Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

06.10.2014 року позивач звернувся з позовом до відповідача про стягнення грошової суми в розмірі 770,34 доларів США, мотивуючи тим, що вказана сума є заборгованістю відповідача за кредитним зобов'язанням, яка була сплачена за неї відповідачем. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, мотивуючи його безпідставністю та пояснив, що позивач сплачував кредит за квартиру після розірвання шлюбу своїми особистими коштами і такі його дії не створюють обов'язків для відповідача. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає повному задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.12.1999 року по 10.10.2011 року. 10.08.2005 року між [PERSON] та ПАТ КБ "ПриватБанк" було укладено кредитний договір № CNHOGF00320304, за яким [PERSON] отримав кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк 240 місяців по 10.08.2025 року включно, у вигляді непоновлювальної лінії у розмірі 35400 доларів США для купівлі житла і на оплату страхових платежів. При укладенні кредитного та іпотечного договорів [PERSON], його дружина [PERSON] надала свою письмову згоду, що відображено в договорі. Згідно договору купівлі-продажу від 10.08.2005 року, [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS], вартістю 151500 грн. Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за позивачем [PERSON] З метою забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № CNHOGF00320304 від 10.08.2005 року, між ним та ПАТ КБ "ПриватБанк" 10.08.2005 року було укладено іпотечний договір, за яким позивачем було передано банку в іпотеку вказану вище квартиру. 02.09.2005 року між позивачем та Чернігівським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву було укладено договір 83 про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10.10.2011 року. Рішенням Деснянського районного суду від 16.10.2012 року між колишнім подружжям [PERSON] та [PERSON] було здійснено поділ майна, при цьому питання поділу квартири [ADDRESS] судом не розглядалось. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Згідно ч. 3 вищевказаної статті якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В силу ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За таких обставин, оскільки квартира [ADDRESS] була придбана позивачем під час його перебування в шлюбі з відповідачем за кредитні грошові кошти, отримані за спільною згодою подружжя, а тому вказане майно є об'єктом спільної сумісної власності сторін по даній справі. Висловлена Верховним Судом України правова позиція у постанові від 19 червня 2013 року в справі № 6-55 цс 13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою до застосування; суд прийшов до висновку, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Так, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України), про що наголошує Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Це означає, що дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу, мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, а розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Таким чином, у результаті придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Як вбачається з меморіальних ордерів від 11.10.2011 року, 12.11.2011 року, 12.12.2011 року, 13.01.2012 року, 14.02.2012 року, 15.03.2012 року, 08.05.2012 року, 23.05.2012 року та 13.06.2012 року позивачем [PERSON], у період після розірвання шлюбу, було сплачено грошові кошти на виконання зобов'язань за кредитним договором № CNHOGF00320304 від 10.08.2005 року на загальну суму 3069,78 доларів США. При цьому, Чернігівським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву за вказаний період було відшкодовано 12212,43 грн. Відповідно до розрахунку позивача, його особистими коштами після розлучення було виплачено банку 1540,69 доларів США боргу за кредитом, половина коштів, яку має відшкодувати відповідач становить 770,34 доларів США. Відповідно до довідки ПАТ КБ "ПриватБанк" від 05.01.2015 року погашення заборгованості за кредитним договором № CNHOGF00320304 від 10.08.2005 року позичальник здійснював у доларах США. Суд прийшов до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача половини сплаченого останнім кредитного боргу за кредитним договором № CNHOGF00320304 від 10.08.2005 року в сумі 770,34 доларів США, що мало місце після розірвання шлюбу, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. За таких обставин, оскільки кредитні зобов'язання [PERSON] були виконані ним саме у доларах США, на підставі правомірно отриманого в іноземній валюті кредиту, і він просить стягнути кошти саме в іноземній валюті, тому суд вважає, що такі кошти слід стягнути із [PERSON] в іноземній валюті. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача слід також стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved