Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

І. ПРОЦЕДУРА 14.05.2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною 20.08.2019 року за реєстровим №2832 щодо стягнення з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь ТОВ "ФК "ЖЕНЕВА" (код 40888017) заборгованості за Договором № 04450/01485 ЕССА від 28.01.2014 року у розмірі 173909,75 грн. таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 18.05.2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 21.05.2020 року представником [PERSON] - [PERSON] до суду подано заяву з додатками, якими усунуто недоліки, що були підставою для залишення позову без руху. Позов пред`явлено на підставі ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, Закону України "Про нотаріат". Ухвалою суду від 26.05.2020 року провадження у справі відкрито та розглянуто клопотання про забезпечення позову. Разом з позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просила вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Гамзатової Аліни Анатоліївни від 20.08.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №2832 та заборони здійснення будь-яких дій відносно виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Гамзатової Аліни Анатоліївни від 20.08.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №2832. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26 травня 2020 року зазначену заяву було задоволено частково - зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Гамзатової Аліни Анатоліївни від 20.08.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за №2832. В задоволенні інших вимог заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. 14.05.2020 року разом з позовною заявою від позивача [PERSON] надійшло клопотання про витребування доказів, в якому позивач просить: витребувати у приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. засвідчену копію всіх документів, які були подані ТОВ «ФК «Женева» для вчинення виконавчого напису від 20.08.2019 року за реєстровим №2832 щодо стягнення заборгованості з [PERSON] (місце знаходження документів: [ADDRESS] ). Витребувати у ТОВ «ФК «Женева» (код 40888017) засвідчену копію документів, які підтверджують перехід всіх прав та обов`язків ПАТ «Платинум Банк» за Договором №04450/01485ЕССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 28.01.2014 року. 28.07.2020 року до суду надійшов відзив на позов. 19.08.2020 року в канцелярії суду зареєстрована відповідь на відзив. Ухвалою суду від 05.10.2020 року закрито підготовче засідання у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09.11.2020 року. 09.11.2020 року представник позивача - адвокат Шевчук В.В. надала заяву про розгляд справи за відсутності, вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з`явився, належним чином повідомленим про час та дату судового засідання. Про причин неявки до судового засідання суд не повідомив. Матеріали справи містять відзив на позов, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову. ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою Аліною Анатоліївною 20.08.2019 року за реєстровим №2832 щодо стягнення з [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) на користь ТОВ "ФК "ЖЕНЕВА" (код 40888017) заборгованості за Договором № 04450/01485 ЕССА від 28.01.2014 року у розмірі 173909,75 грн. таким, що не підлягає виконанню. При цьому позивач зазначає, що виконавчий напис вчинено на не перевіриних даних, з порушенням діючих вимог законодавства, які стосуються надання документів для прийняття рішення про вчинення виконачого напису, так і проведених нотаріусом процедурних вимог щодо повідомлення позивача, тобто перелік вказаних обставин є аргументом для звернення до суду за захистом порушених прав позивача. Доводи відповідача викладені у відзиві, направленому до суду 28.07.2020 року, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову, оскільки були наявні правові підстави для звернення до нотаріуса, яка відповідно до закону вчинила виконавчий напис. Твердження позивача щодо необхідності перевірки розміру заборгованості та інших обгрунтувань позову вважають безпідставними, а звернення до суду розціняють як затягування вирішення питання про повернення боргу. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ В своїх позовних вимогах позивач посилається на те, що 28.01.2014 року між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та [PERSON] було укладено Договір № 04450/01485ЕССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту. На підставі Договору № 04450/01485ЕССА від 28.01.2014 року [PERSON] було відкрито рахунок з використанням картки № [NUMBER] та встановлено кредитний ліміт у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії у розмірі 30 000,00 гривень (п.1.4 Договору), строк дії кредитного ліміту 36 місяців (п.1.7 Договору), з щомісячною сплатою платежів у розмірі 1 775,00 гривень (п.1.6 Договору). Відповідно до умов Договору, Банк нараховує проценти за користування кредитом в останній банківський день календарного місяця, у валюті кредиту на суму фактичної заборгованості клієнта за фіксованою ставкою 20% річних. Погашення заборгованості за кредитом здійснюється щомісячно. Щомісячний платіж містить в собі частину Кредитної заборгованості, проценти, що нараховані в останній банківський день попереднього календарного місяця, а також щомісячну комісію. Пунктом 6.5 Договору встановлено, що строк дії Договору в частині кредитування рахунку дорівнює строк дії кредитного ліміту, або до дати подання клієнтом заяви про закриття рахунку та про закриття кредитного ліміту або до дати припинення дії кредитного договору за ініціативою банку у порядку, передбаченому Договором. Невід`ємною частиною Договору є Додаток № 1, який містить орієнтовний розрахунок платежів за Кредитом із визначенням сукупної вартості кредиту та реальної процентної ставки. Відповідно до наведеного в Додатку № 1 графіку погашення заборгованості, [PERSON] повинна здійснювати щомісячні платежі у загальному розмірі 1 775,00 гривень, що відповідає п.1.6 Договору, та такий платіж включає в себе суму нарахованих відсотків, оплату кредиту та вартість комісії. На підставі Договору № 147 від 22 березня 2018 року про відступлення прав вимоги, укладеному між ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЖЕНЕВА», відбулася заміна кредитора за Договором № 04450/01485ЕССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 28.01.2014 року, та Новим кредитором стало ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА». 20 серпня 2019 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Гамзатовою А.А. було вчинено за реєстровим номером 2832 виконавчий напис про стягнення з [PERSON] заборгованості за період з 22.03.2018 року по 13.08.2019 року на користь ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» за кредитним договором № 04450/01485ЕССА від 28.01.2014 року у розмірі 173 909.75 гривень, в тому числі: Прострочена заборгованість за сумою кредиту - 30 000,00 гривень Прострочена заборгованість за комісією - 300,87 гривень Прострочена заборгованість за відсотками - 36 149,15 гривень Строкова заборгованість за комісією - 1 011,27 гривень Строкова заборгованість по несплаченим відсоткам - 106 448,46 гривень. У виконавчому написі не зазначено дату, коли строк платежу за кредитом настав. IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч.1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється ЗУ «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі в тексті - Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 ст. 34 Закону «Про нотаріат»). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). У відповідності з наведеними нормами, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за поданими стягувачем документами, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сумм або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Пунктом 2 Розділу "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються, а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 року "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 "Про судове рішення в адміністративній справі", дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, з моменту її прийняття. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі 910/13233/17 від 29.01.2019 року. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 року. У виконавчому написі від 20.08.2019 року зазначено, що він вчинений на підставі статті 87 Закону України Про нотаріат та п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172 (надалі - Перелік). Пункт 1 Переліку передбачає стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами. В даному випадку виконавчий напис вчинено не на нотаріально посвідченому договору. Зазначена Постанова КМУ взагалі не містить положення щодо можливості вчинення виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за кредитним договором. V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ У зв`язку з ненаданням документів, які були подані відповідачем для вчинення виконавчого напису, також не можливо встановити, чи було подано нотаріусу оригінал кредитного договору, чи наявне повідомлення боржника (позивача по справі) про намір вчинення виконавчого напису з доказами його направлення, обґрунтований розрахунок заборгованості. При вчинені виконавчого напису не враховано строки позовної давності відносно стягнення кожного чергового платежу за кредитом. Тому підлягає задоволенню заява позивача про застосування строків позовної давності. Позивачем надано до суду копії квитанцій (оригінали досліджені судом), які підтверджують часткову сплату заборгованості за кредитним договором. Відповідачем не надано будь-яких документів на спростування наданих позивачем доказів. Зазначене спростовує твердження відповідача про обґрунтованість розрахунку заборгованості за кредитним договором. Відповідно до Додатку № 1 до Договору № 146 Про відступлення прав вимоги від 22.03.2018 року, ПАТ «ПЛАТИНУМ БАНК» відступив на користь ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» заборгованість за кредитним договором у розмірі 66 494,36 гривень. Будь яких документів, які підтверджують зазначений розмір заборгованості відповідачем не надано. Також відповідачем не надано будь-яких документів та розрахунків, які б свідчили про обґрунтованість визначення розміру заборгованості, який зазначено у виконавчому написі від 20.08.2019 року. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Тільки під час судового розгляду можливо з`ясувати чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно з частинами першою - третьою, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальнее настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Оскільки умови договору щодо сплати комісії за супроводження кредиту є нікчемною (недійсною) в силу прямих приписів Закону, вони не підлягаю визнанню недійсною в судовому порядку. Дана правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16, а також у постанові Верховного Суду по справі № 766/1497/16-ц від 6 червня 2018 року. Враховуючи вище зазначене, встановлення щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості суперечить вимогам статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка була ч инна на момент укладення кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин, або правочин визнаний судом недійсним є недійсним з моменту його вчинення. А отже стягнення на підставі виконавчого напису суми заборгованості, до якої входила в тому числі і плата за обслуговування кредитної заборгованості у формі комісії, дає підстави зробити висновок про те, що сума заборгованості не булла безспірною вже на момент вчинення виконавчого напису. У постанові Великої Палати ВС у справі № 444/9519/12 зазначено, що після спливу визначеного договором строку позики, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором відсотки за кредитом припиняється. Як встановлено судом, строк кредитування за Договором № 04450/01485ЕССА про відкриття банківського рахунку, кредитного обслуговування рахунку та встановлення кредитного ліміту від 28.01.2014 сплив 28.01.2017 року. Договір про відступлення прав вимоги укладено 22.03.2018 року. Стягнення заборгованості за виконавчим написом здійснено за період з 22.03.2018 по 13.08.2019, тобто після спливу строку кредитування. Розмір суми відсотків, зазначений у Додатку № 1 До договору про відступлення прав вимоги №147 від 22.03.2018 року, відрізняється від розміру суми відсотків, яка зазначена у виконавчому написі, що свідчить про нарахування Новим кредитором відсотків після спливу строку кредитування. Наявні в справі квитанції про сплату заборгованості за кредитом дають змоги дійти висновку про невідповідність дійсності наведених у Додатку № 1 до Договору про відступлення прав вимоги № 147 від 22.03.2018 року сум заборгованості. З огляду на вище викладене, включення до суми стягнення заборгованості за кредитом відповідно до виконавчого напису суми заборгованості зі сплати комісії та суми відсотків, нарахованих після спливу строку кредитування, не відповідає вимогам діючого законодавства та дає підстави зробити висновок про те, що сума заборгованості не була безспірною вже на момент вчинення виконавчого напису. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені. При цьому, суд вважає доводи сторони відповідача не доведеними, та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. VI. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням задоволення позовних вимог сума сплаченого при поданні позовної заяви судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved