Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернулася до Чорнобаївського районного суду Черкаської області з цивільним позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . Заповіту [PERSON] не складав, та після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач прийняла спадщину свого батька, оскільки подала відповідну заяву до нотаріальної контори. Однак остання позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, оскільки відповідач також прийняла спадщину [PERSON] , бо постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вчасно із заявою про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулася. У зв`язку з цим позивач просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягала (а.с. 26). Відповідач подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала повністю (а.с. 27) Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 26 березня 2019 року серії [NUMBER] (а.с. 6). Позивач є дочкою померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 25 липня 1997 року серії [NUMBER] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,40 га, що належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 11 липня 2002 року серії IV-ЧР № 052097 (а.с. 9) та відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки має нормативну грошову оцінку у сумі 136339,91 гривень (а.с. 10). Згідно з довідкою Малобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області від 27 вересня 2019 року № 361, виданої на підставі погосподарської книги № 2 (особовий рахунок № 82-1), [PERSON] постійно проживав та був зареєстровний у с. Мала Бурімка Чорнобаївського району Черкаської області. На день смерті мав склад сім`ї - мати [PERSON] (відповідач) (а.с. 12). Судом встановлено, що відповідач 8 серпня 2019 року склала заяву про відмову від прийняття спадщини, відповідно до змісту якої остання відмовилася від прийняття належної їй частини спадкового майна, що залишилося після смерті її сина [PERSON] (а.с. 13). Вказана заява посвідчена 8 серпня 2019 року секретарем виконавчого комітету Малобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області Кравченко Н.С. та зареєстрована в реєстрі за № 20, однак до нотаріальної контори відповідачем не подана. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 22 листопада 2019 року (вих. № 1076-01/16) (а.с. 24), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 19), після смерті [PERSON] , позивачем подана заява про прийняття спадщини до нотаріальної контори (а.с. 25). Водночас листом Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 27 вересня 2019 року (вих. № 718/02-16) позивачу повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину на одного спадкоємця не можливо, оскільки спадкоємцями, які прийняли спадщину є позивач і відповідач, та роз`яснено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування (а.с. 7). Таким чином, позивач не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, оскільки видати свідоцтво про право на спадщину лише одному спадкоємцю неможливо. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 2. ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3 ст. 46 цього Кодексу). Таким чином часом відкриття спадщини після смерті [PERSON] є день його смерті, тобто [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судом встановлено, що померлий [PERSON] заповіту не складав, а позивач і відповідач відповідно до приписів ст. 1261 ЦК України є спадкоємцями першої черги. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Судом встановлено, що позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку лише на себе. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права. У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved