Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач 25.05.2017 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 01.06.1999 між ним та відповідачем було укладено шлюб, та відповідно за час сумісного життя у шлюбі ними було набуто (придбано) спільне майно, зокрема автомобіль "Mitsubishi outlander", шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], вартість якого відповідно до звіту про визначення ринкової вартості складає 195952 грн., а також трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], вартість якої складає 909764 грн. У зв'язку із тим, що наявний спір про поділ майна, позивач змушений звертатись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просить суд поділити між сторонами зазначене майно та визнати за позивачем право власності на 1/2 його частину. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва [PERSON] від 13.06.2017 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.01.2018, у зв'язку із звільненням судді [PERSON], справу було передано на розгляд новому складу суду - головуючому Зотько Т.А. В ході підготовчого розгляду справи за клопотанням сторони відповідача, з метою недопущення порушення прав малолітньої доньки сторін, судом було залучено до участі в розгляді справи в якості 3-особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Службу у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації. Ухвалою суду від 20.02.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Позивач та його представник - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Крім того, позивач зазначив, що бажає розподілити спільне з відповідачем майно саме по 1/2 його частини. Відповідач та її представник - [PERSON] у судовому засіданні вимоги позивача визнали частково, та зазначили, що сторони під час шлюбу за спільні кошти придбали спірну квартиру, яку було оформлено на відповідача, та в якій проживають їх спільні доньки - повнолітня [PERSON], та малолітня [PERSON], 2005 року народження, однак на даний час вони ніде не зареєстровані, оскільки позивач, як батько, порушує права та інтереси дітей і безпідставно не дає згоди на їх реєстрацію в квартирі. При цьому, [PERSON] зазначила про те, що спірний автомобіль за час шлюбу також був придбаний нею з позивачем за спільні кошти, та за її згодою був оформлений на останнього. Однак, запропонований позивачем порядок розподілу майна відповідач зі своїм представником вважають несправедливим з огляду на те, що [PERSON] автомобілем завжди користувався та користується особисто, відповідач не має посвідчення водія та відповідно не бажає його експлуатувати, а тому позивач реально усвідомлює, що запропонований ним порядок поділу автомобіля буде виражений лише формально та на папері, оскільки користуватися транспортним засобом вдвох сторонами буде неможливо. З урахуванням викладеного, відповідач та її представник вважали за доцільне відступити від рівності часток спільного майна та в порядку поділу визнати за позивачем право власності на спірний автомобіль, та разом з цим, з урахуванням інтересів їх спільних дітей, визнати за нею право власності на 2/3 частини спірної квартири, а натомість за позивачем на 1/3 частину. Крім того, відповідач зазначила, що ту частину квартири, на яку вона в порядку поділу спільного майна просить суд визнати за нею право власності, бажає у майбутньому розділити зі спільними доньками. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився та подав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи за його відсутності, при цьому просив суд прийняти за результатами розгляду справи рішення з урахуванням інтересів малолітньої дитини. За таких підстав суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації. Заслухавши вступне слово позивача та його представника - [PERSON], відповідача та її представника - [PERSON], а основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON], з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 01.06.1999 уклали шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №855, що підтверджується наданою копією свідоцтва про одруження (а.с.9). Сторони мають двох спільних доньок, одна з яких досягла повноліття та наразі навчається та проживає у гуртожитку. Як вбачається з матеріалів справи, 10.11.2004 між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що складається з трьох кімнат, загальною площею 71,30 кв.м., житловою площею 41,80 кв.м. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Прокудіною Л.Д. (а.с.11). Крім того, в період шлюбу сторони по справі придбали автомобіль марки "Mitsubishi outlander", шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Вказаний автомобіль зареєстрований на праві власності на ім'я позивача (а.с.10). Як було зазначено в судовому засіданні, та про що не заперечували сторони, вказане майно було придбано за спільні кошти подружжя. Крім того, в ході розгляду справи судом знайшла своє підтвердження та обставина, що автомобіль знаходиться в одноособовому користуванні позивача. Згідно наданої стороною позивача копії звіту про визначення ринкової вартості вищевказаної квартири, станом на дату проведення оцінки - 21.05.2017, ринкова вартість спірної квартири складає 909764 грн. (а.с.35-49). Відповідно до наданої позивачем копії звіту про визначення оціночної вартості колісного транспорту, ринкова вартість вищевказаного транспортного засобу, станом на день проведення оцінки - 22.05.2017, складає 195952 грн. (а.с.13). Під час розгляду даної справи судом ані від сторони позивача, ані від сторони відповідача з приводу проведеної оцінки спірного майна будь-яких заперечень або ж пропозицій на адресу суду не надходило. Таким чином Ѕ частка вартості спільного сумісного майна подружжя кожного зі сторін складає: Ѕ транспортного засобу - 97976 грн., Ѕ квартири - 454882 грн.. Зі змісту позовної заяви та фактичних пояснень наданих сторонами, між сторонами, внаслідок припинення шлюбних стосунків склався порядок користування спільним майном. Так, позивач разом із відповідачем та їх малолітньою донькою [PERSON], [INFO], проживають в спірній трьохкімнатній квартирі. При цьому, спірним автомобілем користується виключно позивач, про що не заперечували позивач та відповідач. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Під час розгляду справи відповідачем була визнана та обставина, що спірне майно було придбано сторонами у шлюбі за спільні кошти, а відтак у суду немає підстав ставити під сумнів визнання відповідачем позову в цій частині. Визнання позову відповідачем в цій частині не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З урахуванням тієї обставини, що сторони під час розгляду справи не заперечували той факт, що спірне майно було придбане ними за спільні кошти, суд дійшов висновку про визнання спірного майна: квартиру [ADDRESS], а також автомобіль "Mitsubishi outlander", шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], - спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.23, 24 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною 3 ст.368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.ч.1, 2 ст.60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 Сімейного Кодексу України визначено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 65 СК України, Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. При розгляді справи судом встановлено, що між сторонами дійсно існує спір з приводу поділу спірного майна, позивач вважає необхідним розподілити належні їм з відповідачем квартиру та автомобіль в рівних частках. Однак сторона відповідача із даною позицією позивача не погоджується, оскільки останній усвідомлює той факт, що відповідач не має спеціального права на керування транспортними засобами та не бажає його отримати, експлуатувати спірний автомобіль вона наміру також не має, а тому поділ автомобіля, що є неподільною річчю в рівних між ними частками не вирішить їхнього спору, оскільки враховуючи наведене позивач надалі буде користуватися та володіти вказаним спільним майном особисто. Стороною позивача у судовому засіданні не було обґрунтовано можливості факту користування відповідачем спірним автомобілем, за якою в порядку поділу майна подружжя, відповідно повинно бути визнано право власності на 1/2 частину. Зокрема позивач не заперечував щодо тієї обставини, що автомобілем, який є неподільною річчю, користується виключно він, сплатити відповідачу компенсацію за її частку у спільному майні бажання не виявив з підстав відсутності коштів. При цьому, суд не приймає, як доказ твердження [PERSON] з приводу того, що автомобіль він використовує на благо відповідача, якщо виникає необхідність відвести кудись спільну малолітню доньку, оскільки в силу вимог ст.150 СК обов'язок дбати про дитину рівнозначно покладено на її батьків. Крім того, у відповідності до п.2 ч.5 ст.12 ЦК України судом вживалися заходи задля врегулювання спору між сторонами мирним шляхом, зокрема під час судового засідання від 03.05.2018 оголошувалася перерва, оскільки сторони наблизились дійти згоди на укладання мирної угоди, зокрема з урахуванням інтересів спільних дітей. Однак, в подальшому учасники справи не дійшли згоди щодо позитивного результату врегулювання даного спору мирним шляхом. Так, положеннями ст.70 СК України, визначено, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому право на спільне майно, яке виникає у подружжя в період шлюбу, не припиняє своє існування після його розірвання або фактичного припинення шлюбу. Розпорядження, користування та володіння об'єктами права спільної сумісної власності здійснюється подружжям з рівними правами та обов'язками, якщо інше не встановлено домовленості між ними. Згідно із ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 ст.71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як зазначено в абзацах 4, 5, 6 п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за №11, при вирішення спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст.70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив, чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу. Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дочки, сина або другого з подружжя, що заслуговують на увагу, можуть враховуватися судом при визначенні способу поділу спільного майна в натурі й у тому разі, коли суд не відступив від засади рівності часток. Вирішуючи спір у даній справі, суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин спору, що виник між сторонами, та з урахуванням вищенаведеного, на засадах справедливості, дійшов необхідним відступити від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні, та визнати за позивачем в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на автомобіль "Mitsubishi outlander", шасі (кузов, рама) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], враховуючи, що вказане майно розподілити між сторонами в натурі не можливо, дане майно є неподільною річчю, відповідач не має наміру ним користуватися, що в свою чергу дасть можливість позивачу повністю володіти та розпоряджатись даним транспортним засобом. При цьому суд вважає, що здійснюючи такий розподіл сумісного майна, 1/2 частина автомобіля, що припадає на відповідача (вартість якої складає 97976 грн.) повинна бути компенсована останній при здійсненні розподілу часток спільного нерухомого майна - квартири [ADDRESS]. Таким чином, з урахуванням вартості 1/2 частки автомобіля - 97976 грн., яка відходить у власність позивачу та враховуючи вартість 1/2 частини квартири, яка складає 454882 грн., частка позивача у праві власності на квартиру встановлюється судом у розмірі 2/5 частини квартири, та відповідно за відповідачем - 3/5 спірної квартири, а саме враховуючи, що 1/10 вартості квартири складає 90976,40грн., а вартість компенсованої відповідачу 1/2 частки спірного автомобіля у розмірі 97976грн. наближена до 1/10 частини квартири, то від 5/10 (1/2) частки позивача, з урахуванням виділеного йому автомобіля, на користь відповідача відраховується саме вказана 1/10 частина квартири, тобто: 5/10-1/10=4/10=2/5 - частка квартири спірного майна, що виділяється позивачу, та відповідно 3/5 частина квартири визнається за відповідачем. При цьому, суд приходить до висновку, що вищевказаний розподіл майна подружжя не призводить до суттєвого погіршення прав відповідача на спільне сумісне майно, набуте у шлюбі та жодним чином не порушує прав особисто позивача, т.я. його частка у спільному сумісному майні подружжя є більшою від частки відповідача на 6999,60грн.. Крім того, судом при здійсненні розподілу майна подружжя саме у такий спосіб, враховано той факт, що позивач на час розгляду справи судом, зазначив про відсутність коштів на сплату відповідачу компенсації у її Ѕ частці від вартості транспортного засобу, а відповідач в свою чергу просила суд про збільшення її частки у спірній квартирі при розподілі майна подружжя за рахунок виділу автомобіля у одноособову власність позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial