Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення. На обґрунтування своїх позовних вимог посилаються на те, що 28 серпня 2008 року між ними та [PERSON] укладено кредитний договір №DNDМ0GА0000005491, згідно якого відповідач 28.08.2008 року отримав кредит у розмірі 20853,90 (долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном поверненням 29.08.2023 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повиненя надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. У порушення зазаначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченної заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 01.10.2012 року має заборгованість - 56108,65 (долар США), що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.10.2012 року складає 448308,11 грн., яка складається з наступного: - 20988,95 долар США - заборгованість по кредиту; - 12078,42 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3127,03 долар США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 17212,61 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: - 31,29 долар США - штраф (фіксована частина); - 2670,35 долар США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" і відповідачі 29.08.2008 року уклали договір іпотеки №DNM0GA0000005491, згідно з яким відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 77,10, розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна іпотеки дорівнює 138448 грн. 57 коп. Згідно ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, вважають, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та ст.629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ст.109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підтсавою для виселення всіх мешканців, а тому відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.ст.526, 527, 530, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.12, 33, 38-40 Закону України "Про іпотеку", позивач прохає: - звернути стягнення на вищевказаний житловий будинок шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №DNM0GA0000005491 від 29.08.2008 р.) ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; - виселити [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані та проживають у житловому будинку, який є предметом іпотеки, зі зняттям з реєстраційного обліку в органі Державної міграційної служби України. [PERSON] звернувся із позовом до ПАТ КБ "Приватбанк" про розірвання кредитного договору, посилаючись на наступні обставини. 29.08.2008 року між ним та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено кредитний договір №DNM0GA0000005491, відповідно до якого він отримав кредит в загальній сумі 20854,73 (долар США) з фіксованою відсотковою ставкою 15% до 27.08.2023 року. Згідно п.п.8.1 кредитного договору позичальник зобов'язаний забезпечити повернення кредитних коштів та сплату нарахованих відсотків за користування кредитом щомісяця у відповідності до графіка повернення кредиту та сплати відсотків. Починаючи з травня 2010 року він в силу обставин, а саме: фінансова криза в Україні в той період, різке зростання курсу долара США, зниження заробітної плати та подальша втрата роботи у м.Дніпропетровськ у зв'язку з тим, що банк списував всю його заробітну плату на погашення заборгованості за кредитом і в нього не було коштів навіть повертатися додому, припинив виконання боргових зобов'язань згідно з графіком погашення заборгованості, що призвело до виникнення заборгованості. Для забезпечення його зобов'язань по вищевказаному кредитному договору між ним та банком 29.08.2008 року було укладено договір іпотеки №DNM0GA0000005491, предмет іпотеки - житловий будинок, в якому він проживає. Банк подав позов до нього про звернення стягнення за договором іпотеки. Проте, у його володінні крім вищевказаного будинку більше нічого не має. На даний час не працює. Однак, кредитний договір не припинений та банком продовжується нарахування відсотків та штрафних санкцій. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на вимоги ст.652 ЦК України, прохає суд достроково розірвати кредитний договір №DNM0GA0000005491 від 29.08.2008 року, укладеного між ПАТ КБ "Приватбанк" і ним. У судове засідання представник позивача - відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" не з'явився, до суду надійшла заява з проханням розглядати дану справу за відсутності їх представника, свої позовні вимоги підтримують в повному обсязі, а вимоги [PERSON] не визнають та прохають відмовити у їх задоволенні. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" не визнали та свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Заслухавши думку відповідача-позивача [PERSON] та його представника [PERSON], вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "Приватбанк" та позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), у відповідності з вимогами ст. 530 ч.1 ЦК України. У судовому засіданні встановлено, що 29 серпня 2008 року [PERSON] отримав у позивача ПАТ КБ "Приватбанк" згідно укладеного договору №DNM0GA0000005491 кредит в розмірі 20853,90 (долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29.08.2023 року. Однак [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, в зв'язку з чим за ним станом на 01.10.2012 року утворилась заборгованість, яка складається з наступного: - 20988,95 долар США - заборгованість по кредиту; - 12078,42 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3127,03 долар США - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 17212,61 долар США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: - 31,29 долар США - штраф (фіксована частина); - 2670,35 долар США - штраф (процентна складова), всього - 56108,65 дол.США, що за курсом 7,99 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 01.10.2012 року складає 448308,11 грн. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за вищевказаним кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" і [PERSON] 29.08.2008 року уклали договір іпотеки №DNM0GA0000005491, згідно з яким відповідач [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 77,10, розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна іпотеки дорівнює 138448 грн. 57 коп. ПАТ КБ "Приватбанк" відповідно до вимог ст.ст.3, 4 ЦПК України та ст.20 ЦК України обрало способом судового захисту вимоги про стягнення заборгованості з позичальника шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належний іпотекодавцю. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (набрав чинності 07.06.2014 року) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеки", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя ..., яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника ... у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна ... не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв.метрів для житлового будинку. Отже, суд дійшов висновку, що вказаний закон регламентує правовідносини, які склалися між сторонами в даній справі. Оскільки, позичальник [PERSON] одержав кредит в іноземній валюті, у забезпечення його виконання передав в іпотеку житловий будинок, загальна площа якого не перевищує 250 кв.м, вказане нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, іншого житла у нього не має, а тому у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" про звернення стягнення на спірний житловий будинок слід відмовити в повному обсязі саме з підстав, передбачених Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідно до ст.55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України ,нормативно-правовими Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком. Відповідно до ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору ,виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства, ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року за №168. У відповідності зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Стаття 1056-1 ЦК України наголошує, що розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідач-позивач [PERSON] у своєму позові обгрунтовув свої вимоги про дострокове розірвання кредитного договору, посилаючись на вимоги ст.652 ЦК УКраїни. Відповідно до ст.652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не впливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Частина 2 цієї статті передбачає, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною 4 цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: - в момент укладення договору договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; - зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості і обачності, які від неї вимагалися; - виконання договору порушило об співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; - із суті договору або звичаїв ділового обороту не виплаває, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Таким чином, укладаючи договір, сторони розраховують на його належне виконання і досягнення поставлених ними цілей. Проте, в ході виконання договору можуть виявлятися обставини, які не могли бути враховані сторонами при укладанні договору, але істотно впливають на інтереси однієї чи обох сторін. Саме на ці випадки розраховані правила коментованої статті, які допускають можливість зміни або розірвання договору у зв'язку з істотною зміною обставин. Але, звичайно, при укладанні договору та визначенні його умов сторони повинні розумно оцінювати ті обставини, при яких він буде виконуватися. Лише істотна зміна обставин визнається підставою для вимоги про розірвання договору. Якщо сторони не досягли згоди щодо розірвання договору, він дійсно може бути розірваний за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони, але за наявності одночасно чотирьох умов, передбачених частиною 2 цієї статті. [PERSON] під істотною зміною обставин розумів: фінансову кризу, коливання курсу іноземної валюти, відсутність роботи. Проте, суд не бере до уваги посилання позивача та його представника на фінансову кризу, як на одну із підстав для розірвання кредитного договору, оскільки, відповідно до Постанови ПВСС України від 30.03.2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», п. 15 - при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини, суд має враховувати положення ч. 2 ст. 652 ЦК України і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч.2 цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст.652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник, при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти на її девальвації, передбачити в момент укладання договору, можливість отримання кредиту в національній валюті. При укладанні кредитного договору позивач був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них, [PERSON] добровільно було обрано саме цей кредитний договір, його задовольняла форма кредитування, яка була запропонована банком. Крім цього, на момент укладання кредитного договору позивач, відповідно до вимог ст.203 ЦК України, мав необхідний обсяг дієздатності, який дозволяв в повній мірі усвідомлювати наслідки здійснення юридично значимих дій, мало місце вільне волевиявлення. Про це свідчить факт підписання позивачем не тільки кредитного договору, але й інших документів на отримання кредиту, що передувало укладанню зазначених договорів та отримання кредитних коштів банку. На момент укладання оспорюваного договору позивач був обізнаний з усіма істотними умовами кредитного договору та наслідками невиконання взятих на себе зобов'язань. Суд вважає, що у позичальника [PERSON] існувала можливість при належній турботливості та обачності передбачити в момент укладання договору можливої зміни курсу гривні України до іноземної валюти виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Відповідно до вимог ст.60 ЦК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На думку суду, в ході розгляду справи, відповідачем-позивачем [PERSON] не було доведено факт істотної зміни обставин, при наявності одночасно чотирьох умов, передбачених ч.2 ст.652 ЦК України. Враховуючи зазначені обставини, а також те, що інших підстав для розірвання оспорюваного кредитного договору [PERSON] наведено не було, суд вважає, що підстав для задоволення його позову про розірвання кредитного договору не вбачається. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed