Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

09.01.2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 170 000 грн., у зв'язку зі смертю батька [PERSON] внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування вказує, що [INFO] помер його батько [PERSON] і актом посмертного освідування встановлено причинний зв'язок між смертю та професійним захворювання. Професійне захворювання виникло внаслідок того, що батько позивача працював впродовж 13 років на посаді водія автомобіля БелАЗ в/п 110т в умовах впливу шкідливих умов праці відповідача, а саме пилу, шуму, вібрації, внаслідок чого виникли такі захворювання як: пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої-другої стадії. Також вина підприємства у виникненні професійного захворювання у [PERSON] підтверджується Актом розслідування, а саме, що відповідачем не виконувалась норми і правила охорони праці на підприємстві. Смертю батька позивачу завдано моральну шкоду, а саме він тяжко пережив смерть рідної людини. Зважаючи на вище викладене і те що втрата батька настала внаслідок систематичного порушення роботодавцем вимог щодо безпеки праці, позивач просить стягнути на його користь 170 000 грн. моральної шкоди у звязку з втратою рідної людини - люблячого батька, втратою опори та моральної підтримки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просить задовольнити його повністю. Представник відповідача Доценко Т.Ю. позов не визнала, надала письмові заперечення, згідно яких зазначила, що оскільки батько позивача уклав трудовий договір та свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Повне усунення негативного впливу умов виробництва на здоровя неможливе. Вказує на відсутність доказів моральних страждань та підстав для стягнення моральної шкоди. Вислухавши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що також не заперечувалось представниками сторін, [PERSON], який є батьком позивача (а.с.4), під час перебування в трудових відносинах з відповідачем встановлено професійне захворювання: пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої-другої стадії. Виробничими факторами, що спричинили [PERSON] ці захворювання, є шкідливі, напружені умови праці відповідача протягом 13-річного періоду роботи [PERSON] в ПРАТ "Північний ГЗК". Крім того, встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров′я [PERSON], рекомендовано застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. [INFO] року [PERSON] помер, а.с.3. За результатами проведеного МСЕК №2 дослідження 18.01.2005 встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням (а.с.5-7). Вказані обставини підтверджується письмовими доказами, в т.ч. копією свідоцтва про смерть, копією акту розслідування хронічного професійного захворювання, копією акту посмертного огляду по встановленню причинного звязку між смертю і профзахворювання, копією свідоцтва про народження, копію паспорта громадянина України на імя позивача, завірениою копією витягу з трудової книжки [PERSON], що, на думку суду, є належними, достовірними і допустимими. Оцінка суду. Право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці встановлено ч.4 ст.43 Конституції України. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є"ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності "від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої внаслідок смерті у звязку з професійним захворювання, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Тобто цивільно-правова відповідальність роботодавця наступає у випадку порушення вимог про безпеку праці. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Отже, у зв'язку зі смертю батька позивача, причиною якої є недотриманням відповідачем вимог чинного законодавства у сфері безпеки праці, позивачу спричинено моральну шкоду, пов'язану із втратою рідної людини, люблячого батька, опори та моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків. Враховуючи вищевикладене та наявність доказів причинно-наслідкового зв'язку між смертю батька позивача та професійним захворюванням, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні Нечипорук та Йонкало проти України № 42310/04 від 21.04.2011 року, роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. З урахуванням викладеного, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 60 000 грн. моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Посилання представника відповідача на залежність рівня професійного ризику від самого працівника, отримання пільг і компенсацій, об'єктивний характер шкідливих умов праці, суд до уваги не приймає, оскільки вони не мають правового значенння для вирішення спору. Згідно зі 133, 141 ч.6 ЦПК України , якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України,

Outcome: partial