Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

У березні 2017 року Банк через свого представника за довіреністю № 3262-К-Н-О від 17 січня 2017 року /ас. 32/ Сафір Федіра Олеговича звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути на його користь з [PERSON] /далі по тексту - відповідач/ заборгованість у розмірі 16106,20 гривень за кредитним договором № б/н від 10.04.2014, та судові витрати у розмірі 1600 грн. На обґрунтування позову Банк зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 10.04.2014 відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5374, 10 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором. В свою чергу, відповідач, в порушення норм закону та умов угоди, свої зобов'язання не виконав, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, та допустив утворення заборгованості, яка станом на 16 лютого 2017 року становить загальною сумою 16106,20 грн, і складається з: 5374,12 грн - заборгованості за кредитом; 2805,28 грн - по процентам за користування кредитом; 6018,88 грн - за пенею та комісією; 1907,92 грн - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, і у добровільному порядку не погашена. В судове засідання представник позивача не з'явився, згідно поданого клопотання просить справу розглянути за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи /ас.36/. Відповідач у судове засідання не з'явився, згідно поданої заяви просив справу розглянути за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову /ас.49/ Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб на підставі наявних у ній доказів відповідно до положень статей 158, 169, 197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно з частиною четвертою статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України /далі -ЦК України/, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки. За матеріалами справи судом встановлено, що 31.07.2006 відповідач [PERSON] звернувся до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк /скорочена назва - ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"/ із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої просила банк здійснити оформлення платіжної картки кредитки «Універсальна» /копія ас. 5/. 10 квітня 2014 року між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № SAMDN44000008487595 від 31.07.2006 було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карт, за якою банк надав позичальнику [PERSON] строковий кредит в сумі 5374,12 грн на строк 24 місяця, з 10.04.2014 по 30.04.2016 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 5374,12 гривень в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків в розмірі 1,5 % в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки /копії ас. 6-30/. Інформації щодо визнання даної угоди недійсною суд не має. При укладанні Договору сторони керувались частиною першою статті 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг Договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той же термін. Умовами Угоди передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно п.п. 2.1. п. 2 Генеральної угоди, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця позичальник надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 268,92 гривень для погашення заборгованості по кредиту, яка складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, а також інших витрат у відповідності до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 30.04.2016. Відповідно до п.2.1.1.5.5. Витягу із Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Положенням статті 611 ЦК України визначено правові наслідки порушення зобов'язання. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно п.п. 2.2. п. 2 Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних в цій Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше чим на 31 день, по зобов'язанням, строк яких не наступив. Сторони погодили, що строк повернення кредиту рахується 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, рахується простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1907,92 гривень. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 10.04.2014, відповідачем було порушено умов угоди, у зв'язку з чим станом на 10.04.2014 у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 16106,20 грн , яка складається з: 5374,12 грн - заборгованості за кредитом; 2805,28 грн - по процентам за користування кредитом; 6018,88 грн - за пенею та комісією; 1907,92 грн - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до статті 212 ЦК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі частини першої статті 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що цивільне (майнове) право позивача по отриманню від відповідача кредитної заборгованості, відсотків, комісії, штрафу підлягає судовому захисту в порядку визначеному пунктом 5 частини другої статті 16 ЦК України. Суд погоджується з розрахунком позивача і вважає за можливе покласти його в основу судового рішення. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до статті 617 ЦК України судом не встановлено. Отже, суд знаходить позов обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України "Про судовий збір", що діяв на час подачі позову до суду, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1600 грн 00 коп. сплачених судових витрат.

Outcome: approved