Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], в якому з урахуванням уточнень просить: визнати [PERSON] іпотекодавцем по договору іпотеки № 851/11/27-11/5-290 від 09.12.2005 року; звернути стягнення за іпотечним договором № 851/11/27-11/5-290 від 09.12.2005 року на нерухоме майно, а саме квартиру, загальною площею 66,1 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд, 2, кв. 112, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленою ст. 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, задовольнивши за рахунок іпотеки вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» станом на 19.03.2015 року за кредитним договором № 851/10/27-11/5-152 від 09.12.2005 року у розмірі 1\~437\~426,29грн.; покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 09.12.2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 851/10/27-11/5-152, відповідно до якого позивач передав третій особі у тимчасове користування грошові кошти в сумі 50 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 08.12.2020 року зі сплатою 12,75 процентів річних. Додатковою угодою № 2 до договору сторони погодили, що [PERSON] банком надано грошові кошти у розмірі 53292,92 доларів США з кінцевим терміном повернення 08.12.2025 року зі сплатою 14 процентів річних. До теперішнього часу [PERSON] своїх зобовязань щодо повернення коштів не виконала, станом на 19.03.2015 року заборгованість по договору № 851/10/27-11/5-152 складає 1\~437\~426,29грн., з яких 1\~015\~063,61 заборгованість за кредитом, 275667грн. заборгованість за відсотками, 74716,09грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 71979,70грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків. З метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору між позивачем та [PERSON] 09.12.2005 року укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого в іпотеку передане майно, а саме: квартира за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд, 2, кв. 112. 03.02.2015 року банку стало відомо, що квартиру відчужено без згоди іпотекодавця, на цей час власником майна є відповідач [PERSON] Посилаючись на приписи ст. 23 Закону України «Про іпотеку», позивач зазначає, що наступний набувач майна стає іпотекодавцем та несе всі його права та обовязки. У судовому засіданні представник ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач надав заперечення проти позову, в яких просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що стаття 23 Закону України «Про іпотеку» передбачає можливість її застосування у разі переходу права власності на майно від іпотекодавця та у разі наявності обтяження майна іпотекою. Спірне майно, яке було предметом іпотеки, відчужене в процесі ліквідаційної процедури в порядку, передбаченому Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Закон України «Про іпотеку» не підлягає застосуванню в процедурі банкрутства. З моменту відкриття ліквідаційної процедури всі без винятку обтяження майна, що було включено до ліквідаційної маси, підлягали скасуванню, в тому числі і обтяження іпотекою. На момент укладання договору купівлі-продажу спірної квартири за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд, 2, кв. 112, обтяження іпотекою було скасовано, тому відповідач не є іпотекодавцем вказаного майна, і положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» в даному випадку застосовані не можуть бути. Крім того, відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності, в якій він зазначає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню через пропуск позивачем строку звернення до суду. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду у березні 2015 року за межами загального строку позовної давності щодо вимог по сплаті щомісячних платежів, строк яких настав до 23.03.2012 року. Представник відповідача [PERSON] у судове засідання 26.10.2015 року не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Треті особи - [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 09.12.2005 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 851/10/27-11/5-152, відповідно до якого позивач передав третій особі у тимчасове користування грошові кошти в сумі 50 000 доларів США з кінцевим терміном повернення 08.12.2020 року зі сплатою 12,75 процентів річних. Додатковою угодою № 1 до договору з 20.10.2008 року змінено процентну ставку за користування кредитом. Додатковою угодою № 2 від 25.06.2009 року до договору сторони договору дійшли згоди щодо внесення змін до кредитного договору. Зокрема, погоджено, що банк надає [PERSON] грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності в сумі 53292,92 доларів США з кінцевим терміном повернення до 08.12.2025 року зі сплатою 14 процентів річних. Крім того, визначено, що погашення кредиту здійснюється до 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 січня 2006 року, згідно з встановленим у договорі графіком. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 1062 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, якщо при цьому були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що третя особа [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості за кредитним договором не здійснила, внаслідок чого на станом на 19.03.2015 року склалась заборгованість по кредитному договору № 851/10/27-11/5-152, а саме: 43570,97 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.03.2015 року складає 1\~015\~063,61грн., - заборгованість за кредитом, та 11832,83 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.03.2015 року складає 275 667грн, - заборгованість за відсотками. При цьому, з матеріалів справи вбачається, що відповідач просить застосувати до позовних вимог наслідки пропуску строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Верховний Суд України у постанові від 06.11.2013 року по справі № 6-116цс13 зазначив, що, відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Як вбачається з п. 1.1.1 додаткової угоди № 2 до кредитного договору, позичальник зобов'язався здійснювати погашення суми заборгованості в наступному порядку: до 10 числа кожного місяця, починаючи з 10 січня 2006 року, згідно з встановленим у договорі графіком. Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами до 10 числа кожного місяця у сумі 233 долари США, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. У судовому засіданні представник банку [PERSON] пояснила, що позови про стягнення заборгованості за кредитним договором № 851/10/27-11/5-152 до суду не пред'являлись. Враховуючи, що з даним позовом до суду ПАТ "Укрсоцбанк" звернулось 25.03.2015 року (згідно штемпеля відділення звязку на конверті), суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитом, по процентам за користування кредитом за період до 25.03.2012 р. