Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - Позивач) звернулась в суд з позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що 11.02.2016 року приблизно о 19 годині 15 хвилин на перехресті вулиці Кутузова та бульвару ім. Лесі Українки громадянин [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач), керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», держаний номерний знак [NUMBER], порушуючи п. 16.5 ПДР України, допустив зіткнення з автомобілем марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням Позивача. на момент спричинення відповідачем ДТП автомобіль марки «Toyota», знаходився у власності матері позивача - [PERSON] (надалі по тексту - Третя особа). Факт дорожньо-транспортної пригоди та вина Відповідача у вчинення дій, які призвели до її настання, встановлені Постановою Печерського районного суду м. Києві від 13.05.2016 року. В результаті здійсненої суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] оцінки розміру матеріального збитку, завданого під час ДТП, було встановлено, що він склав 107 584,76 грн. Крім збитків, спричинених безпосередньо в результаті ДТП, Позивач також поніс витрати на оцінку завданих автомобілю пошкоджень в розмірі 1 200,00 грн. Оскільки під час вчинення ДТП Відповідач здійснював керівництво джерелом підвищеної небезпеки і його цивільно-правова відповідальність не була застрахована, то і обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди відповідно до чинного законодавства покладається на нього. 03.03.2016 року Позивач звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з приводу відшкодування завданої в ДТП шкоди, у зв`язку з тим, що шкода була завдана транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. МТСБ України 08.09.2016 року було здійснено відшкодування в розмірі 50 000, 00 грн. З огляду на таке рішення МТСБ України та часткове відшкодування завданої Відповідачем шкоди, Позивач вбачає доцільним стягнути з Відповідача заподіяних матеріальних збитків у розмірі 58 784, 76 грн., моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Позивач та третя особа не з'явились, про час та місце його проведення повідомлялись належним чином, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. позивач не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, причини не явки не відомі, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходили. На підставі ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 11.02.2016 року приблизно о 19 годині 15 хвилин на перехресті вулиці Кутузова та бульвару ім. Лесі Українки громадянин [PERSON] (надалі по тексту - Відповідач), керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz», держаний номерний знак [NUMBER], порушуючи п. 16.5 ПДР України, допустив зіткнення з автомобілем марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER], під керуванням Позивача. на момент спричинення відповідачем ДТП автомобіль марки «Toyota», знаходився у власності матері позивача - [PERSON] (надалі по тексту - Третя особа). Постановою Печерського районного суду м. Києва від 13.05.2016 року [PERSON] притягнуто адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП (а.с.17). Відповідно до ст.61 ч.4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань , чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] № 2115 від 21.07.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota», державний номерний знак [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП становить 107 584,76 грн. (а.с.а.с. 25-57). Оскільки під час вчинення ДТП Відповідач здійснював керівництво джерелом підвищеної небезпеки і його цивільно-правова відповідальність не була застрахована, то і обов`язок по відшкодуванню заподіяної шкоди відповідно до чинного законодавства покладається на нього. 03.03.2016 року Позивач звернулась до Моторного (транспортного) страхового бюро України з приводу відшкодування завданої в ДТП шкоди, у зв`язку з тим, що шкода була завдана транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. МТСБ України 08.09.2016 року було здійснено відшкодування в розмірі 50 000, 00 грн. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.0.32013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» факт керування Позивачем транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб) дає Позивачу право вимагати відшкодування завданої з вини Відповідача шкоди. Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01.0.32013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( п.2.2. Правил дорожнього руху України). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п.16 Постанови пленуму № 4 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки " Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Відповідно до п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБ України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі; б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу; в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи; г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону; ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності; д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та едичним працівникам закладів охорони здоров'я згідно з чинним законодавством. Регламентні виплати, зазначені у підпунктах "а"-"д" цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню частково, з Відповідача на користь Позивача слід стягнути в якості відшкодування завданої ДТП майнової шкоди 58 784, 76 грн. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки доказів та розрахунків в обґрунтування моральної шкоди в розмірі 2 000 грн. позивачем не надано. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі 607, 86 грн.

Outcome: partial