Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", за участю третіх осіб: [PERSON], [PERSON], в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог, просив суд: визнати недійсним Договір поруки №01/80/07-МК від 18 червня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та [PERSON]; визнати недійсним Додаткову угоду №1 до Договору поруки №01/80/07-МК від 18.06.2007 року, укладену 11 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та [PERSON]; визнати Договір поруки №01/80/07-МК від 18 червня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та [PERSON] таким що припинився - 11 липня 2007 року та судові витрати по справі покласти на відповідачів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 червня 2007 року між ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] був укладений Кредитний договір №80/07-МК про надання кредиту в сумі 24 000,00 доларів США із сплатою 15% річних з терміном погашення до 17.06.2012 року. 18 червня 2007 року між ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] була укладена Додаткова угода №1 до Кредитного договору №80/07-МК від 18.06.2007 року про те, що кредитні кошти будуть повернуті до 17.06.2011 року згідно з графіком погашення кредиту. 11 липня 2008 року між ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] була укладена Додаткова угода №2 до Кредитного договору Nb80/07-MK від 18.06.2007 року про те, що [PERSON] банком будуть надані кредитні кошти окремими траншами з лімітом максимальної заборгованості 39 000,00 доларів США із зміненою процентною ставкою. У відповідності до додаткової угоди №3 від 11.07.2008 року до Кредитного договору №80/07-МК від 18.06.2007 року [PERSON] було надано транш у розмірі 8 000,00 доларів США та у відповідності до додаткової угоди №4 від 11.07.2008 року [PERSON] було надано транш у розмірі 11 000,00 доларів США зі строком користування до 10.06.2012 року. Крім того, між ПАТ Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та ним 18.06.2007 року було укладено Договір поруки №01/80/07-МК, а з матеріалів справи №2-731/11 Франківського районного суду м.Львова, йому стало відомо про Додаткову угоду №1 від 11.07.2007 року, укладену між ПАТ Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та нібито ним. Вищевказаний договір поруки від 18.06.2007 року та Додаткову угоду №1 від 11.07.2007 року вважаю незаконними, протиправними та такими, що суперечать засадам цивільного законодавства, оскільки вважає, що у Договорі поруки №01/80/07-МК від 18.06.2007року та Додатковій угоді №1 від 11.07.2007 року не є його підписи, а тому такі підлягають визнанню недійсними. Крім цього, [PERSON] з метою отримання кредиту, ввела його в оману щодо правової природи документу, що ним підписувався, та надала йому підписати Договір поруки №01/80/07-МК від 18 червня 2007 року. Навмисний обман з боку [PERSON] підтверджується також тим, що Додаткову угоду №1 від 11 липня 2007 року до Договору поруки №01/80/07-МК від 18.06.2007 року їй надати йому підписати не вдалося, а тому її було підписано іншою особою замість нього. Також про укладення додаткової угоди №1 від 11 липня 2007 року до Договору поруки №01/80/07-МК від 18.06.2007 року, банком не було поставлено його до відому як поручителя, та таке внесення змін було здійснено без його згоди та його відому. Внаслідок вказаних змін, збільшується обсяг його відповідальності як поручителя, оскільки такі зміни призводять до збільшення розміру зобов'язань та процентної ставки, а тому вважає, що такий Договір поруки №01/80/07-МК від 18.06.2007року є припиненим - 11 липня 2007 року. Просить позов задоволити. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, дав пояснення аналогічні викладеним до заяви про збільшення позовних вимог. Просить уточнений позов задовольнити. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит в судовому засіданні уточнений позов не визнала, заперечували проти його задоволення, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмових запереченнях, які містяться в матеріалах справи. Просять відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю позовних вимог. Відповідач [PERSON] та треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання повторно не з'явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що уточнений позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 18 червня 2007 року між ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] був укладений Кредитний договір №80/07-МК із змінами та доповненнями, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит на суму 39000,00 дол. США, а позичальник прийняв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом та повністю повернути суму кредиту у строк передбачений умовами Кредитного договору. Відповідно до ст. 553 ч.1 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Для забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору №80/07-МК від 18 червня 2007 року між ПАТ Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та [PERSON] 18.06.2007 року було укладено Договір поруки №01/80/07-МК(а.с.45-46) та Додаткову угоду №1 від 11.07.2007 року, укладену між ПАТ Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та [PERSON](а.с.47). Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами для виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно зі ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.ч.1,3,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК Україниправочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (зокрема щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням). Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 рокуправочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтями 3, 6, 203, 626, 627 ЦК Українивизначають загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України. Частина 1 ст. 628 ЦК Українипередбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627 ЦК Українивизначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Закріпивши принцип свободи договору, ЦК Україниразом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6та ст. 627цього Кодексупри укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексута інших актів цивільного законодавства. Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства. З матеріалів справи вбачається, що укладений між сторонами Договір поруки №01/80/07-МК від 18.06.2007 року підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів. Ухвалою суду від 29 січня 2014 року призначалася по вказаній справі судова почеркознавча експертизи, на вирішення якої поставлено наступні питання: Чи виконано підпис на Договорі поруки №01/80/07-МК від 18 червня 2007 року, укладений між [PERSON], [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Банк "Фінанси та Кредит" - [PERSON] чи іншою особою? та Чи виконано підпис на Додатковій угоді №1 від 11 липня 2007 року до Договору поруки №01/80/07-МК від 18 червня 2007 року, укладеній між [PERSON], [PERSON] та Публічним акціонерним товариством Банк "Фінанси та Кредит" - [PERSON] чи іншою особою? Проведення даної експертизи доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз (79024, м. Львів, вул. Липинського, 54). Згідно висновку №570 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами цивільної справи №465/1231/13-ц, провадження № 2/465/1003/14 складеного 20.06.2014 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, судовим експертом Сех Г.Е., що підписи від імені [PERSON], розташований під словами: "За поручителя" на лицевій сторінці другого аркуша договору поруки №01/80/07-МК від 18 червня 2007р., укладеного між Банком "Фінанси та Кредит", [PERSON] та [PERSON], виконаний самим [PERSON]. Підставою визнання недійсним Договору поруки, позивач та його представник зазначає те, що даний договір поруки підписаний не позивачем. Однак дані твердження є безпідставним та необґрунтованими, оскільки спростовуються вказаним висновком №570 від 20 червня 2014 року та не можуть бути підставою для визнання договору поруки недійсним. Крім цього, у судовому засіданні факт обману та наявність умислу в діях відповідача [PERSON], направленого на обман контрагента не знайшли свого належного та повного підтвердження. Інші докази, які б підтвердили факт обману у матеріалах справи відсутні. Окрім цього, представник позивача не надала суду доказів, які вказують про те, що [PERSON] з метою отримання кредиту, ввела позивача в оману щодо правової природи документу, що ним підписувався, та надала йому підписати Договір поруки №01/80/07-МК від 18 червня 2007 року, жодним чином не обґрунтував свого висновку, а матеріали справи не містять доказів, що такий вчинений під впливом обману. При цьому, суд критично ставиться і до твердження представника позивача, що навмисний обман з боку [PERSON] підтверджується також тим, що Додаткову угоду №1 від 11 липня 2007 року до Договору поруки №01/80/07-МК від 18.06.2007 року їй надати позивача підписати не вдалося, а тому її було підписано іншою особою замість позивача, так як така є необґрунтованою, спростовуються наявними матеріалами справи та поясненнями представника відповідача Публічного акціонерного товариства Банк "Фінанси та Кредит". Тому суд приходить до висновку, що у позовній вимозі про визнання недійсним Договір поруки №01/80/07-МК від 18 червня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та [PERSON] слід відмовити за безпідставністю. Як вбачається з вказаного висновку №570 від 20 червня 2014 року, підпис від імені [PERSON], розташований під словами: "За Поручителя" на додатковій угоді №1 від 11 липня 2007р. до Договору поруки №01/80/07-МК від 18.06.2007р., укладеній між ВАТ Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та [PERSON], - виконаний не [PERSON], а іншою особою, а тому суд приходить до висновку, що така Додаткова угода №1 до Договору поруки №01/80/07-МК від 18.06.2007 року, укладену 11 липня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та [PERSON] підлягає визнанню недійсною, а тому в цій частині позов слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Термін "порука", застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. Отже, зі змісту ч. 1 ст. 559 ЦК України припинення поруки в разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, унаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У відповідності з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20.02.2013р. № 6-172цс12, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни "повного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Окрім цього, п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 559 ЦКприпинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, якими визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Відповідно до змісту ст.ст.559,598 ЦК Україниприпинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Не підлягають також задоволенню позовні вимоги про визнання Договору поруки №01/80/07-МК від 18 червня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та [PERSON] таким що припинився - 11 липня 2007 року. Тому, доводи представника позивача про те, що договір поруки є припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки про укладення додаткової угоди №1 від 11 липня 2007 року до Договору поруки №01/80/07-МК від 18.06.2007 року, банком не було поставлено позивача до відому як поручителя, та таке внесення змін було здійснено без його згоди та його відому. Внаслідок вказаних змін, збільшується обсяг позивача відповідальності як поручителя, оскільки такі зміни призводять до збільшення розміру зобов'язань та процентної ставки, є необґрунтованими та спростовуються угодою(а.с.47), та тим, що додаткова угода №1 від 11 липня 2007 року до Договору поруки №01/80/07-МК від 18.06.2007 року визнана судом недійсною з вищезазначених підстав. Таким чином, у зв'язку з визнанням додаткової угоди судом недійсною, така не збільшує обсяг відповідальності позивача. А тому, договір поруки, укладений між сторонами, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК Українине припинив свою дію. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання Договору поруки №01/80/07-МК від 18 червня 2007 року, укладений між Публічним акціонерним товариством Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та [PERSON] таким що припинився - 11 липня 2007 року у зв'язку з відсутністю для цього правових підстав. Крім того слід зазначити, що позивачем пропущено встановлений ст. 257 ЦК України трирічнийстрок звернення до суду, про що заявлено в судовому засіданні представником відповідача, відтак наявні відповідно до ст. 267 ЦК Українипідстави і для відмови у задоволенні позові. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 "Про судове рішення у цивільній справі"резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України. На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності уточнений позов частково задоволити. На підставі ст.ст. 82, 88 ЦПК України слід стягнути з позивача в дохід держави судовий збір в сумі 121,80 грн. та по 60,90 грн. стягнути з відповідачів в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial