Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

30 березня 2015 року, Публічне акціонерне товариство „Всеукраїнський банк розвитку" звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за Кредитним договором №IKAPNABG.40578.001 від 08 червня 2012 року у розмірі 135078,54 грн. Мотивуючи свої вимоги тим, що 08.06.2012 року між ПАТ ,,Всеукраїнський банк розвитку" та [PERSON] було укладено кредитний договір № IKAPNABG.40578.001 відповідно до якого банк надав [PERSON] у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності грошові кошти у сумі 99900 грн. З теміном користування кредитом до 07.06.2017 року з процентною ставкою 17,50 річних. ПАТ ,,Всеукраїнський банк розвитку" свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі. В свою чергу, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконала, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає. У зв`язку з зазначеними порушеннями позичальник [PERSON] станом на 11.02.2015 року має заборгованість - 135078,54 грн., яка складається : 57981,65 грн. - поточна заборгованість по тілу кредиту; 23474,27 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 1165,04 грн. поточна заборгованість по процентам; 17600,99 грн. - прострочена заборгованість за процентами; 18206,59 грн. сума пені; 16650 сума штрафу. 12 травня 2015 року, Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ „Всеукраїнський банк розвитку" до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ ,,Всеукраїнський банк розвитку" заборгованість за кредитним договором в сумі 135078,54 грн.. та 243,60 грн. судового збору (а.с.57-60). На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 19 квітня 2018 року, заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 травня 2015 року, ухвалене в межах розгляду цивільної справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, - скасовано (а. с. 140-142). Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17 травня 2018 року допущено процесуальне правонаступництво первісного позивача Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський банк розвитку» його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», в межах розгляду цивільної справи Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський банк розвитку» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а. с. 181-183). Представник позивача ТОВ «Довіра та Гарантія» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити (а.с. 205). Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у відзиві до позовної заяви, який долучено до матеріалів справи (а. с. 163). 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Відповідно до п.9 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VIII від 03.10.2017 року, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення. Згідно п. 4 ст. 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність", банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Кредитний договір є різновидом договору позики, тому до правовідносин, що виникають на його основі, застосовуються ті ж правила, що діють для договорів позики. Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 08 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено Кредитний договір № IKAPNABG.40578.001. (а. с. 9-11) Відповідно до умов Кредитного договору, Банк на умовах, визначених цим Договором, надає Позичальнику у тимчасове, платне користування грошові кошти в сумі 99900,00 грн. з метою придбання автомобіля, з терміном користування кредиту до 07 червня 2017 року, зі сплатою відсотків у розмірі 17,50 % річних (п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 Кредитного договору). Період сплати кредиту, комісій, та процентів: з 1-го по 10 те число кожного місяця, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті кредиту, комісій, та процентів у зазначений строк, вони вважаються простроченими. Повернення кредиту здійснюється шляхом здійснення платежу на транзитний рахунок, зазначений в п. 1.8 Кредитного договору. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що виплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісяця, в період сплати позичальник повинен надавати Банку кошти відповідно до графіку погашення кредиту (додаток №2) для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, щомісячної комісії за надання кредитних ресурсів (п. п. 2.4, 2.5 Кредитного договору) Згідно п. 3.1.11 Кредитного договору, при виникненні кожного з наступних подій, зокрема, порушення позичальником зобов`язань, передбачених умовами даного Договору, у т. ч. при порушенні цільового використання коштів, банк на власний розсуд має право: зокрема: б) розірвати договір у судовому порядку. При цьому, в останній день договору Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, комісію хї відсотки за фактичний строк його користування у повнеому обсязі виконати інші зобов`язання за договором; та/або, в) згідно ст. 651 Цивільного кодексу України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням Позичальникові відповідного повідомлення. У зазначеному в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому в останній день дії Договору Позичальник зобов`язується повернути Банку суму кредиту в повному обсязі, комісію та відсотки за фактичний строк користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від Договору не звільняє боржника від відповідальності за порушення зобов`язань; та/або, в) звернути стягнення на предмет застави відповідно до діючого законодавства. Банк має право стягнути Кредит до настання дати, передбаченої п. 1.3 Договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених п. 3.1.11. Згідно п. 6.1 Кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом, Банк нараховує Позичальнику відсотки в розмірі подвійної процентної ставки, що зазначена в п. 1.4 цього Договору, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. При розрахунку приймається: рік - 360 днів, місяць - рівний календарній кількості днів. Банк має право нараховувати позичальнику штраф у розмірі 2% від суми кредиту зазначеного в п. 1.2 цього договору у разі невиконання чи неналежного виконання позичальником п. 4.2.3, 4.2.5, 4.2.6, 4.2.10, 4.2.11 цього Договору за кожний факт порушення. (п. 6.2 Кредитного договору) Відповідно до п. 6.3 Кредитного договору, за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії Банк нараховує Позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань за Кредитним договором Кредитний договір № IKAPNABG.40578.001. від 08.06.2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] укладено Договір застави рухомого майна № ZXA019500.40578.002 від 08.06.2012 року, відповідно до якого, предметом цього Договору є надання Заставодавцем в заставу майна, опис якого зазначений в п. 35.4 цього Договору в забезпечення виконання зобов`язання позичальника перед заставодержателем, в силу чого заставодержатель має право в разі невиконання Позичальником зобов`язань забезпечених заставою, одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмету застави переважно перед іншими кредиторами Заставодавця. Відповідно до ст. 3.1.15 Кредитного договору, Банк має право здійснювати відступлення прав вимоги за даним договором третім особам письмово повідомивши про даний факт Позичальника протягом 5-ти днів. Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (Відповідно до ст. 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття „продаж дебіторської заборгованості" та „продаж прав боргових вимог". Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України, є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як убачається з матеріалів справи, 06 лютого 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» укладено Договір №103 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, відповідно до умов якого, за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває в обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, зазначених у Додатку №1 до цього Договору, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків, або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обовфяязки Боржників за кредитними договорами з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та в порядку, визначених цим Договором (а.с. 105-107) Відповідно до Додатку до Договору відступлення прав вимоги №103 від 06.02.2018 року ПАТ „Всеукраїнський банк розвитку»" передав, а ТОВ „Довіра та Гарнтія» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № IKAPNABG.40578.001. від 08.06.2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський банк розвитку» та [PERSON] (а.с. 108). На підставі постанови Правління НБУ від 27.11.2014 року № 743 ,,Про віднесення ПАТ ,,Всеукраїнський банк розвитку" до категорії неплатоспроможних , виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.11.2014 року № 132 ,,Про затвердження тимчасової адміністрації у ПАТ ,,ВБР" згідно з яким 28.11.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ ,,Всеукраїнський банк розвитку". Відповідно до положень статей 1077, 1078 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 1081 Цивільного кодексу України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Зі змісту вказаної норми вбачається, що виконання боржником грошового зобов`язання фінансовому агенту (фактору) звільняє його від виконання зобов`язань перед клієнтом (первісним кредитором) лише у випадку, коли оплата здійснена з дотриманням правил цієї статті, визначених як частиною першою, так і частиною другою. Відповідно до ч.1 ст.1085 Цивільного кодексу України якщо фактор пред`явив боржнику вимогу здійснити платіж, боржник має право пред`явити до заліку свої грошові вимоги, що ґрунтуються на договорі боржника з клієнтом, які виникли у боржника до моменту, коли він одержав повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові. Відповідно до ч. 2 ст. 516 Цивільного кодексу України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Висуваючи заперечення проти позову, відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву вказала, що при зверненні з даним позовом до суду банком приховано той факт, що у відповідності до умов Кредитного договору та Договору застави транспортного засобу, відповідачем було передано до банку предмет застави, а саме, автомобіль Cherry, 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , про що складено відповідний акт від-приймання автомобіля від 07 березня 2014 року, крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості, не відображена ціна, за якою було продано даний автомобіль, лише, отримавши виписку по особовому рахунку, можна відстежити зарахування в порядку погашення заборгованості на суму 57000,00 грн. 26.07.2016 року. За таких обставин, позивач вважає, що продаж автомобіля після двох років, спричинене бездітністю працівників банку завдало шкоди відповідачці, яка полягає у значному зменшенню розміру предмету застави, що призвело до незаконного нарахування процентів та штрафів по кредитному договору. За умовами п. 2 Договору застави рухомого майна № ZXA019500.40578.002 від 08 червня 2012 року, за цим договором застави забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором. Строк, розмір кредиту, цілі, відсотки, комісії за надання фінансового інструменту, комісії за надання кредитних ресурсів, розмір щомісячних платежів, період сплати, порядок погашення заборгованості, відсотки за дострокове погашення кредиту за цим договором, зазначені у п.