Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що як вбачається з погосподарських книг Антонівської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки Антонівської сільської ради, житловий будинок [ADDRESS] 1969 року побудови належав до майна колгоспного двору, головою та єдиним членом якого була їх мати [PERSON], яка станом на 15 квітня 1991 року згідно діючих на той час ст. ст, 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набула права власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору. 11 серпня 2016 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла, спадкова справа заведена 04 квітня 2018 року в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Спадщину після смерті матері прийняли вони, її діти та спадкоємці за вказаним заповітом, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Вважають, що [PERSON] за життя набула права власності на даний житловий будинок. Антонівська сільська рада свідоцтва про право власності не видала. [PERSON] за життя свого права власності не зареєструвала, що позбавляє їх можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Як вбачається із довідки КП КОР «Південне БТІ», реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] до 01.01.2013 р. не проводилась та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні. Позивачі просять суд визнати за кожним із них право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] року матері [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 49,7 кв. метри, житловою площею 29,6 кв. метри, вартістю 44927 гривень. В судове засідання позивачі не з'явилися, подали до суду заяви з зазначенням, що позовні вимоги підтримують, просять справу розглядати у їх відсутність. Представник відповідача Антонівської сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала лист про визнання позовних вимог та розгляду справи у відсутність представника сільської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно погосподарських книг Антонівської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки Антонівської сільської ради, житловий будинок [ADDRESS] 1969 року побудови належав до майна колгоспного двору, головою та єдиним членом якого була [PERSON], яка станом на 15 квітня 1991 року згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України "Про власність" набула права власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору (а.с. 22-25, 26). 11 серпня 2016 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все належне їй майно: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] . Заповіт посвідчено секретарем Антонівської сільської ради Ставищенського району Київської області Марущак З.М. за реєстром №9 (а.с. 46). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 45 зв). Спадщину після смерті матері прийняли позивачі, її діти та спадкоємці за заповітом, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини (а.с. 38-39). Антонівська сільська рада свідоцтва про право власності не видала, [PERSON] за життя свого права власності не зареєструвала (а.с. 28), що позбавляє позивачів можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Як вбачається із довідки КП КОР «Південне БТІ», реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] до 01.01.2013 р. не проводилась та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні (а.с. 21). Як видно з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 29-31), на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А-1» загальною площею 49,7 кв. метри, житловою площею 29,6 кв. метри, погріб з шийкою «В», сарай - літня кухня літер «Б», убиральня літер «Г», ґанок літер «а», колодязь питний №1, огорожа №2, ворота з хвірткою №3. Інвентаризаційна вартість будинку становить 179708 гривень, без ПДВ 149757 гривень. Земельна ділянка під будинком не приватизована, що підтверджується довідкою Антонівської сільської ради (а.с. 27). В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію оречових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя набула права власності на житловий будинок [ADDRESS] а тому це право увійшло до складу спадщини, а після її смерті право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок набули позивачі, і оскільки відповідачем Антонівською сільською радою позов визнається, - він підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідному рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно із ч. 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

Outcome: approved