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено поважність причин пропуску позовної давності. Приймаючи до уваги, що позичальник третя особа [PERSON] зобов'язання з погашення кредиту у визначені строки не виконала, суд дійшов висновку, що в межах строку позовної давності заборгованість по кредитному договору № 851/10/27-11/5-152 складає: 38211,97 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.03.2015 року складає 890216,62грн., - заборгованість за кредитом, та 1154,24 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.03.2015 року складає 26890,06грн., - заборгованість за відсотками. В зв'язку з порушенням [PERSON] умов договору позивачем на підставі кредитного договору нараховано штрафні санкції, а саме: 74716,09грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 71979,70грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків. У відповідності до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В межах строку позовної давності за період з 25.03.2014 року штрафні санкції склали: 74093,60грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 71292,42грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків. Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку». Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У відповідності до приписів ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. З матеріалів справи судом встановлено, що з метою забезпечення належного виконання умов кредитного договору № 851/10/27-11/5-152 між позивачем та [PERSON] 09.12.2005 року укладено іпотечний договір № 851/11/27-11/5-290, відповідно до умов якого в іпотеку передане майно, а саме: квартира за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд, 2, кв. 112. Згідно з умовами п. 2.4.3 іпотечного договору іпотекодержатель здобуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобовязання. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] визнав, що право власності на предмет іпотеки на цей час зареєстровано за [PERSON] Право власності набуто відповідачем на наслідками проведення відкритих торгів. Таким чином, [PERSON] набув статусу іпотекодавця за іпотечним договором № 851/11/27-11/5-290 та має всі права і несе всі обов'язки іпотекодавця. Враховуючи, що [PERSON] взяті на себе зобовязання за кредитним договором № 851/10/27-11/5-152 належним чином не виконала, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 851/11/27-11/5-290, право власності на яке зареєстровано за [PERSON], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 39 зазначеного Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України Про іпотеку, так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відносно доводів відповідача про те, що на момент укладання договору купівлі-продажу спірної квартири за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд, 2, кв. 112, обтяження іпотекою було скасовано, тому відповідач не є іпотекодавцем вказаного майна, і положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку» в даному випадку застосовані не можуть бути, суд зазначає наступне. З пояснень представників сторін у судовому засіданні встановлено, що предмет іпотеки - квартира, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський в'їзд[ADDRESS], включена до ліквідаційної маси в межах справи про банкрутство повного товариства "[PERSON] і компанія" і відчужена відповідачеві за наслідками проведення Товарною біржею "Ресурс-Інформ" 30.05.2014 року відкритих торгів у формі аукціону. Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.08.2015 року визнано незаконними дії ліквідатора повного товариства "[PERSON] і компанія" [PERSON] з включення до ліквідаційної маси та продажу трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський в'їзд[ADDRESS]. Визнано недійсними результати відкритих торгів у формі аукціону, оформлених Товарною біржею "Ресурс-Інформ" протоколом від 30.05.2014 року з продажу трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський в'їзд[ADDRESS]. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини. Зокрема, в ухвалі господарського суду Харківської області від 05.08.2015 року встановлено, що постановою господарського суду Харківської області від 24 грудня 2013 року Повне товариство "[PERSON] і Компанія" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії [PERSON]. Спірну квартиру включено до ліквідаційної маси. Згідно відомостей щодо результату проведення аукціону проведення відкритих торгів у формі аукціону, розміщеної на офіційному сайті Товарної біржі "Ресурс - Інформ", Лот № 1: трьохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський в'їзд[ADDRESS], було реалізовано за ціною 147 217,60 грн. без ПДВ. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, 30.05.2014 р. приватним нотаріусом [PERSON] внесено запис, що власником квартири, що знаходиться за адресою: м. Харків, Фесенківський в'їзд[ADDRESS], є [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності № 883, виданого 30.05.2014 р. приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] Згідно з ч.4 ст. 42 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобовязаннями, які воно забезпечує. Відповідно до частини восьмої статті 90 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у разі визнання фізичної особи банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно фізичної особи, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення, та майно, яке перебуває у заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності. Згідно із частинами першою, десятої статті 91 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» одночасно з прийняттям заяви про порушення справи про банкрутство фізичної особи господарський суд накладає арешт на майно фізичної особи, за винятком майна, на яке згідно із законодавством України не може бути звернено стягнення, та майна, що перебуває в заставі з підстав, не пов'язаних із здійсненням такою особою підприємницької діяльності. Продажу підлягає все майно фізичної особи, за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси, якщо інше не передбачено цим Законом. Оскільки іпотечний договір № 851/11/27-11/5-290 від 09.12.2005 року укладено між банком та [PERSON] як фізичною особою, а боржником у ліквідаційній процедурі є фізична особа-підприємець [PERSON], тому обмеження стосуються саме того майна, яке використовувалось нею як суб'єктом підприємницької діяльності, а не фізичною особою і обмеження щодо якого випливають з реалізації його прав і обов'язків саме як фізичної особи. Таким чином, реалізація майна, що є предметом іпотеки, яка проведена в межах ліквідаційної процедури, не припиняє іпотеку, тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет іпотеки до іншої особи, отже, на нього може бути звернено стягнення з підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку». З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог.

Outcome: partial