Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Свій позов мотивує тим, що виконавчим написом за №8489 від 19.12.2019 р., вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, із [PERSON] , як боржника, стягується на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» заборгованість у розмірі 11 250,00 грн. За виконавчим провадженням № 61067028 на підставі постанови ДВС від 07.10.2020 року звернуто стягнення на доходи боржника. Стверджує, що жодних правовідносин з ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» у [PERSON] не має, і не було, ніяких кредитних договорів вона не укладала. Просить також стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив, просив відмовити у задоволені позову, мотивуючи тим, що виконавчий напис нотаріусом вчинений з дотриманням вимог чинного законодавства. На підтвердження суми заборгованості позивача було надано нотаріусу всі необхідні документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Зазначає, що відповідно до укладеного договору № 190520-6820-1 від 20.05.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» і [PERSON] остання отримала кредит у розмірі 1500 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на платіжну картку, емітовану у АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Станом на 16.11.2020 року у Позивачки утворилася заборгованість у розмірі 11250 грн. При цьому, посилається на Закон України «Про електронну комерцію», як на підставу укладення кредитного договору. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, при цьому, сторони просили проводити розгляд справи без їх участі, водночас представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача позовні вимоги заперечував. Дослідивши подані суду докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Так, з наданих відповідачем документів вбачається, що 20.05.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» і [PERSON] укладено договір № 190520-6820-1 від 20.05.2019 року, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 1500 грн. строком на 30 днів, шляхом переказу коштів на платіжну картку, емітовану у АТ «КБ «ПриватБанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Укладення даного договору оспорюється позивачем. Відповідач зазначає, що позивач заповнив формуляр заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що підписана шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Проте відповідач не надає суду доказів на підтвердження того, що саме позивач зареєструвався на веб-сайті відповідача в мережі Інтернет, пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнила анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначила реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Також відповідачем не було надано ні нотаріусу, ні суду доказів того, що одноразовий ідентифікатор [NUMBER] направлявся саме позивачу, і що мобільний номер [NUMBER] належить їй. 07.10.2020 року постановою приватного виконавця Ярошенко К.Ю. у виконавчому провадженні № 61067028 звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Підставою стягнення став виконавчий напис № 8489, виданий 19.12.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.Ю. Згідно виконавчого провадження сума заборгованості позивачки становить 10050,00 грн., що складається з суми кредиту 1500,00 грн., заборгованість по несплаченим відсоткам 8550,00 грн., плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису 1200,00 грн. У статях 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок № 296/5). Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до пункту 3.1 глави 16 розділу II Порядку № 296/5 нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 (пункт 3.2 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюється з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (пункт 3.4 глави 16 розділу II Порядку № 296/5). Пунктом 3.5 глави 16 цього ж Порядку визначено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що з документів, які були надані приватному нотаріусу Баршацькому І.Ю. стороною відповідача, не спростовуються доводи позивача щодо не підписання нею кредитного договору, тобто наявність договірних відносин між сторонами не доведена належними та допустимими доказами. Також, подані фінансовою установою документи не підтверджують безспірність заборгованості, оскільки про наявність спору щодо заборгованості свідчить те, що у виконавчому написі зазначені суми зі стягнення як самого тіла кредиту, так і процентів, які в свою чергу розраховуються у відсотковому відношенні до боргу і можуть бути оспорені. Крім того, у оспорюваному виконавчому написі, вказано, що підставою його здійснення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29.06.1999 р., в яку постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 р. були внесені зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема, доповнено перелік після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин. п. 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 було визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №662 від 26.11.2014 в цій частині. Вказану постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Таким чином, договір № 190520-6820-1 від 20.05.2019 року на момент вчинення виконавчого напису вже не був тим документом, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тобто, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис щодо стягнення саме за кредитним договором. Протилежного суду не доведено та під час розгляду справи не здобуто. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення позову та визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького Ігоря Вікторовича від 19.12.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за номером 8489, про стягнення заборгованості за договором № 190520-6820-1 від 20.05.2019 року, укладеним між ТзОВ "Фінансова компанія "Фінанс Інновація" та [PERSON] , таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. та судовий збір за подачу заяви про забезпечення позову у розмірі 420,40 грн. Позивач також просить стягнуту на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. Відповідач просить зменшити такі витрати. З огляду на те, що вирішується питання щодо правомірності стягнення з позивача на користь відповідача за виконавчим написом нотаріуса 11250 грн., а також на критерій пропорційності і розумності, суд вважає обґрунтованими розмір витрат на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Outcome: approved