Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу дійсним. У своєму позові позивач вказала, що 19 травня 1994 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку № 112 по вул. Машинній в м. Запоріжжі, що складався з 59/100 частин житлового будинку, який розташований на земельній ділянки 600 кв.м. Вони оформили договір купівлі-продажу на Товарній біржі "Універсальна "біржа "Хортиця", членами якої вони були. 01.06.1994 року вони провели державну реєстрацію договору купівлі продажу житлового будинку за № 694 у ЗМБТИ, де було зареєстровано у книзі за № 3/26, реєстраційний № 754/6355. Вказаний обєкт нерухомості належав продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданий Першою нотаріальною конторою м. Запоріжжя від 27.06.1990 року за № 2-3230. В даний час виникла необхідність подарувати свою частину житлового будинку неповнолітній онучці позивача, що належить позивачу на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу за № 694, від 19.05.1997 року, що складається з 59/100 частин житлового будинку. 14.11.2018 року позивач звернулася до приватної нотаріальної контори за консультацією про перелік документів які потрібні підготувати для подальшого оформлення договору дарування, де приватний нотаріус розяснив позивачу, що вона не може подарувати свою частину житлового будинку за даним адресом, тому що даний договір купівлі-продажу нерухомості будинку № 112 по вул. Машинна, у м. Запоріжжі, що складається з 59/100 частин житлового будинку, оформлений товарною біржою "Універсальна біржа "Хортиця", а не нотаріальною конторою. Угода між позивачем та [PERSON], що діяли від свого імені, відповідала вимогам закону на той час, не порушувала особисті і майнові права сторін. За договором купівлі-продажу продавець передала їм вище вказане нерухоме майно у власність, а позивач як покупець, прийняла дане майно і сплатила за нього визначену грошову суму. Договір укладений при дотриманні домовленості сторін із приводу всіх істотних умов договору, відбулося повне виконання договору, угода вчинена у відповідності з законодавством України угода пройшла державну реєстрацію, і тому її можна визнати дійсною. Вирішити дану суперечку можливо тільки в судовому порядку, тому в даний час позивач змушена вирішувати питання про визнання договору купівлі продажу дійсним. Зобовязання за договором купівлі-продажу житлового будинку сторонами були виконанні. Проте, в порушення вищевказаних вимог оформлення обумовленого договору купівлі-продажу нерухомого майна в нотаріальному порядку не відбулося. У своєму позові позивач просить визнати договір купівлі продажу укладений між [PERSON] та [PERSON], 59/100 частин житлового будинку № 112 по вул. Машинній, у м. Запоріжжі, який розташований на земельній ділянки 600 кв.м., зареєстрований товарною біржою "Універсальна біржа "Хортиця", реєстраційний № 694 від 19.05.1994 року - дійсним. В судове засідання позивач не зявилася, але від представника позивача надійшла заява, в якій вона просить позов задовольнити і розглянути справу без її участі. В судове засідання відповідач не зявилася, хоча була повідомлена судом у встановленому законом порядку, але своїх причин неявки та заперечень суду не надала. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи у судове засідання не зявився. Дослідивши докази по справі, суд приходе до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу укладання договору купівлі-продажу будинку. Із договору купівлі-продажу будинку встановлено, що19 травня 1994 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку № 112 по вул. Машинній в м. Запоріжжі, що складався з 59/100 частин житлового будинку, який розташований на земельній ділянки 600 кв.м. Договір купівлі-продажу був зареєсьрований на Товарній біржі "Універсальна "біржа "Хортиця", членами якої були позивач та відповідач. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме договір купівлі- продажу будинку було укладено 19 травня 1994 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української PCP в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 153 ЦК Української PCP 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Відповідно до ст. 224 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р., який діяв на час укладення угоди), за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 1 ст. 227 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК Української PCP (в редакції 1963 р.), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ч.З ст.9 ЖК України громадяни мають право придбати житло на біржових торгах. У відповідності зі ст. 12 ЗУ «Про власність», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, громадяни набувають право власності в разі укладання угод, які не заборонені Законом. Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були врегульовані різним чином одночасно нормами ЦК України (в редакції від 1963 року) та ЗУ «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права. Враховуючи доктрину пріоритетності спеціальних норм права над загальними, вважаю, що на момент укладення та реєстрації позивачем на товарній біржі договору купівлі- продажу частини житлового будинку, слід було керуватися передусім нормами ЗУ «Про товарну біржу», а тому нотаріальне посвідчення даного договору не було потрібне. В той же час при укладанні договору купівлі-продажу будинку сторони керувались ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», де вказано, що угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно ст. 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватися своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Враховуючи вище викладене, зважаючи на те, що сторони за договором домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується договором купівлі-продажу № 694 від 19.05.1994 року, укладеним на товарній біржі "Універсальна біржа "Хортиця"; технічним паспортом на будинок, реєстраційним написом, крім того, відбулося повне виконання договору, зазначене в даному конкретному випадку, виходячи з принципу розумності та справедливості, є підставою для визнання дійсним договору купівлі-продажу спірної частини будинку. Таким чином, позов [PERSON] повністю знайшов своє підтвердження у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved