ст 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання. Згідно з ч. 1ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, виходячи з умов контракту та враховуючи наведені правові норми, відповідач [PERSON] повинен нести цивільно-правову відповідальність у вигляді відшкодування витрат, пов'язаних з його утриманням на факультеті. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи задоволення позовних вимог позивачів в повному обсязі, судовий збір, відповідно дост.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача. На підставі ст.ст. 525,526,530,625 ЦК УКраїни,

Outcome: approved