Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Служба у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 26 січня 2013 р. по 21 листопада 2015 р. Від шлюбу народився син- [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу мешкали окремо. Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина в розмірі ј частки заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 вересня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що відповідач жодного дня аліменти на утримання сина не сплачував, станом на 01 січня 2019 року заборгованість по аліментам складає 49518,75 грн., відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не інтересується його життям, станом здоров`я, навчанням, розвитком, не вітає зі святами, не телефонує, він відсторонився від дитини, не піклується про нього, не замається ним, проявляє повну байдужість до існування сина. Зазначила, що ніяких опорів зі своєї сторони щодо стосунків між батьком і сном не чинила, місце проживання сина відповідачу відомо і відповідач мав можливість відвідувати дитину, при бажанні брати до себе, приймати участь у вихованні, крім того у сина відсутні відносини не лише із батьком, але й дідусем та бабусею з боку батька, у зв`язку з цим просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав по відношенню до його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилась, представник позивача адвокат Бусуєк Л.А. надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, надала Висновок виконавчого комітету Лозівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , шлюб між ними розірвано, що підтверджується копією заочного рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 03.11.2015 року (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лозова реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції у Харківській області 05 листопада 2013 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Заочним рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 04.11.2015 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 вересня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.12). [PERSON] має заборгованість по аліментам станом на 01.01.2019 року в розмірі 4951,75 грн., що підтверджується копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] за період з 01.04.2016 року по [INFO] року, згідно виконавчого листа №629/4069/15-ц від 04.11.2015 року, виданого Лозівським міськрайонним судом Харківської області ( а.с.13-14). З довідки КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області від 02.01.2019 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрований разом з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Відповідно до довідки Дошкільного навчального закладу ( ясла-садок) №6 «Посмішка» Лозівської міської ради Харківської області від 19.12.2018р. № 01-33/128 [PERSON] , [INFO] є вихованцем вказаного дошкільного навчального закладу (а.с.16). Відповідно до характеристики від 28 грудня 2018р. за № 01-33/135 Лозівського дошкільного навчального закладу ( ясла-садок) №6 «Посмішка» [PERSON] є відвідувачем вказаного дошкільного закладу з 03 вересня 2015р. по теперішній час. Всебічно розвинений, фізично загартований, психологічно урівноважений. Дошкільний заклад відвідує регулярно. Охайний, доглянутий, працелюбний, життєрадісний. Розумовий розвиток відповідає віку та програмі, допитливий, комунікабельний, у нього розвинене почуття товариства та любові до рідних. Мати цікавиться життєдіяльністю сина в дошкільному закладі, завжди присутня на заходах які проводяться в дитячому садку, створює належні умови для виховання та розвитку дитини. Приводить в дошкільний заклад і забирають хлопчика мати та бабуся. Тато [PERSON] жодного разу у дошкільному закладі не з`являвся. На батьківських зборах і на святах, був відсутній(а.с.17). Відповідно до характеристики учня школи фінансів Дитячого центру «CLEVER» [PERSON] навчається у Дитячому центрі з вересня 2018р., вивчає англійську мову, театральне мистецтво та підготовку до школи. За цей період зарекомендував себе як талановита дитина. Мати та бабуся беруть активну участь у його вихованні: відвідують центр, батьківські збори та різні заходи. Небайдужі у вихованні хлопця. Батько жодного разу не цікавився успіхами сина з вищезазначених дисциплін. В центрі ніколи не з`являвся(а.с.18). Згідно копії повідомлення на адвокатський запит КНП «Лозівський центр первинної медико-санітарної допомоги» Лозівської міської ради Харківської області від 15.02.2019р. за № 104, [PERSON] на диспансерному обліку не перебуває. В разі хвороби за медичною допомогою дитина звертається в супроводі матері. Мати всі рекомендації лікаря виконує в повному обсязі. Зауважень з боку медичних працівників немає (а.с.20). З протоколу індивідуальної психологічної діагностики [PERSON] , [INFO] , вбачається, тиску з боку матері на дитину щодо формування думки про біологічного батька не виявлено, хлопчик майже нічого не знає про свого біологічного батька, до цього часу майже не спілкувався, встановити чи має дитина бажання спілкуватись з біологічним батьком однозначно неможливо (а.с.22-24). З висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] за № 02-13-711343 від 29.07.2019 року вбачається, що виконавчий комітет Лозівської міської ради Харківської області, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] ( а.с.51-53). Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім`ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п`ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч.1,4 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими доказами, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст.169 Сімейного кодексу України). Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, покладених ст.150 СК України, відносно малолітньої дитини.

Outcome: approved