Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить: стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Обслуговуючого кооперативу «Темп-2» заборгованість за спожиті комунальні послуги в розмірі 2069,54 грн., індекс інфляції за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 714,55 грн., 3% річних за невиконання грошового зобов`язання в розмірі 219,56 грн.; стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь Обслуговуючого кооперативу «Темп-2» судові витрати які поніс позивач, станом на дату винесення судового рішення по даній справі. Посилається в позові на те, що 04 листопада 1962 року був створений Житлово-будівельний кооператив «Темп-2», назва якого 06 грудня 2004 року відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР №186 від 30 квітня 1985 року була змінена на Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив «Темп-2». 13 лютого 2015 року загальними зборами членів Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Темп-2» було прийнято рішення про його ліквідацію з правом передачі всіх активів, прав та обов`язків до іншої неприбуткової організації відповідного виду - Обслуговуючого кооперативу «Темп-2». Передача прав та обов`язків від ОЖБК «Темп-2» до ОК «Темп-2» відбулася 01 червня 2015 року. Вказує, що згідно акта приймання-передачі карток паспортного обліку (Ф.16) від 13.02.2017 за місцем знаходження житлового будинку [ADDRESS] у квартирі [NUMBER] прописана з 04.02.2014 [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.12.2004, реєстр. № 8-2401, право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бузиновською Р.К. 21.10.1999 р., реєстр. № 2704, зареєстрованого в КМБТІ 03.11.1999 р. за № 293/30546, належала [PERSON] , померлому [INFO] . Вказує, що відповідно до договору довічного утримання від 03.02.2005, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , посвідченого державним нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Гриценко С.М., за реєстр. № 7-139, Після смерті [PERSON] [INFO] , право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] з 18.11.2010 належить [PERSON] , що підтверджено витягом про державну реєстрацію прав № 28051617 від 18.11.2010. Зазначає, що згідно інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 160767521 від 23.03.2019 право власності на квартиру [ADDRESS] в реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке ведеться з 01.01.2013, станом на даний час зареєстровано за [PERSON] , [INFO] . Вказує, що відповідачі проживають у вказаній квартирі, користуються комунальними послугами, однак плату за надані послуги вносять нерегулярно. Просить врахувати, що зобов`язання відповідачів щодо оплати за комунальні послуги перед ОЖБК «Темп-2» за період до 01.06.2015 р. в розмірі 546,94 грн. були передані ОК «Темп-2» 01.06.2015, у зв`язку з чим ці зобов`язання у відповідачів щодо оплати заборгованості в розмірі 546,94 грн. виникли з 01.06.2015 вже перед ОК «Темп-2». З моменту прийняття зобов`язань позивача на себе по обслуговуванню будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг у відповідачів виник борг за отримані, але не сплачені послуги, ще на 1522,60 грн. станом на 01.04.2017. Згідно довідки КП ГІОЦ № 02-93 від 05.01.2017, з яким ОК «Темп-2» уклало договір надання послуг обробки та розщеплення платежів мешканців за комунальні послуги, розробка рахунків, перевірка правильності нарахувань та виплат заборгованість відповідачів перед ОК «Темп-2» за період з січня 2014 року станом на 31.12.2016 за спожиті комунальні послуги склала 1131,82 грн. Просить врахувати, що відповідно до акта приймання-передачі майна від 31 березня 2017 року житловий будинок [ADDRESS] був переданий з управління ОК «Темп-2» в управління ОСББ «АВІА». Також в акті зазначено, що заборгованість відповідачів станом на 01.04.2017 за спожиті комунальні послуги в розмірі 2069,54 грн. згідно довідки № 0233-61 від 03.09.2018 залишається на балансі ОК «Темп 2», право на стягнення з боржників в судовому та позасудовому порядку залишається у позивача. Виходячи з цього, просить позов задовольнити, стягнути суму заборгованості, а також інфляційні втрати та річні в зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачами зобов`язань. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 02.04.2019 зазначена справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Усатовій І.А. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 08.04.2019 відкрито спрощене позовне провадження в справі. Визначено відповідачам строк на подання відзиву на позовну у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Відзив на позовну заяву відповідачами не подано Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження учасники справи в судове засідання не викликались. 28.02.2020 представником позивача подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. В обґрунтування заяви вказано, що станом на дату подання заяви відповідачі не розрахувалися повністю та/чи частково з позивачем. Зазначено, що до заяви про збільшення розміру позовних вимог представник позивача додає розрахунки індексу інфляції та 3% річних станом на 21.02.2020 року. Просить врахувати, що станом на 21.02.2020 заборгованість за надані позивачем комунальні послуги становить 2069,54 грн., індекс інфляції за невиконання грошового зобов`язання - 714,55 грн., 3% річних за невиконання грошового зобов`язання - 219,56 грн., що в сумі становить 3003,67 грн. Вказує, що розмір судових витрат на дату складання заяви про збільшення розміру позовних вимог становить 2994,00 грн. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Згідно ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що згідно акта приймання-передачі карток паспортного обліку (Ф.16) від 13.02.2017 за місцем знаходження житлового будинку [ADDRESS] у квартирі [NUMBER] прописана з 04.02.2014 [PERSON] , [INFO] . Також, судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.2004, реєстр. № 8-2401, право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бузиновською Р.К. 21.10.1999 р., реєстр. № 2704, зареєстрованого в КМБТІ 03.11.1999 р. за № 293/30546, належала [PERSON] , померлому [INFO] . Крім того, згідно доданого до позовної заяви витягу про державну реєстрацію прав № 28051617 від 18.11.2010 право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] з 18.11.2010 належить [PERSON] . Також, згідно інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 160767521 від 23.03.2019 право власності на квартиру [ADDRESS] в реєстрі речових прав на нерухоме майно, станом на 23.03.2019 зареєстровано за [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акта приймання-передачі майна від 31 березня 2017 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] був переданий з управління ОК «Темп-2» в управління ОСББ «АВІА». Житловий будинок [ADDRESS] до 2014 року заходився на балансі, в управлінні та обслуговуванні ОЖБК «Темп-2», який надавав житлово-комунальні послуги згідно із Законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про кооперацію» всім мешканцям будинку. Рішенням загальних зборів членів кооперативу № 1 від 13 лютого 2015 року ОЖБК «Темп-2» був ліквідований з передачею всіх активів юридичної особи іншій неприбутковій організації - ОК «Темп-2». Передавальним актом від 01 червня 2015 року, затвердженим рішенням загальних зборів членів ОК «Темп-2» від 01 червня 2015 року, основні активи були передані від ОЖБК`Темп-2» до ОК »Темп-2». Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» всі права та обов`язки щодо обслуговування житлового будинку та надання комунальних послуг мешканцям будинку [ADDRESS] перейшли від ОЖБК «Темп-2» до ОК «Темп-2». Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" /в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з ч.1 ст.13 Закону від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч.2 ст.13 Закону примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад, залежно від функціонального призначення, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. За змістом ч. 3 ст. 16 Закону комунальні послуги надаються споживачам безперебійно. Таким чином, відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг. Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 1.1 Договору про надання послуг № 3690 від 24 березня 2015 року, укладеного між КП »Головний інформаційно-обчислювальний центр» та ОК`Темп-2», нарахування та розщеплення коштів за спожиті комунальні послуги здійснює КП «ГІОЦ». Оплата за надані комунальні послуги здійснюється на поточні рахунки КП «ГІОЦ», яка після її розщеплення спрямовується даною організацією на рахунки комунальних підприємств та організацій (щодо постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, опалення), балансоутримувача та/або управителя. Виготовлення рахунків за житлово-комунальні послуги (формування та друк) в місті Києві здійснюється Комунальним підприємством «Головний інформаційний обчислювальний центр» на підставі даних, які подає ОК «Темп-2». Рахунки даються споживачам послуг шляхом розміщення їх у поштових скриньках мешканців будинку. Будь-якого іншого способу вручення рахунків (особистого вручення, направлення кореспонденцією) законодавством не визначено. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п.1 ч.3 ст.20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. За змістом ст. 29 Закону надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 08 жовтня 1992 року, встановлено, що власники та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами. За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі. Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15. З розрахунку позивача, доданого до заяви про збільшення розміру позовних вимог від 21.02.2020 вбачається, що заборгованість відповідачів за надані житлово-комунальні послуги з січня 2014 року станом на лютий 2020 року становить 2069,54 грн. Факт надання позивачем комунальних послуг підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: довідкою № 12 від 21 березня 2016 року про наявність договорів, анкетних даних споживача теплової енергії від 30 квітня 2015 року та від 31 грудня 2015 року, актом приймання-передачі дебіторської заборгованості від 01 червня 2015 року, актом приймання-передачі кредиторської заборгованості від 01 червня 2015 року, списком мешканців/власників та орендарів станом на 01 червня 2015 року, актом прийому-передачі будинку від 01 червня 2015 року, списком боржників по ОК «Темп-2» станом на лютий, квітень-травень 2017 року, договором № 3690 від 24 березня 2015 року про надання послуг, укладеного з КП «ГІОЦ», договором поруки від 02 червня 2015 року, укладеного з ПАТ "Київенерго", договором поруки від 29 травня 2015 року, укладеного з ПАТ "Київенерго", ухвалою Господарського суду міста Києві від 06 квітня 2016 року в справі № 5011-48/17369-2012, листом КП ГІОЦ № 02-4258 від 25 жовтня 2017 року, листом ПАТ «Київводоканал» № 5395/18/36/02-17 від 14 листопада 2017 року, листом ПАТ «Київенерго» № 050КЄК/15/11/20775 від 06 грудня 2017 року. Виходячи з вкладеного вище, наявності заборгованості відповідачів перед позивачем на момент передачі будинку на баланс ОСББ «АВІА», враховуючи акт приймання-передачі майна між даними юридичними особами, за змістом якого борги мешканців за спожиті житлово-комунальні послуги залишаються на балансі ОК «Темп-2», суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. За змістом ч.1 ст.77, ч.1 ст.79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У ч.1 ст.80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідачі будь-яких доказів надання їм комунальних послуг у вказаний період часу іншими суб`єктами господарювання, на балансі та управлінні яких знаходився житловий будинок [ADDRESS] , не надали. У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Надані представником позивача докази права позивача на стягнення заборгованості відповідають вимогам ст. ст. 76 - 79 ЦПК України щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, і які дають суду підстави для висновків, викладених вище, щодо обов`язку відповідачів перед позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З цього випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України, вимагати сплати грошей за надані послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З приведеного позивачем розрахунку заборгованості, індексу інфляції, 3% річних станом на 21.02.2020 наданого до суду та перевіреного судом, вбачається, що розмір інфляційних втрат складає 714,55 грн. та 3% річних - 219,56 грн. Приведений позивачем розрахунок відповідачі не спростували та свого розрахунку не надали. За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум, доведеним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволено, з відповідачів підлягає стягненню 1 921, 00 грн. судового збору. Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом з цим, вирішуючи у даній справі питання щодо відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір про надання адвокатських послуг від 11.02.2016 № 68, акт прийому-передачі наданих послуг від 28 лютого 2019 року за договором № 68, укладеного між позивачем та адвокатом Джас Іриною Василівною, Рахунок СФ-17 від 19.02.2019, рахунок СФ-43 від 30 вересня 2019 року, рахунок СФ-48 від 23 жовтня 2019 року виписка з рахунку № [NUMBER] за період: 01.07.2019-16.07.2019, копія платіжного доручення № 59 від 26.12.2019, копія платіжного доручення № 54 від 21.11.2019 Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 1921,00 грн. та 1050,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, разом - 2971,00 грн.

Outcome: approved