Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

26.06.16 року [PERSON] звернувся до відповідача з вказаним позовом.Позов обґрунтував тим, що 27.06.2016 року між ПАТ «Дельта Банк» та ним було укладено кредитний договір № К-4944695, згідно з яким Банк надав йому на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 193050,00 грн. зі сплатою за користування коштами 15,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 26.06.2019 року включно. На час укладення договору він мешкав у м. Макіївка Донецької області та до жовтня 2014 року добросовісно і своєчасно виконував умови кредитного договору. Через проведення активної фази антитерористичної операції на території м. Макіївка Донецької області та подальшим тимчасовим виходом цього населеного пункту з-під контролю державної влади України він переїхав на проживання до м.Лиман та тимчасово втратив можливість виконання своїх обовязків за договором з обєктивних причин. З таких підстав ПАТ «Дельта Банк» була нарахована йому пеня за кредитним договором за несвоєчасне виконання ним зобовязань. Вважає, що на його теперішні відносини з банківською установою поширюється дія норм ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно з якими на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Просив зобов'язати відповідача скасувати пеню та штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитним договором від 27.06.2016 року, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ним № К-4944695 з 14.04.2014 року й до завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 липня 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., якому делеговані всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк» (юридична адреса 01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, ідентифікаційний номер субєкта господарювання 34047020) скасувати суму пені, нараховану на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором № К-4944695 від 27.06.2013 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Дельта Банк», в період з 14.04.2014 року по 22.07.2016 року. Заборонено Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» Кадирову В.В., як особі, якій делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк», здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором № К-4944695 від 27.06.2013 року, укладеним між [PERSON] та АТ «Дельта Банк», в період з 22.07.2016 року і до дати набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Стягнуто з Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., на користь держави судовий збір у розмірі 551(пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок. З вказаним рішенням не погодився Кадиров В.В. та подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та закрити провадження по справі. Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що суд першої інстанції при вирішенні справи порушив норми матеріального та процесуального права, а саме: - суд не врахував, що відповідно до ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у разі початку процедури ліквідації Банку, заборонено нарахування зустрічних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю, прощення боргу та інше; - вказаний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства; - позов заявлено не до належного відповідача, у даному випадку відповідачем повинен бути Банк; - судом першої інстанції неправомірно стягнуто з нього судовий збір, оскільки він є працівником Фонду, згідно делегованих йому повноважень; У судовому засіданні представник відповідача Кадирова В.В. - Філіпських С.І., апеляційну скаргу підтримав та попросив суд її задовольнити. Позивач [PERSON] заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вислухавши доповідь судді доповідача,позивача [PERSON], представника відповідача Філіпських С.І.,вивчивши матеріли справи і перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буду встановлене неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Ухвалене у справі судове рішення не відповідає вимогам матеріального права та процесуального права з наступного. Апеляційним судом встановлено, що 27 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № К-4944695, відповідно до якого Банк надав, а [PERSON] отримав грошові кошти у сумі 193050,0 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у сумі 15,5% з кінцевим терміном повернення заборгованості до 26 червня 2019 року включно/ а.с.15-21/; Відповідно до п.9.1. Договору за порушення позивальником строків сплати платежів по поверненню Кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, комісій, позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 1% від суми несплаченого платежу за кожний день такого порушення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків сплати платежів, передбачених п.п.1.1.,1.4.,3.3.,3.5. цього Договору, або будь- яких інших строків сплати платежів, передбачених цим договором/ а.с.19/; Відповідно до Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 2 жовтня 2015 року № 181 почато ліквідацію АТ «Дельта Банк» з 5 жовтня 2015 року по 4 жовтня 2017 року, призначено уповноважену особу Фонду - Кадирова В.В., та делеговано їй усі повноваження ліквідатора АТ «Дельта Банк»/а.с.98/; Яу вбачається з позову, [PERSON] звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «ДельтаБанк» Кадирова Владислава Володимировича/ а.с. 2/, тобто у період ліквідації АТ «Дельта Банк»,та просив про скасування пені та штрафів, починаючи з 14 квітня 2014 року та на майбутнє. Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" установлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Відповідно до частини другої статті 3 цього Закону, Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб'єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку з ринку, в порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Статтею 46 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження початку ліквідації процедури банку. Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду, банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Крім того забороняється зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі внаслідок укладення будь-яких правочинів з іншими особами, крім банку, зарахування на вимогу однієї із сторін. Звертаючись до суду з позовом, позивач вказував на те, діями відповідача порушене його право щодо погашення кредиту, та в обґрунтування позову, суду надав розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором/ а.с.72-75/. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових,земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього Кодексу. Як вбачається з розрахунку заборгованості позивача за кредитним договором/ а.с.72-75/, останній платіж [PERSON],зробив 1 червня 2014 року та сума була зарахована на погашення тіла кредиту та напогашення відсотків. Аналізуючи вказаний розрахунок, колегія суддів дішла до висновку, що він не свідчить про порушене право позивача щодо погашення кредиту, оскільки жодних платежів позивач після 1 червня 2014 року року не вносив, і будь-яких зарахувань на погашення пені не здійснювалось. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував положень ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та не звернув уваги на те, що позов до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ»ДельтаБанк», Кадирова Владислава Володимировича є передчасним, оскільки останній в інтересах Банку не звертався з позовом до суду до [PERSON] про стягнення з нього пені та штрафів за вказаний у позові період, а розрахунок заборгованості за кредитним договором/ а.с.72-75/, на який він посилається як на підставу його порушених прав, носить інформаційний характер, та не свідчить про порушене право позивача.Суд першої інстанції також не звернув уваги на те, що посилання позивача на те, що у разі, якщо він почне сплачувати заборгованість за кредитом, відповідач зарахує сплачену суму на заборгованість по пені є припущенням позивача. З огляду на викладене, суд першої інстанції не виконав вимог закону про законність та обґрунтованість рішення суду, неповно з'ясував обставини що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та постановленням нового про відмову у задоволенні позову. Звертаючись з апеляційною скаргою,відповідач вказував на те, що вказаний спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства; Колегія апеляційного суду не бере до уваги доводи апеляційної скарги у цій частині оскільки позивач звернувся до відповідача з вимогою про скасування пені та штрафів на підставі цивільно-правової угоди і Уповноважена особа Фонду виступає в указаному спорі від імені сторони правочину, не здійснюючи при цьому владних повноважень. Колегія апеляційного суду також вважає необґрунтованими доводи відповідача, наведені в апеляційній скарзі, щодо того, що позов заявлено не до належного відповідача, у даному випадку відповідачем повинен бути Банк, оскільки згідно із пунктом 17 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Частиною першою статті 37 вказаного Закону встановлено, що уповноважена особа Фонду діє від імені Фонду відповідно до Закону і нормативно-правових актів Фонду.Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 37 Закону на виконання своїх повноважень уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ріщення суду скасуванню, з постановленням нового рішеня про відмову у задоволенні позову.

Outcome: partial