Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , Акціонерного товариства "Альфа-Банк", треті особи: Приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання права власності на частину квартири та зняття арешту з майна. В обґрунтування вимог, позивач зазначає, що 05 липня 2001 р. між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Костенко С.А., реєстровий номер 1591, право власності зареєстровано 11 липня 2001 р. в реєстровій книзі КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», за реєстровим № П-8-17278 (окремий витяг станом на 2001 рік не був передбачений законодавством), згідно якому [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Квартиру придбано у шлюбі з позивачем за спільні кошти подружжя, нажиті за майже 9 років сімейного життя, і вона є спільною сумісною власністю подружжя. У зв`язку з певними розбіжностями у поглядах на життя, позивач ініціював оформлення права власності на квартиру кожному із співвласників на свою частку у праві спільної сумісної власності - по Ѕ ідеальної частки кожному. Звернувшись до приватного нотаріуса щодо оформлення на позивача права власності на Ѕ ідеальну частку квартири, позивач дізнався, що на квартиру накладено арешт за виконавчими провадженнями, відкритими щодо боржника [PERSON] .. Отримавши 22.10.2020 року Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач переконався у наявності арешту, який є перешкодою до вчинення нотаріальної дії. Також зазначив, що він не є боржником у виконавчих провадженнях, а тому накладення арешту на квартиру, що означає накладення арешту і на його не визначену судовим рішенням за поданням виконавця частку, порушує його права. Оскільки у позасудовому порядку право власності на Ѕ ідеальну частку квартири оформити неможливо внаслідок арешту, накладеного постановами державного та приватного виконавців. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26.11.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.12.2020 року заяву [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Акціонерного товариства "Альфа-Банк", треті особи: Приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Кудряшов Дмитро Вячеславович, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про визнання права власності на частину квартири та зняття арешту з майна - задоволено. Зупинено продаж арештованого майна - квартири [ADDRESS] , яка передана на продаж на електронних торгах через систему СЕТАМ приватним виконавцем Виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. в межах виконавчого провадження № 62477055. 18 січня 2021 року відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву, в якому позов визнає та зазначає, що дійсно 05 липня 2001 р. між продавцем [PERSON] та нею, був укладений договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Костенко С.А., згідно якого вона купила квартиру [ADDRESS] . Квартиру придбано у шлюбі з позивачем [PERSON] за спільні кошти подружжя, нажиті за майже 9 років сімейного життя, і вона є спільною сумісною власністю подружжя. Про те, що квартира арештована в межах виконавчого провадження № 62477055, а також в межах двох інших виконавчих проваджень, які закінчені, вона не знала, а коли дізналась, подала скаргу в суд на дії та бездіяльність виконавців. Дійсно, в позові правильно зазначено, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 травня 2015 року по справі № 645/10467/14-ц, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за Кредитним договором № 820/2- 2//21/04-7/022 від 13 лютого 2007 року в розмірі 104 644,43 грн. та судовий збір у розмірі 1 046,44 грн. Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 18.03.2020 р. замінено стягувача у виконавчому провадженні, а саме замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Також зазначає, що вона проживає у спірній квартирі і ця квартира є єдиним житлом. Іншого житла не має. Багато років тому питання щодо передачі прав власності на квартиру чоловікові та дітям вже обговорювалось у сім`ї. Відповідач готова була вчинити нотаріальні дії з передачі Ѕ частки у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру чоловікові [PERSON] , а іншу - Ѕ частку - двом дітям по ј частці кожному. Тобто спору з чоловіком щодо відчуження йому Ѕ частки у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру не було. Це свідчить про те, що лише з підстав накладення виконавцями арешту на квартиру, з підстав замовчення банком про існування договору застави транспортного засобу спір має розглядатися судом. Але що стосується мого боргу перед банком, то згідно Договору застави від 13.02.2007 року № 820/3-27/21/02-7/038, укладеним між мною, [PERSON] , та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником прав та обов`язків якого є стягувач AT «Альфа-Банк», відповідач як заставодавець, передала стягувачу як заставодержателю у якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту від 13.02.2007 року № 820/2-27/21/04-7/022, за яким ухвалено заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 травня 2015 року та видано виконавчий лист по справі № 645/10467/14-ц, рухоме майно, а саме - транспортний засіб марки SKODA SUPER В, рік випуску 2007, держ. номер [NUMBER] . Згідно п. 1.2 зазначеного договору загальна заставна вартість Предмету застави за згодою сторін становить 144 098,00 грн. Згідно п. 1.3 договору суть та розмір забезпечених заставою зобов`язань: виконання заставодавцем перед заставодержателем, тобто стягувачем АТ «Альфа-Банк», зобов`язань, зокрема повернення кредиту в розмірі 104 644,43 грн. За виконавчим листом сума грошового зобов`язання становить 104 644,43 грн. заборгованості за Кредитним договором № 820/2-27/21/04-7/022 від 13 лютого 2007 року та 1 046,44 грн. судового збору. До зазначеного зобов`язання додано 10 відсотків основної винагороди приватного виконавця та виконавчі витрати, тобто 115 777,87 грн. Одночасно на сайті Мінекономрозвитку https://vv4vw.me.gov.ua/Vehicles/ CalculatePrice71an g=4ik-UA&isSpecial=True визначено середньоринкову вартість легкових автомобілів, зокрема автомобіль з даними, аналогічними вищезазначеному - SKODA NEWSUPER В, рік випуску 2007, станом на теперішній час становить 241 530,25 грн. Таким чином, вартість автомобіля, що знаходиться у володінні [PERSON] на праві власності, повністю покриває її грошове зобов`язання, бо є більш ніж вдвічі більшою. Отже, арешт, накладений постановами державних та приватного виконавців, на нерухоме майно, за обставин наявності у неї як боржника рухомого майна, вартість якого є достатньою для забезпечення виконання ним грошового зобов`язання, застосовані необґрунтовано, а також не є співмірними заходами з розміром зобов`язань боржника - занадто надмірним, а тому таким, що порушує конституційне право власності, передбачене ст. 41 Конституції України, бо ринкова вартість квартири, яка одночасно є єдиним (всім) наявним нерухомим майном, становить 855 000 грн. відповідно до Звіту в стислій формі про оцінку майна, виконаного 17.11.2020 р. суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , що має відповідні сертифікати ФДМУ. Тобто сума стягнення становить 13 відсотків від вартості нерухомого майна, на яке накладено арешт. Співрозмірним заходом такий арешт аж ніяк не може бути, навіть якщо не існувало би заставного рухомого майна - транспортного засобу. Станом на час розгляду справи вона оскаржує певні дії та бездіяльність виконавців шляхом подання скарги до суду в порядку Закону України «Про виконавче провадження», однак вимоги позивача є самостійним способом захисту його прав і, як зазначав Верховний Суд, такі вимоги підлягають задоволенню незалежно від дій інших осіб в інших провадженнях, в тому числі і її. Адже такий предмет спору, як право власності на квартиру або її частку, не розглядається в будь-якому іншому провадженні. 21 січня 2021 року [PERSON] надано відповідь на відзив. 21 січня 2021 року представником АТ «Альфа-Банк» - адвокатом Галдецьким Я.А. надані письмові пояснення щодо відзиву [PERSON] , де зазначає, що АТ «АЛЬФА-БАНК» з відзивом [PERSON] не погоджується, та надає письмові пояснення щодо відповідного відзиву з аргументуванням своєї правової позиції. [PERSON] у своєму відзиві зазначає, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, що є зрозумілим для АТ «АЛЬФА-БАНК», оскільки задоволення позову унеможливить виконання рішення Фрунзенського районного суду від 12.05.2015 року по справі №645/10467/14-ц про стягнення заборгованості. У своєму відзиві на позовну заяву, [PERSON] посилається на те, що вона проживає у спірній квартирі і ця квартира є єдиним житлом. Іншого житла вона не має. Багато років тому питання щодо передачі прав власності на квартиру її чоловікові та дітям вже обговорювалось у їх сім`ї. Вона готова була вчинити нотаріальні дії з передачі Ѕ частки у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру чоловікові, а іншу - її Ѕ частку - двом дітям по ј частці кожному. З яких підстав виявилось, що вона є єдиним власником квартири до цього часу, їй невідомо, спору з чоловіком щодо відчуження йому Ѕ частки у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру у них не було. Це свідчить про те, що лише з підстав накладення виконавцями арешту на квартиру з підстав замовчення банком про існування договору застави транспортного засобу спір має розглядатися судом. АТ «АЛЬФА-БАНК» з такими доводами не погоджується, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях та не заслуговують на увагу, оскільки до відзиву не долучено відповідних та допустимих доказів, які б підтверджували зазначене. Повідомляє суд, що у заяві про відкриття виконавчого провадження від 01.07.2020 року №236/20, яка була направлена приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Кудряшову Д.В., АТ «АЛЬФА-БАНК» просило оголосити в розшук транспортний засіб марки SKODA SUPER В, рік випуску 2007, держ. номер [NUMBER] , що належить боржнику на праві приватної власності. Зі змісту відзиву [PERSON] на позовну заяву, можна прийти до висновку, що після ухвалення рішення про задоволення позову [PERSON] , вона має на меті передати Ѕ частки у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру моєму чоловікові, а іншу - її Ѕ частку - двом моїм дітям по ј частці кожному. Тобто має на меті вчинити дії, які призведуть до не можливості виконання Фрунзенського районного суду від 12.05.2015 року по справі №645/10467/14-ц про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 104 644 гри. 43 коп., оскільки майно на яке можливо було звернути стягнення буде передано третім особам. Вважає, що відповідний спосіб захисту з боку позивача є неприпустимим у правовій державі. Також зазначає, що ПАТ «УКРСОЦБАНК» не одноразово зверталося до органів Державної виконавчої служби з метою примусового виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.05.2015 року, проте дії державних виконавців щодо розшуку майна боржника, на яке можливо звернути стягнення по виконавчим провадженням ВП №48803545 від 20.08.2015, ВП №56019285 від 21.03.2018, ВП №59465767 від 05.07.2019 виявилися безрезультатними, оскільки [PERSON] приховує місце знаходження транспортного засобу, який був наданий у заставу з метою забезпечення виконання зобов`язання. Проте, лише приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Кудряшовим Д.В. були здійснені всі необхідні дії згідно Закону України «Про виконавче провадження» з метою дотримання принципу виконання судових рішень, які постановлені іменем України та захисту майнового інтересу стягувача. [PERSON] знаючи про відрите виконавче провадження, не здійснила дій щодо передачі приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Кудряшову Д.В. транспортний засіб, який було передано АКБ СР «УКРСОЦБАНК» в забезпечення виконання зобов`язань за укладеним кредитним договором №820/2-27/21/04-7/022 від 13.02.2007, що належить [PERSON] на праві приватної власності, для реалізації на прилюдних торгах з метою виконання рішення суду. Вищезазначене спростовує твердження [PERSON] про те, що знаходження у неї рухомого майна, транспортного засобу, на праві власності, унеможливлює звернення стягнення на квартиру, оскільки транспортний засіб на який можливо звернути стягнення переховують, що в свою чергу не дає можливості його реалізувати та виконати рішення Фрунзенського районного суду від 12.05.2015 року по справі №645/10467/14-ц про стягнення заборгованості з [PERSON] у розмірі 104 644 грн. 43 коп. Вважає, що позивач по справі сприяє [PERSON] в ухиленні виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.05.2015 року шляхом визнання права власності на Ѕ частину чотирикімнатної квартири, оскільки є зацікавленою особою. Такі дії з боку позивача є недобросовісними, оскільки перешкоджають АТ «АЛЬФА-БАНК» забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення, та додасть потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, що є не припустимим у правовій Державі. Продаж з прилюдних торгів чотирьох кімнатної квартири, яка належить [PERSON] на праві приватної власності, є єдиним можливим способом виконати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.05.2015 року. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.02.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Представник позивача - адвокат Шматько Т.М. підтримала позовну заяву та просила її задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити. Представник відповідача АТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Треті особи: Приватний виконавець Виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В. та Міжрайонний ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач перебуває у шлюбі з [PERSON] , який зареєстрований 28 жовтня 1992 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] , актовий запис № 21 (а.с. 18). Під час шлюбу 05 липня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу [PERSON] було придбано чотирьох кімнатну квартиру [ADDRESS] , житловою площею 57,7 кв.м., загальною площею 89,3 кв. м., корисною площею 86,7 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05.07.2001 року, зареєстровано у реєстрі № 1591 (а.с. 15). З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.10.2020 року, вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за відповідачем [PERSON] . Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 22.10.2020 року, маються записи про обтяження квартири [ADDRESS] , а саме: арешт накладений постановою № 62477055 від 08.07.2020 року, видавник - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В., номер запису про обтяження № 37220855; арешт накладений постановою № 48803545 від 20.10.2015 року, видавник - Фрунзенський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, номер запису про обтяження № 11659930; арешт накладений постановою № 62477055 від 04.07.2020 року, видавник - приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Кудряшов Д.В., номер запису про обтяження № 37163744; арешт накладений постановою № 56019320 від 21.03.2018 року, видавник - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, номер запису про обтяження № 25356328. Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене кореспондується зі ст.321 ЦК України. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 61 СК України передбачає, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до стаття 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності (ст.66 СК України). У ст. 69 СК України вказано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Стаття 71 СК України передбачає, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 369 ЦК України передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У статті 370 ЦК України зазначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України. Відповідно до частин 4 та 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З абзацу 1 частини 2 цієї статті вбачається, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку Верховного Суду, визначивши, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна. Поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а норми ч. 6 ст. 52 Закону «Про виконавче провадження», 1999 р. та ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» є тотожними, передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, Велика Палата знайшла підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 р. у справі № 822/1154/16, вказавши, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника, державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні. Тобто в даному випадку державний (або приватний) виконавець мав звернутись до суду з поданням про визначення частки боржника у спірній квартирі, для подальшого виконання рішення суду, так як боржник - відповідач [PERSON] володіє спірною квартирою спільно з іншими особами (позивачем), і частка боржника у майні не визначена. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи, що позивач не є боржником у виконавчих провадженнях в межах яких були накладені арешти на квартиру, набуття права власності на квартиру відбулося в порядку, передбаченому законом, а наявність обтяження майна позивача, створює йому перешкоди у реалізації права розпорядження ним, а тому з метою захисту інтересів позивача позовні вимоги в частині скасування арешту та визнання за [PERSON] право власності на Ѕ ідеальну частку квартири [ADDRESS] , та припинення право власності [PERSON] на Ѕ ідеальну частку квартири [ADDRESS] слід задовольнити. Згідно ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 5115 грн. 80 коп., який підлягає стягненню із відповідачів в рівних частках. На підставі викладеного та

Outcome: approved