Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В поданому позову зазначено, що 17 липня 2014 року між, [PERSON], та [PERSON], було укладено шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Білогорівської селищної ради Попаснянського району Луганської області, актовий запис № 10. До укладання шлюбу, у [PERSON] [INFO] дитина - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області 24.05.2011 року, актовий запис № 371. Запис про батька у свідоцтві про народження було здійснено зі слів матері, тобто позивача. Уклавши шлюб 17.07.2014 року з відповідачем, між подружжям виникло питання стосовно визначення статусу малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], оскільки подружжя перебувало під спільним прізвищем, тобто чоловіка «[PERSON]», а дитина була під іншим прізвищем, а також, питання стосовно здійснення відповідачем відносно малолітньої дитини взаємних батьківських прав та обов'язків. У зв'язку з чим, позивач і відповідач вирішили, щоб відповідач подав до органу РАЦС заяву про визнання батьківства, що і було здійснено, та ЗО січня 2015 року відповідач подав таку заяву, і органом РАЦС було здійснено відповідний запис до зміни прізвища дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]», по батькові з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується довідкою № 16/02.02.03-59 від 04.02.2015 року. Після визнання батьківська, органом РАСЦ було видано нове свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 04.02.2015 року. У подальшому, відповідач заперечував своє добровільне визнання батьківства мотивуючи це тим, що позивач ввела в оману відповідача, про що буде вказано нижче. Після визнання батьківства, між подружжям почалися сварки з різних сторін сімейного життя, сторони не могли знайти спільну мову, виникли різні погляди на життя, тому фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем були припинені 06.11.2015 року, а згодом, а саме у червні місяці 2016 року позивач звернулася до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом про розірвання шлюбу. 17 червня 2016 року рішенням Лисичанського міського суду Луганської області по справі № 415/2584/16-ц, провадження № 2/415/1227/16, позов позивача про розірвання шлюбу було задоволено, та розірвано шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON], 17 липня 2014 року, виконавчим комітетом Білогорівської селищної ради Попаснянського району Луганської області, актовий запис № 10. Вказане рішення суду набрало законної сили 22.07.2016 року. Задовольняючи позов, суд виходив з того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б ^ інтересам сторін, і прийняв від відповідача ([PERSON].) його заяву про визнання позову, в якій останній вказав, що не бажає залишати позивачу ([PERSON]) своє прізвище, та що дитина не його, тому просив справу розглянути без його участі, на розірвання шлюбу був згоден. Після розірвання шлюбу, виникло питання щодо матеріального забезпечення дитини, оскільки відповідач такої допомоги та утримання дитини не надавав, що стало приводом звернення позивача до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до відповідача про стягнення аліментів. Відповідач позов не визнавав, вказував, що з дня усиновлення дитини та по теперішній час він не припиняв утримувати та матеріально забезпечувати дитину, а позов подано безпідставно у своїх корисливих цілях, заради свого майнового інтересу і завдати відповідачу шкоди. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19.02.2016 року по справі № 415/66/16-ц, провадження № 2/415/307/16 позов позивача було задоволено, та стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання малолітнього сина, [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з 11.01.2016 року і до повноліття дитини. Вказане рішення суду набрало законної сили 01.03.2016 року. У лютому місяці 2016 року позивач, після отримання вказаного судового рішення, звернулася до Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області для його примусового виконання, де було відкрито відповідне виконавче провадження. Під час здійснення державної виконавчою службою примусового виконання рішення суду про стягнення з відповідача аліментів, останній (відповідач) звернувся до Лисичанського міського суду Луганської області з позовом до позивача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Свій позов відповідач обґрунтовував нібито наявністю таких фактів, а саме те, що відповідач вмовила його стати офіційно батьком її сина і 04.02.2015 року у відділі РАЦС Лисичанського МУЮ без його особистої участі позивач здійснила реєстрацію та отримала свідоцтво про народження дитини, де батьком дитини вказаний він. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 17.05.2017 року по справі № 415/2883/ 16-ц, провадження № 2/415/477/17 у задоволені позову відповідача було відмовлено повністю. Мотивуючи своє рішення, суд виходив з того, що відповідач ([PERSON].) недобросовісно виконує свої батьківські обов'язки щодо матеріального утримання малолітнього сина та виконання своїх батьківських обов'язків щодо духовного та морального розвитку. [PERSON] не надав суду доказів щодо надання матеріальної допомоги малолітній дитині та наміру і бажання надавати таку допомогу; суду також не було надано доказів щодо приймання участі в духовному та моральному розвитку дитини та бажання приймати участь в духовному та моральному розвитку дитини, а також доказів вчинення [PERSON] перешкод для надання такої допомоги малолітній дитини. Окрім того, в рамках цієї цивільної справи, було підготовлено відповідний висновок Органу опіки та піклування Лисичанської міських ради про визначення порядку участі гр. [PERSON] у вихованні та спілкування з малолітнім сином [PERSON], [INFO], № 1743/01-16 від 26.04.2017 року, згідно якого, Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради вважає недоцільним спілкування [PERSON] з малолітньою дитиною [PERSON], [INFO]. Вказане судове рішення набрало законної сили 06.06.2017 року. Також, під час розгляду справи, відповідач наполягав позивачу, щоб остання забрала виконавчий лист про стягнення аліментів з державної виконавчої служби, і тоді він (відповідач) залишить без розгляду свій позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні. Тобто почав маніпулювати та зловживати процесуальними правами, психологічно впливаючи на позивача та відносинами дитини. Докази стосовно цих подій позивач надати не може, оскільки це відбувалося поза межами судового процесу. Але, позивач звернулася до державної виконавчої служби із заявою про повернення виконавчого листа про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, але не з підстав того, що відповідач залишить без розгляду свій позов, а з підстав, що остання не бажала більше отримувати таку допомогу від нього, та щоб він маніпулював дитиною. Про що може свідчити лист відповідача від 01.08.2016 року. Отже, починаючи з жовтня 2015 року, відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, [PERSON], [INFO], підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування дитини, зовсім не спілкується з дитиною, не надає спілкування, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини як складову її виховання. Як до припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем так і після цього, дитина проживає разом з позивачем (матір'ю) та знаходиться на повному її утриманні і фактично як до часу припинення відносин так і після, відповідач з дитиною не спілкується, він ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, який необхідний для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти - тобто створюються умови, які шкодять інтересам дитини. Позивач вважає, що своїм ставленням до життя, відповідач фактично може зашкодити дитині. Таким способом свого життя та існування, відповідач залишив без належної батьківської уваги свою дитину, та фактично поклав обов'язок утримання дитини лише на позивача. Ця поведінка відповідача продовжується протягом тривалого часу, що спричиняє дитині лише негативні емоції та душевні страждання. В поданому позові позивачка просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка та її представник до суду не з'явились, надали до суду заяви в якій просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке [PERSON] отримав особисто, що підтверджується матеріалами справи (а.с.31). Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило. Оргн опіки та піклування Лисичанської міської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримують, при цьому надали висновок про доцільність позбавлення батьківський прав відповідача за підстав зазначених в позові. Представник позивачки та позивачка у письмовій заяві не заперечували проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідач, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання - до суду не з'явився без повідомлення причин, відзив на позов не подав, у зв'язку з чим, на підставі ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішеня на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, а позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Предметом даного позову є вирішення питання про позбавлення батьківських прав батька дитини, який не виконує своїх батьківських обов'язків з метою соціального захисту неповнолітньої особи. Дані питання регулюються положеннями Сімейного Кодексу України. Також суд вважає необхідним, при вирішення даного позову враховувати положення Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", що стосується узагальнення судової практики по аналогічним питанням. Відповідно до ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, негативно впливають на дітей своїм аморальним поводженням при цьому особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При вивченні письмових доказів в даній справі судом встановлено. Згідно з копією свідоцтва про народження, [PERSON] народився [INFO], батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с.13). Згідно з копією рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 17.06.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.14). Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19.02.2016 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно ( а.с.15-16). Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 17.05.2017 року у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її виховання, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею відмовлено.( а.с. 19-21). Згідно постанови Лисичанського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції від 03.03.2017 р. виконавчий лист про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини повернуто стягувачу (а.с.23). Згідно з довідкою про склад сім'ї [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] за адресою: [ADDRESS](а.с.26) [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, що підтверджується довідкою з комунального закладу "Лисичанський дошкільний навчальний заклад (ясла - садок) № 9 "Червона шапочка" (а.с.28), довідкою Комунального закладу "Навчально-виховний комплекс школа 1-2 ступенів-ліцей "Гарант" Лисичанської міської ради ( а.с.24), висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, з яких вбачається, що відповідач дійсно ухиляється від виховання сина, що виражається в тому, що батько дитини [PERSON] не приймає участі у вихованні сина, не цікавиться його розвитком, не проявляє ніякого бажання спілкуватися з дитиною, не піклується про здоров'я, фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує, не відвідує батьківські збори у навчальному закладі, не цікавиться успіхами дитини. Зазначені вище обставини також підтверджені висновком органу опіки та піклування Лисичанської міської ради /а.с.90/. Таким чином, з досліджених у судовому засіданні доказів у цій справі судом, в їх сукупності встановлено, що [PERSON] дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, самоусунувся від виховання дитини, не виявляє у відношенні сина батьківської турботи, що вказує на неналежне виконання відповідачем батьківських обов'язків, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, в розумінні встановлених законодавчих положень, у зв'язку з чим позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підлягають задоволенню. Вирішуючи позов таким чином, необхідно зазначити, щодо судові витрати по даній справі необхідно компенсувати за рахунок держави, у зв'язку з тим, що позивача було звільнено від сплати судового збору при подачі позову на підставі ст. 5 ч.1 Закону України "Про судовий збір" , а судові витрати по даній справі інші особи не понесли, що відповідає положенням ч.6 ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved