Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-02 00:00:00

09.03.2017 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися в суд з позовом до ПАТ «ВіЕс Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача приватний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] про визнання зобовязання виконаним та припинення договору іпотеки нерухомого майна. Позовні вимоги мотивує тим, що 30.04.2008 р. між ПАТ «ВіЕс Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №KF48840. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області №299/2168/15-ц від 07.12.2015 року за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь банківської установи з позивача та [PERSON] солідарно стягнуто 293306,70 грн. заборгованості та 3054,86 грн. судових витрат. Зазначені суми грошових коштів він сплатив в повному обємі 27.12.2016 року через відділення №6 м. Виноградів ПАТ «ВіЕс Банк», що підтверджується квитанціями №782273, №ПН2208, №ПН2210 від 27.12.2016 року. Виконання кредитних зобовязань боржником також забезпечувалося майновою порукою іпотекою нерухомого майна, а саме: незавершеним будівництвом житловим будинком за адресою: вул. Павлова, 1, с. Королево, Виноградівського району та земельною ділянкою площею 0,0490 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, за цією ж адресою. Відповідний договір іпотеки було посвідчено приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON] 30.04.2008 року за реєстровим №1602. Майновим поручителем виступала [PERSON]. Після повного погашення заборгованості позивачі неодноразово зверталися до працівників відділення №6 м. Виноградів та Закарпатського регіонального відділення м. Мукачево ПАТ «ВіЕс Банк» з клопотанням про зняття заборони на відчуження і виключення обтяження іпотекою заставного майна. Однак всі згадані звернення представником відповідача було проігноровано, жодних пояснень надано не було. 13.01.2017 року позивачі письмово звернулися до головного офісу банківської установи зі скаргою щодо протиправної бездіяльності персоналу ПАТ «ВіЕС Банк» та вимогою щодо вжиття всіх необхідних заходів для виключення обтяження іпотекою заставного майна. Листами від 23.02.2017 року за №10-3/2655, №10-3/2653 отримали відповідь від ПАТ «ВіЕс Банк» про наявність у позивача [PERSON] у рамках кредитного договору №KF48840 від 30.08.2008 року заборгованості у сумі 12950,80 доларів США та 4854,00 грн. витрат за проведену претензійно-позовну роботу. Позивачі відзначають, що спір щодо розміру кредитної заборгованості за згаданим кредитним договором між позивачем та ПАТ «ВіЕс Банк» було вирішено рішенням Виноградівського районного суду від 07.12.2015 року у справі №299/2168/15-ц. Повна сума боргу була сплачена, інші договірні відносини між позивачами та відповідачем відсутні, жодних претензій після судового врегулювання спору до позивачів від установи банку не надходило. У звязку з чим позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просили визнати зобовязання [PERSON] перед ПАТ «ВіЕС Банк» за кредитним договором №KF48840 від 30.08.2008 року виконаними; припинити встановлену на підставі договору іпотеки, іпотеку належного на праві приватної власності [PERSON] наступного нерухомого майна: незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: Виноградівський район, с. Королево, вул. Павлова, 1; земельної ділянки площею 0,0490 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 2121255600:00:007:0047, за адресою: Виноградівський район, с. Королево, вул. Павлова, 1; вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону відчуження наступного нерухомого майна: незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: Виноградівський район, с. Королево, вул. Павлова, 1; земельної ділянки площею 0,0490 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 2121255600:00:007:0047, за адресою: Виноградівський район, с. Королево, вул. Павлова, 1. 14.03.2017 року позивачами було подано заяву про зменшення позовних вимог, в яких вони просили суд: визнати зобовязання [PERSON] перед ПАТ «ВіЕС Банк» за кредитним договором №KF48840 від 30.08.2008 року виконаними; припинити встановлену на підставі договору іпотеки, а саме: вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону відчуження наступного нерухомого майна, належного [PERSON] на праві приватної власності: незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: Виноградівський район, с. Королево, вул. Павлова, 1; земельної ділянки площею 0,0490 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 2121255600:00:007:0047, за адресою: Виноградівський район, с. Королево, вул. Павлова, 1. 03.04.2017 року позивачами повторно подано заяву про зменшення позовних вимог, в яких вони просили суд: припинити іпотеку, встановлену на підставі договору іпотеки, а саме: вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону відчуження наступного нерухомого майна, належного [PERSON] на праві приватної власності: незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: Виноградівський район, с. Королево, вул. Павлова, 1; земельної ділянки площею 0,0490 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер 2121255600:00:007:0047, за адресою: Виноградівський район, с. Королево, вул. Павлова, 1. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON], в судове засідання не з`явились, однак надали суду заяви, в яких просили дану справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять такі задовольнити. Представник відповідача ПАТ "ВіЕс Банк" в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від отримання судової повістки відмовились, про що свідчить відмітка від 27.03.2017 року «Від прийому відмовились», причини їх неявки суду не відомі, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки позивачі та їх представник проти такого порядку не заперечували. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до положень частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом України (ч.1 ст. 4 ЦПК України). У відповідності до положень ст.ст.10, 11, 58, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень частин 1-2 статті 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК України). Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 30 квітня 2008 року між [PERSON] та ВАТ "Електрон Банк" (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») укладено кредитний договір №KF48840, за умовами якого останній прийняв на себе зобов'язання надати [PERSON] кредит у сумі 12000,00 доларів США зі сплатою 12,00% річних за користування кредитом з кінцевим строком повернення не пізніше 28.04.2023 р., а позичальник зобов'язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитом в порядку та на умовах, установлених цим договором. Згідно зі ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Так, 30.04.2008 року, з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ВАТ «Електрон Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк») і [PERSON], було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу [PERSON], запис в реєстрі №1602 від 30.04.2008 р., предметом іпотеки згідно якого є: - земельна ділянка площею 0,0490 га., що розташована за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, смт. Королево, вул. Павлова, 1. Цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку. Кадастровий номер 2121255600:00:007:0047; - обєкт незавершеного будівництва, незавершений будівництвом житловий будинок, рівень готовності якого становить 39% (додатковим договором до договору іпотеки від 10.06.2008 року змінено на 61%), загальною площею 195,9 кв.м., житловою площею 119,9 кв.м., який знаходиться за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, смт. Королево, вул. Павлова, 1. Відповідно до ст.ст. 598 та 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 07 грудня 2015 року, у справі № 299/2168/15-ц, яке набуло законної сили, за позовом ПАТ «ВіЕс Банк» до [PERSON] та [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, з останніх стягнуто заборгованість по кредитному договору, станом на 10.07.2015 р., у загальному розмірі 293306,70 грн. та судові витрати на суму 1527,43 грн. Вказану суму заборгованості ПАТ «ВіЕс Банк» просив стягнути як існуючу на той час, за їх розрахунками, заборгованість за вищевказаним кредитним договором, в тому числі, і суму основного боргу до повного погашення кредитних коштів. Зазначене рішення суду [PERSON] виконано і на користь ПАТ «ВіЕс Банк» ним повністю сплачено присуджену судом заборгованість по договору про надання споживчого кредиту, а також судові витрати, що підтверджується квитанціями №782273, №ПН2208, №ПН2210 від 27.12.2016 року (а.с.10-11). Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За положеннями частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов'язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Отже, у випадку пред'явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти. Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням. Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов'язань щодо дострокового повернення будь-яких сум, які, на думку кредитора, підлягають сплаті, крім тих, які підлягають сплаті на час пред'явлення вимоги. Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду, або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов'язання вважаються припиненими. За положеннями статті 1 Закону України "Про іпотеку", частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов'язання, зокрема, на підставі виконання рішення суду про стягнення коштів. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов'язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов'язання. Отже, за відсутності підтвердженої доказами заборгованості позичальника перед банком, враховуючи, що [PERSON] повністю виконав рішення суду про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, іпотека надана в забезпечення даного грошового зобов'язання припиняється. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України у від 06.07.2016 по справі № 6-118цс16. Після виконання [PERSON] рішення Виноградівського районного суду від 07.12.2015 року та сплати ним визначеної рішенням суду заборгованості, ПАТ «ВіЕс Банк» не повідомляло останнього про наявність у нього будь-якої заборгованості, до суду із відповідним позовом не зверталось. Не було надано розрахунку заборгованості і під час розгляду даної справи. У зв'язку із вищенаведеним, суд приходить до висновку, що на даний час, посилання відповідача на наявність заборгованості та витрат за проведену претензійно-позовну роботу є необґрунтованим та не підтверджено доказами. При цьому відповідачу роз'яснюється, що якщо він має претензії майнового характеру до боржника [PERSON], то він має право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості. Згідно ч.1 п.1 ст. 593 ЦК України, застава припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ч. 5 ст. З Закону про іпотеку, іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Припинення основного зобов'язання як підставу для припинення договору іпотеки викладено і в ст. 17 ЗУ "Про іпотеку". Отже, враховуючи надані суду докази встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором виконав, зобов`язання є припиненим, тому і договір іпотеки повинен бути припиненим. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача, оскільки рішення ухвалено на користь позивача [PERSON]. Враховуючи, вищенаведене, з ПАТ «ВіЕс Банк» слід стягнути 1280 грн. 00 коп. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved