Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

[PERSON] у жовтні 2009 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя та визнання недійсним договору купівлі-продажу. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2013 року , яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2014 року позов задоволено частково та визнано недійсним в частині ? договір купівлі-продажу садового будинку із земельною ділянкою площею 0,0723 га по [ADDRESS] в садовому товаристві „Ватра", що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, укладеного 16 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON]; визнано в порядку поділу спільного майна подружжя за [PERSON] право власності на ? частину садового будинку та земельної ділянки площею 0,0723 га. по [ADDRESS] в садовому товаристві „Ватра", що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області; стягнуто з [PERSON] 66 166,50 грн.., що становлять ? частину коштів від проданого відповідачкою об'єкту спільного майна подружжя, а саме - двохкімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 59,5 кв.м., вартістю - 132 333 грн. та 8 363,50 грн.., що становлять ? частину вартості гаражу [ADDRESS] загальною площею 24,9 кв.м. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 серпня 2014 року рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 04 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 січня 2014 року по даній справі скасовано лише в частині вирішення вимог [PERSON] про визнання права власності в порядку поділу спільного майна подружжя на земельну ділянку та садовий будинок, визнання недійсними договорів купівлі-продажу цього майна, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. 23 вересня 2014 року по справі відкрито провадження , розгляд справи призначено на 10 жовтня 2014 року. Сторін по справі повідомлено шляхом надіслання копій ухвал поштою рекомендованим листом. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились без поважних причин, у звязку із чим розгляд справи відкладено на 06 листопада 2014 року. Позивача та його представника повідомлено про час та день слухання справи під розписку , відповідачам судові повістки направлено поштою рекомендованим листом. Відповідачка [PERSON] 23.10.2014 року розписалась про отримання судової повістки, однак в судове засідання 06.11.2014 року не з'явилась, а відповідач [PERSON] судову повістку не отримав , рекомендовані листи повернуті з відміткою причини повернення «за давністю зберігання». Розгляд справи відкладено на 08 грудня 2014 року. Відповідачів по справі повідомлено про час та день розгляду справи рекомендованим листом . Поштові відправлення повернуті в суд з відміткою про причини не вручення повісток - «за давністю зберігання». Розгляд справи відкладено на 23 грудня 2014 року. Аналогічно попереднім повідомленням відповідачам направлено рекомендовані листи з судовими повістками , які повернуті « за давністю зберігання». Розгляд справи відкладено на 15 січня 2015 року . Відповідачі знову не з'явились в судове засідання , повідомлені про судовий розгляд справи рекомендованими листами , у звязку із чим розгляд справи відкладено на 21 січня 2015 року. Відповідачі , які були повідомлені про розгляд справи по пошті шляхом надсилання їм рекомендованих листів в судове засідання не з'явились в шостий раз без поважних причин, про причини неявки суду не повідомили, розписка відповідачки 23 жовтня 2014 року про отримання повістки та зазначення нею адреси проживання в касаційній скарзі вказує на те, що судові повістки відправлені за належною адресою, а також про те, що відповідачам відомо про розгляд справи. Крім того , позивач по справі - [PERSON] вказав на те, що ним особисто повідомлено відповідачів про розгляд справи. Належне повідомлення осіб, які беруть участь у справі, та інших учасників процесу щодо проведення попереднього судового засідання або судового засідання у справі здійснюється за допомогою судових повісток відповідно до гл. 7 ЦПК. Згідно із ст. 74 ЦПК судові повістки як засіб інформування учасників цивільного процесу можуть мати дві форми: судових викликів і судових повідомлень. Судова повістка разом із розпискою надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. У разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, належним чином і в установленому порядку повідомленої про дату судового засідання, питання про можливість судового розгляду вирішується з урахуванням вимог статей 169, 224 ЦПК Зокрема, відповідно до ч.4 статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до норм статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Належним чином повідомлені відповідачі по справі в шостий раз не з'явились за викликом суду , а тому суд по справі вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та постановляє за згодою позивача заочне рішення. З врахуванням уточнених позовних вимог позивача суд розглядає справу в межах заявлених вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки площею 0,0723 га по [ADDRESS] в садовому товаристві „Ватра", що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, укладеного 16 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON], визнання за [PERSON] право власності на ? частину садового будинку та земельної ділянки площею 0,0723 га. по [ADDRESS] в садовому товаристві „Ватра", що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області; визнання за [PERSON] право власності на ? частину садового будинку та земельної ділянки площею 0,0723 га. по [ADDRESS] в садовому товаристві „Ватра", що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області. Одночасно з уточнення позовних вимог позивачем змінено підстави для задоволення позову, про що подано відповідну заяву 15 січня 2015 року. Зокрема позивач вказує на те, що рішеннями судів трьох інстанцій в даній справі уже є встановленим факт його спільного проживання однією сімєю з відповідачкою [PERSON] за період з 1997 по 2009 рік, у звязку із чим суди визнали за ним право власності на спільно придбане майно - квартиру та гараж по [ADDRESS] та стягнули з відповідачки [PERSON] половину вартості цього спільного майна , яке вона відчужила без його згоди. Однак , як на підставу задоволення позову в частині визнання права власності на ? частину земельної ділянки та спорудженого на ній садового будинку по [ADDRESS] в садовому товаристві „Ватра", що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, [PERSON] вказує на свої трудові та фінансові вкладення в придбання та створення такого майна. Як на правову підставу для задоволення позову посилається на норми Глави 11 ЦК УРСР 1963 року та Закону України «Про власність», якими визначено , що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, об'єктом їхньої спільної сумісної власності якщо: 1) майно придбане внаслідок їхньої спільної сумісної праці таких осіб як сімї (при цьому спільною працею слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, внаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними ). Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення свідків, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку , що позовні вимоги слід задоволити частково. Позивач [PERSON] після уточнення позовних вимог та після подання заяви про зміну підстав для задоволення позову просив суд про визнання недійсними договору купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки площею 0,0723 га по [ADDRESS] в садовому товаристві „Ватра", що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області, укладеного 16 листопада 2009 року між [PERSON] та [PERSON], визнання за [PERSON] право власності на ? частину садового будинку та земельної ділянки площею 0,0723 га. по [ADDRESS] в садовому товаристві „Ватра", що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області; визнання за [PERSON] право власності на ? частину садового будинку та земельної ділянки площею 0,0723 га. по [ADDRESS] в садовому товаристві „Ватра", що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області. Суду надав пояснення про те, що земельна ділянка в с. Загвізддя була придбана 11.07.1997 року. На підставі договору купівлі-продажу відповідачка [PERSON] 01.11.2000 р. отримала державний акт на право власності на земельну ділянку (т.1, а.с.17).На земельній ділянці був споруджений із гіпсоблоків садовий будинок без вікон та дверей, не придатний до експлуатації, тому куплялась тільки ділянка. Розрахунок за садову ділянку проводили частково шляхом передання продавцю у власність автомобіля , а частково доплачували коштами в сумі 500 доларів США. Будували садовий будинок в селі Загвіздя спільно - [PERSON] та [PERSON] Всі будівельні роботи проводив позивач або за його участі майстри, оскільки [PERSON] перебувала на роботі , а характер його роботи (шоферування) дозволяв займатись будівництвом . В цьому йому допомагали родичі та знайомі- штукатурку та зварювальні роботи проводив зять сестри [PERSON], племінник був підсобником, дві пічки мурував на його замовлення знайомий з Івано-Франківська, кафель на пічку [PERSON] самостійно купував в с. Загвіздя, а освітлення в будинку робив знайомий - [PERSON], в спорудженні огорожі допомагав колега по роботі. Також позивач купував різні будівельні матеріали. Все майно оформили на відповідачку, проти чого позивач не заперечував, оскільки на той час вони проживали однією сімєю. Добудову спірного садового будинку сторони завершили у 2004 р., фактично садовий будинок був прийнятий в експлуатацію у 2009 р., коли рішенням виконкому Загвіздянської сільської ради Тисменицького району від 27.10.2009 р. відповідачку визнано його власником (т.2, а.с.142), а остання 06.11.2009 р. отримала свідоцтво про право власності. Допитані в судовому засіданні за клопотанням позивача свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали суду пояснення , якими підтвердили факт придбання земельної ділянки за спільні кошти [PERSON] та [PERSON], факт трудової та фінансової участі [PERSON] в будівництві садового будинку. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив , що після смерті його батька мати вирішила продати земельну ділянку в садовому товаристві «Ватра». На оголошення відгукнулись , як він вважав, подружжя, це були [PERSON] та [PERSON] Після узгодження ціни , було укладено в нотаріуса договір купівлі-продажу. В рахунок оплати було передано автомобіль «Рено» , який був оформлений на [PERSON], пізніше [PERSON] йому приніс ще залишок боргу в сумі 500 доларів США. Таким чином , суд прийшов до висновку , що земельна ділянка в с. Загвіздя придбана за спільні кошти позивача та відповідачки. Що стосується садового будинку , то , як встановлено судом, його будівництво розпочато в 1997 році , основні будівельні роботи були завершені до 2004 року , а введено будинок в експлуатацію та зареєстровано право власності в 2009 році. Як вбачається із зібраних доказів в справі будівельні роботи проводилось спільно [PERSON] та [PERSON] Попередніми рішеннями судів у даній справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом як сімя , вели спільне господарство , мали спільний побут та бюджет , спільно за свої індивідуальні трудові та грошові внески набували спільного майна за період з 1997 по 2009 роки. В судовому засіданні досліджено та встановлено, які саме були трудові та фінансові вкладення позивача в придбання к земельної ділянки і спорудження садового будинку. Так, виходячи із пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] на будівництві садового будинку [PERSON] було проведено такі роботи: добудова веранди, будівництво господарських споруд - сараю, гаражу, спорудження огорожі, криниці , проведення робіт із електропостачання, штукатурка внутрішня і зовнішня, встановлення підлоги, дверей, вікон. Зокрема свідок [PERSON] вказав що в 1997 році ( восени) та в 1999 році він проводив на замовлення позивача [PERSON] роботи з електропостачання будинку - робив електророзводку, встановлював розетки , вимикачі . В 1997 році він проводив ці роботи в будинку, а в 1999 році в прибудові до будинку. Всі витратні матеріали купляв та привозив йому [PERSON] Коли він ці роботи виконував, то одночасно проводились роботи із встановлення підлоги і столярних виробів- вікон , дверей. Роботи виконували майстри , а [PERSON] їм всі матерали привозив та допомагав в роботі . Свідок [PERSON] , який є сусідом по дачі, пояснив суду , що знав і попередніх власників ділянки і постійно спілкується та знає теперішніх власників - сторін по справі. Знає, що позивач купив в 1997 році земельну ділянку з гіпсоблочним садовим будинком, бачив його і може вказати , що то було приміщення не придатне до використання. А зараз є спорудженим садовий будинок , в якому [PERSON] постійно проживає. Одночасно з [PERSON] він проводив будівництво свого будинку , який розташований навпроти, та постійно бачив , що саме [PERSON] займався будівництвом будинку. [PERSON] приїжджала дуже рідко та поралась на городі. Ствердив , що [PERSON] за допомогою майстрів зробив добудову до будинку , накрив її, зробив внутрішню і зовнішню штукатурку в будинку, провів електропостачання, зробив ремонти всередині будинку, поклав підлогу, встановив вікна і двері, спорудив криницю, вимурував огорожу, збудував господарську споруду сараю , гаражу тощо. Бачив, що саме [PERSON] проводив ці роботи , наймав майстрів та контролював будівельні роботи. Свідок [PERSON] повідомив суду про те, що приблизно в 1998-1999 роках він , його батько та ще один чоловік були запрошені [PERSON] для проведення підрядних робіт в садовому будинку . Ними проводились роботи із внутрішньої та зовнішньої штукатурки будинку, встановлення перекриття та накриття прибудови до будинку, встановлення огорожі (монтажно-зварювальні роботи із встановлення бічних огорож та мурування і зварювання металоконструкцій із встановлення огорожі спереду будинку). Всі витратні матеріали , які використовувались в процесі будівництва їм привозив [PERSON], майже за всіма матеріалами свідок їздив разом із позивачем , бачив , що він проводив розрахунок за придбані матеріали. За проведену ними роботу також розраховувачі [PERSON], він привозив їм також і їжу ( обіди) , оскільки такою була домовленість. Дружину [PERSON]- [PERSON] , бачив один раз, коли вона вибирала металоконструкції до передньої частини огорожі. Суд також бере до уваги те, що позивач за час спорудження будинку та придбання земельної ділянки працював на різних роботах, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією трудової книжки. Зібрані по справі докази є такими , що підтверджують спільне вкладення коштів [PERSON] та [PERSON] в придбання земельної ділянки. Зокрема, [PERSON] передала на її придбання автомобіль , що зареєстрований був на її імя , а [PERSON] передав представнику продавця [PERSON] 500 доларів США. В спорудженні садового будинку основну трудову та фінансову участь брав позивач по справі [PERSON], купляв та привозив будівельні матеріали , наймав майстрів та розраховувався з ними за виконані роботи, контролював процес будівництва, внаслідок чого вартість майна значно збільшилась, а саме - будинок став придатним для постійного використання. Позивач та свідки також ствердили , що всі основні загальнобудівельні роботи виконані приблизно до 2004 року. Такі докази свідчать про факт набуття сторонами в справі спільного майна. Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм КпШС України», спори про поділ майна осіб , які живуть однією сімєю без реєстрації шлюбу мають вирішуватись згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», відповідних норм ЦК України, і з урахуванням роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 5 Постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності». Частиною 1 статті 17 Закону України «Про власність», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, майно , придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до п. 5 Постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови щодо спільної власності громадян, суди повинні виходити із того, що відповідно до чинного законодавства спільною власністю є не тільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, а й майно придбане внаслідок спільної праці членів сім ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, якщо укладеною між ними угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (ст. ст. 16-18 Закону України «Про власність», ст. 22 КпШС України). Як встановлено судом та підтверджено ухвалою касаційної інстанції від 6.08.2014 року в даній справі [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу на момент виникнення спірних правовідносин. Факт спільної праці [PERSON] та [PERSON] для придбання і створення спільного майна, а також факти індивідуальної трудової та матеріальної (грошової) участі доведено показами свідків, трудовою книжкою та іншими доказами. Жодної письмової угоди про інакший, аніж рівний, розподіл часток у спільному майні між сторонами не укладався. Таким чином підставними є позовні вимоги позивача [PERSON] в частині визнання за ним права власності на ? частину садового будинку та земельної ділянки площею 0,0723 га. по [ADDRESS] в садовому товаристві „Ватра", що в селі Загвіздя Тисменицького району Івано-Франківської області. Що стосується позовної вимоги щодо визнання права власності на ? частину садового будинку та земельної ділянки за [PERSON] , то вона не підлягає до задоволення , оскільки своєю часткою в майні відповідачка розпорядилась на власний розсуд , а укладенням договору купівлі-продажу своєї частки в спільному майні не порушено право [PERSON] З цих же підстав тільки до часткового задоволення підлягає і вимога про визнання недійсними договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки. На підставі викладеного, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм КпШС України», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст. 17 ЗУ «Про власність», п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.1997 року №11 «Про правктику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 65 СК України,

Outcome: dismissed