Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Позивач звернувся в суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит Капітал", за участі третіх осіб: Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенко Сергія Олександровича, Баршацького Ігора Вікторовича , Товариства з обмеженою відповідальністю "Мілоан", Київського державного нотаріального архіву, про визнання виконавчого напису № 11345 від 19 листопада 2020 року таким, що не підлягає виконанню. Позивач позов мотивує тим, що 19 листопада 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. було вчинено виконавчий напис № 11345 про стягнення з [PERSON] (Позивач) на користь ТзОВ "Фк "Кредит-капітал" (Відповідач) заборгованості в розмірі 16120,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитним договором № 791464 від 07 грудня 2018 року 15150,00 грн.: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6000,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 840,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 5310,00 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями (нараховано з 23.12.2018 року до 15.03.2019 року) - 3000,00 грн. та плата за вчинення виконавчого напису - 970,00 грн.. 26 січня 2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лисенко С.О. було відкрито виконавче провадження № 64291234. Позивач вважає, що виконавчий напис № 11345 від 19 листопада 2020 року не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням чинного законодавства. З тексту виконавчого напису вбачається, що виконавчий напис будо вчинено на кредитному договорі, який був укладений між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мілоан", правонаступником всіх прав та обов`язків якого за договором відступлення права вимоги № 26-МЛ від 15 березня 2019 року є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Кредит- капітал" (Відповідач). Як вбачається з документів, які містяться у матеріалах виконавчого провадження № 64291234, кредитний договір № 791464 від 07 грудня 2018 року, до якого додано викладений на прикріпленому спеціальному бланку оскаржуваний виконавчий напис, не містить підписів сторін, та тому не може вважатися таким, що вчинений у письмовій формі. Представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 28 серпня 2021 року на адресу суду надав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просить відмовити. Заперечення обґрунтовує тим, що кредит в сумі 6000 грн. надавався Позивачу ТОВ «Мілоан» строком на 15 дінв з 07 грудня 2018 року по 22 грудгя 2018 року зі сплатою комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом. 15 березня 2019 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 26-МЛ, відповідно до якого відповідач набув статусу нового кредитора та отримав право грошової вимоги, в тому числі і до позивача. Пояснив, що Позивачу надсилалась претензія вих. № 18655625/1 від 08 жовтня 2021 року за кредитним договором, однак залишилася без належного реагування. Також у відзиві зазначено, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» при зверненні до нотаріуса подано всі необхідні документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім цього, заперечив розмір витрат на професійну правничу допомогу, покликавшись на те, що такі витрати мають бути фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, при цьому реально понесеним. Представник позивача 03 вересня 2021 року подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що не згідний з позицією відповідача, що викладена у відзиві на позовну заяву посилаючись на таке. Позивач не визнає факту укладення Кредитного договору № 791464 від 07 грудня 2018 року між ним та ТОВ «Мілоан», отримання ним кредиту та наявності в нього за даним кредитом заборгованості. Копія реєстру поштових повідомлень не є достовірним доказом направлення позивачу письмової Претензії про погашення кредитної заборголваності № 18655625/1 від 08 жовтня 2020 року. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 08 липня 2021 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача та Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено фактичні обставини справи. В матеріалах справи міститься копія кредитного договору між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] №791464 від 07 грудня 2018 року. Відповідно до п.1.1. якого позикодавець зобов`язувався на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит), у сумі визначеній у п.1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у і встановлений п.1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. За умовами договору сума кредиту становила 6000 грн., кредит надається на 15 днів з 07 грудня 2018 року, термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 22 грудня 2018 року, сукупна вартість кредиту складає 1560 грн. в грошовому виразі та 633 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п.1.5.1-1.5.2 договору; комісія за надання кредиту 840 грн., яка нараховується за ставкою 14.00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 720 грн., які нараховуються за ставкою 0.80 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Згідно з договором відступлення права вимоги №26-МЛ від 15 березня 2019 року, право вимоги за договором №791464 від 07 грудня 2018 року, між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» Виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В., вчиненим 19 листопада 2020 року, звернуто стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №791464 від 07 грудня 2018 року, укладеним [PERSON] з ТОВ «Мілоан», право вимоги, за яким перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги №26-МЛ від 15 березня 2019 року, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості, яка складає 15150 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6000 грн., прострочена заборгованість за комісією - 840 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 5310 грн., строкова заборгованість за штрафами і пенями - 3000 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом з відповідача стягнуто плати 970,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача./а.с. 23/ Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Київської області Лисенком С.О. від 26 січня 2021 року відкрито виконавче провадження № 6429134 щодо виконання виконавчого напису № 11345 від 19 листопада 2020 року, вчиненого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В./а.с.15/ За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). За результатами аналізу вищенаведених норм, суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів визначено главою 14 Закону України «Про нотаріат» та главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів,затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно із пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Крім того, у абзаці 3 пункту 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, вказано, що заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З наявних у справі доказів убачається, що виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Баршацького І.В. про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 791464 від 07 грудня 2018 року, виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", внесено зміни до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу "Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин". Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява № 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України "Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. З аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «п.2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.». Оскільки вищезазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України набула законної сили з моменту проголошення, тобто з 22 лютого 2017 року, то з цієї дати чинне законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Із матеріалів справи вбачається, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 19 листопада 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Таким чином, оскільки в момент вчинення виконавчого напису 05 травня 2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, то такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять відомостей про те, що боржником отримане повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Ураховуючи, що відповідачем не було надано суду доказів безспірності заборгованості, за наявності якої було б можливим вчинення виконавчого напису, суд вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат». Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо стягнення судових витрат, необхідно зазначити наступне. Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи, задоволення позову судовий збір у розмірі 908,00 грн. за подання заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача [PERSON] .

Outcome: approved