п. 35.1, 35.2 цього Договору. Максимальний розмір вимог, яка забезпечується заставою за цим договором складає 151354,95 грн. (п. 35.3 Договору). Заставна вартість предмету застави становить 111000,00 грн. (п. 35.5 Договору). Відповідно до п. 17.10 Договору застави, у випадку порушення заставодавцем будь - яких зобов`язань за кредитним договором чи/або заставодателем за цим договором Заставодевець зобов`язаний: у строк 7 днів передати предмет застави Заставодержателю по акту прийому - передачі. Відповідно до п. 26 Договору застави, звернення стягнення на предмет застави за вибором банку здійснюється будь - яким із способів, в т.ч. шляхом продажу предмета застави Заставодержателем з укладенням договору купівлі - продажу з третьою особою. У відповідності до п. 26 Договору застави, у випадку, коли суми вирученої від продажу предмета застави недостатньо для повного задоволення вимог банку, останній має право одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення своїх вимог з іншого майна заставодавця у першу чергу перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 1. Закону України «Про заставу» застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор(заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно ст. 3 Закону України «Про заставу» застава застосовується у разі забезпеченні будь-якої дійсної існуючої або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень. За змістом положень ст. 3 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов`язки, встановлені законом та/або договором. Вимоги до правочину, на підставі якого виникає обтяження, встановлюються законом. Відповідно до ст.ст. 589, 590 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 3.1.13 Кредитного договору, Банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої п. 1.3 даного договору, у т.ч. шляхом звернення стягнення на заставлене майно. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється, зокрема, шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення. Сторони дійшли згоди про можливість звернення стягнення на Предмет застави в позасудовому порядку. У разі застосування позасудових засобів звернення стягнення у випадках, зазначених в. п. 3.1.13 цього Договору, Банк надсилає Позичальнику повідомлення відповідно до ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Згідно з Акту приймання - передачі автомобіля від 07 березня 2014 року, [PERSON] передала, а ПАТ «ВБР», в особі [PERSON] , прийнято легковий автомобіль Chery Easter д.н.з. [NUMBER] року випуску, номер кузова [NUMBER] . (а. с. 167) Відповідно до ст.. 545 Цивільного кодексу України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів. Як з`ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» скористався своїм правом дострокового стягнення з [PERSON] заборгованості по кредитному договору шляхом продажу предмету застави, який було передано банку 07 березня 2014 року відповідно до Акту приймання - передачі автомобіля, в той же час, при зверненні з даним позовом до суду, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які могли свідчити про продаж автомобіля у встановленому законом порядку, як і повідомлення відповідача про проведення торгів по предмету застави, так і ненадання позивачем розписки щодо виконання відповідачем боргових зобов`язань, в той же час, з моменту звернення з даним позовом до суду позивачем безпідставно нараховувались відсотки по простроченому кредиту. Надаючи оцінку вимогам позивача в частині стягнення відсотків, суд враховує, що позивачем заявлено вимогу про стягнення загальної суми боргу за кредитом яка станом на 11 лютого 2015 року становить 57981,65 грн. - поточної заборгованості за кредитом, та 23474,27 грн. простроченої заборгованості по тілу кредиту, яку погашено за рахунок продажу предмета застави, а відносно нарахованих відсотків в загальному розмірі 18766,03 грн. позивачем не надано належного розрахунку та не визначено період нарахування відсотків, що унеможливлює надати оцінку вимогам позивача в цій частині, оскільки в даному випадку нарахування відсотків має здійснюватись з дотриманням умов п. 2.8 Кредитного договору. Виходячи з предмету позовних вимог, позивачем окремо пред`явлено позовні вимоги про стягнення з [PERSON] 18206,59 грн. пені та 16650,00 грн. штрафу. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у цивільній справі № № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. З огляду на викладене суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ПАТ ТОВ «Довіра та Гарантія» в частині стягнення з відповідача 18206,59 грн. пені та 16650,00 грн. штрафу. Відповідно до частини першої ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. ( ст.2 Цивільного процесуального кодексу України) Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.. (ст. 5 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про стягнення заборгованості є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed