Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа - Банк» звернулося до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення. Просить суд в рахунок стягнення заборгованості [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Ф Альфа - Банк» за кредитним договором № 2709/0208/71-069 від 19.02.2008 року у розмірі 64 916,52 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом становить 52 777,00 доларів США; заборгованість по відсоткам становить 12 139,52 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження» встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна; Виселити без надання іншого житла [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; Відстрочити виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Свої вимоги мотивували тим, що 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. 15.06.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ПАТ «Альфа Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 19.02.2008 № 2709/0208/71-069 позичальником згідно якого є [PERSON]. 19.02.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], уклали Кредитний договір № 2709/0208/71-069. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобов'язується надати Боржнику кредит у сумі 75 000,00 доларів США, а Відповідач 1 зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у сумі 75 000,00 (Сімдесят п'ять тисяч) дол. США. В свою чергу, Відповідач 1, неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 23.12.2015 має прострочену заборгованість, а саме: за кредитом - 52 777,00 (П'ятдесят дві тисячі сімсот сімдесят сім доларів США 00 центів) дол. США; за відсотками - 12 139,52 (Дванадцять тисяч сто тридцять дев'ять доларів США 52 центи) дол. США, що підтверджується розрахунком заборгованості. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, 19.02.2008 року ВАТ «Сведбанк» та Відповідач 1, уклали Іпотечний договір № 2709/0208/71-069-Z-1, відповідно до якого остання передала Банку в іпотеку наступне майно, а саме: квартиру під [ADDRESS]. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 531 826,00 (п'ятсот тридцять одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просив розглянути справу в заочному порядку. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надав письмову заяву з прохання слухати справу за його відсутності, проти задоволення позовної заяви заперечує, так як це призведе до грубого порушення майнових прав малолітньої дитини [PERSON]. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів що у даному випадку вбачається за доцільне. Дослідив в судовому засіданні матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. Судом встановлено, що 19.02.2008 року ВАТ «Сведбанк» (правонаступник - ПАТ «Сведбанк») та [PERSON], уклали Кредитний договір № 2709/0208/71-069. Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобов'язується надати Боржнику кредит у сумі 75 000,00 доларів США, а Відповідач 1 зобов'язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором(а.с. 5-11). Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, 19.02.2008 року ВАТ «Сведбанк» та Відповідач 1, уклали Іпотечний договір № 2709/0208/71-069-Z-1, відповідно до якого остання передала Банку в іпотеку наступне майно, а саме: квартиру під [ADDRESS]. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 531 826,00 (п'ятсот тридцять одна тисяча вісімсот двадцять шість) грн(а.с. 13-17). 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно п. 2.1. цього Договору Продавець погоджується продати (відступити) Права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець цим погоджується купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити Загальну купівельну ціну. Також, згідно цього Договору пава вимоги переходять від продавця до Покупця, та обов'язки Продавця передати Права Вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та покупцем Акту приймання-передачі Прав вимоги.(а.с. 36-50) 15.06.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно умов цього договору Продавець погоджується продати Права вимоги та передати їх Покупцю, а Покупець погоджується купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити Загальну Купівельну ціну. Також, згідно умов цього Договору, Права вимоги переходять від продавця до покупця, та обов'язки передати Права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та Покупцем Акту приймання-передачі Прав вимоги.(а.с. 51-57) Згідно розрахунку заборгованості станом на 23.12.2015 року борг [PERSON] перед ПАТ «Альфа Банк» за Кредитним договором № 2709/0208/71-069 від 19.02.2008 року становить 64 916,52 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом становить 52 777,00 доларів США; заборгованість по відсоткам становить 12 139,52 доларів США(а.с. 24-25) Відповідно до довідки Форми №3 виданої Центром комунального сервісу № 97 від 09.02.2015 року, в квартирі що знаходиться за адресою: [ADDRESS] зареєстровані та проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON].(а.с. 23) Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (пеня, штрафи), порукою, гарантією, заставою, тощо, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦПК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ч.3 ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до висновку про вартість майна, яка була надана ТОП «Консалтинговий центр «МАКОМ» станом на 23.12.2015 року, вартість квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 913 624, 00 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотеко держатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавецм обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання-звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно з п.п. 4.1-4.6 договору іпотеки нерухомого майна у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань основного договору, що обумовлює основне зобов'язання, іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 38 Закону України "Про іпотеку" якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотеко держателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотеко держатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотеко держатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків. Протягом тридцяти денного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки,вправі письмово повідомити іпотеко держателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дні отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлення надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог. Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладання договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотеко держателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцяти денного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету ії прав і вимог. Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотеко держатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій інший особі на власний розсуд. Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладення договору купівлі-продажу здійснюються іпотеко держателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що передбачає право іпотеко держателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотеко держателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю. Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотеко держателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки. Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов'язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку" У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ст. 41 Закону України "Про іпотеку" реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Публічним акціонерним товариством «Альфа - Банк» на адресу відповідачів було направлено вимогу про усунення порушень про добровільне виселення з квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв'язку зщ невиконанням умов кредитного договору № 2709/0208/71-069 від 19.02.2008 року, однак дана вимога виконана відповідачами не була.(а.с. 26-35) Відповідно до статті 109 ЖК України Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно достатті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Відповідно до статті 40 Закону України "Про іпотеку" Звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Враховуючи, що позичальником не виконувалися зобов'язання за кредитним договором у позивача виникло право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки згідно договору іпотеки від 19.02.2008 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О.В. 19.02.2008 року та зареєстровано в реєстрі за № 255. Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304 - VІІ від 03.06.2014 року. Відповідно до ч.1 вищевказаного Закону визначено, що протягом його дії: 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/ майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Щодо проживання в квартирі малолітньої дитини, то відповідно до ст. 17 Закону України "Про охорону дитинства" батьки не мають права без дозволу органа опіки й піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від приналежних дитині майнових прав, здійснювати розділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини поручництвом, видавати письмові зобов'язання. Однак, як вбачається з матеріалів справи, малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований вже після укладення кредитного договору та договору іпотеки. Отже, [PERSON], [INFO], майнових прав щодо забезпеченої договором іпотеки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не має і тому не вбачається перешкод для виселення її з батьками. Також, суд задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки врахував висновки Вищого спеціалізованого суду України, викладених в ухвалі від 23.09.2015 р., винесеної по вказаній цивільній справі, відповідно до якої поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстроченням виконання зобов'язання. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, той не може бути мотивом для відмови в позові, а є правою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами. Які здійснюють примусове виконання рішень про звернення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа - Банк» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судові витрати підлягають розподілу в порядку, визначеному ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: approved