Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася до суду із позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В підготовче засідання позивачка не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити. Із позовних вимог вбачається, що шлюб між сторонами розірвано, однак за час перебування в шлюбі в них народилася спільна дитина: [PERSON], [INFO]. За рішенням Косівського районного суду від 19.04.2016 року у справі № 347/224/16, що набуло законної сили, з відповідача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини на її користь у розмірі 550 гривень. Однак такий розмір аліментів на утримання дитини та для забезпечення її розвитку та виховання мізерний та потребує збільшення. Тому за захистом своїх прав та інтересів вона змушена звернутися до суду. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав, згідний сплачувати аліменти по 1500 гривень щомісячно. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення за наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засіданні, згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-НМ № 024929 від 17.12.2007 року (а.с.8), шлюб між [PERSON] та [PERSON], - розірвано. Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19.04.2016 року по цивільній справі № 347/224/16 (а.с.7), вирішено стягувати із [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі по 550 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Суд має виходити з необхідності забезпечення рівності не тільки прав, але й обов'язків батьків щодо догляду та матеріального забезпечення неповнолітніх дітей. При вирішенні спору суд має врахувати положення ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", за якою кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки дитини мають рівні обов'язки з надання утримання дитині, що передбачено ч.1 ст.141 Сімейного кодексу України. У відповідності до вимог ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я, матеріальне становище платника аліментів, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень. Таким чином, враховуючи наведені обставини, а також матеріальне становище платника аліментів, який являється працездатною особою молодого віку, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів визначений рішенням Косівського районного суду та стягувати з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як зазначено в п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 180, 182, 184, 191, 192 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved