Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційна компанія «ІФГ Капітал» (далі ТОВ «ІК «ІФГ Капітал») звернулося до суду з позовом до [PERSON],\~ [PERSON], третя особа: Бердянський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Бердянська міська рада про визнання недійсним договору суборенди земельної ділянки. Позов мотивує тим, що за рішенням Господарського суду Запорізької області від 23.03.2011 р. було стягнуто з фізичної особи-підприємця [PERSON] на користь TOB «Український промисловий банк» суму коштів у розмірі 1117314, 92 грн. Ухвалою того ж суду від 27.01.2011 р. з метою забезпечення позову TOB «Український промисловий банк» було накладено арешт на майно ФОП [PERSON] на суму - 117314,92грн. 16.10.2012 року постановою державного виконавця ВДВС Бердянського МРУЮ відкрито виконавче провадження №34688145 на виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 04.04.2011р. по справі №13/5009/337/11 про стягнення заборгованості з ФОП [PERSON] на користь TOB «Український промисловий банк». За договором про передавання в управління непроданих активів від 05 вересня 2013 року № 31-Л право вимоги за кредитним договором № 50/КВ-08 від 19 червня 2008 року перейшло TOB «ІК «ІФГ Капітал», здійснено заміну сторони виконавчого провадження. 27.02.2018 р. з Єдиного реєстру прав на нерухоме майно їм стало відомо, що постановами державних виконавців Бердянського МУЮ Запорізької області неодноразово накладався арешт на нерухоме майно [PERSON] та заборони його відчуження, а саме: 26.02.2009р., 30.06.2009р., 30.09.2011р., 17.05.2012р., 09.10.2012р. та 16.10.2012р. В порушення чисельних арештів, ФОП [PERSON] безкоштовно передала належне їй право на нерухоме майно. Так, за рішенням Бердянської міської ради від 02.10.2008 року було поновлено [PERSON] договір оренди земельної ділянки площею 0,0126га, що розташована за адресою: м. Бердянськ, вул. Мазіна,4-г, для будівництва, розміщення та обслуговування кафе з літнім торговим майданчиком, до 01.09.2013 року. 28.11.2008 року між ФОП [PERSON] і Бердянською міською радою укладено договір оренди цієї земельної ділянки на строк до 01.09.2013р. Таким чином, позивач вважає, що [PERSON] володіла нерухомим майном за адресою: вул. Мазіна,4-г, яке було в подальшому арештовано державним виконавцем. Впродовж 2010-2011 років [PERSON] було надано дозвіл на здійснення проектно-вишукувальних робіт на перепланування недобудованої будівлі кафе, що знаходилася на орендованій земельній ділянці. 19.01.2010 року до договору оренди земельної ділянки від 28.11.2008 року були внесені зміни щодо строку договору оренди (до 01.09.2018р.). 23.04.2013 року [PERSON], знаючи про наявність арештів, уклала з [PERSON] договір суборенди земельної ділянки за адресою: м. Бердянськ, вул. Мазіна,4-г, що стало перешкодою у виконанні рішення суду в частині звернення стягнення на майно, яке знаходилося на земельній ділянці. Вважає, що договір суборенди від 23.04.2013р. є недійсним. Посилаючись на ст..ст. 181,182 ЦК України, ст.. 93 ч.5 ЗК України, ст.. 8 ЗУ «Про оренду зелі» вказує на те, що оренда землі, а також суборенда, є видом права на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації згідно зі ст.1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, наявність обмеження в реєстрі прав власності на нерухоме майно, а саме накладення арешту державним виконавцем, є підставою для заборони розпоряджатися передавати таке право іншій особі, в т.ч. і право оренди на земельну ділянку. Тобто договір суборенди був укладений з порушенням вимог ст.ст.1,4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що є підставою, згідно зі ст. 203, 215 ЦК України для визнання договору недійсним. Крім того, вказує на те, що спірний договір суборенди є недійсним в силу ст. 228 ЦК України, оскільки він був спрямований на незаконне заволодіння майном, яке було арештовано і за рахунок якого повинно бути задоволено вимоги ТОВ «ІК «ІФГ Капітал», тобто договір суборенди не відповідав інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Договір суборенди від 23.04.2013р. укладений з повязаною особою, оскільки [PERSON] є сином сестри [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] та разом зі [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03 лютого 2014 року по справі № 310/11035/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] було встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON] З 2014 р. по теперішній час кредитори [PERSON], в тому числі TOB «ІК ІФГ Капітал», не отримали жодної орендної плати від [PERSON], що також вказує на умисне невиконання [PERSON] рішення суду про стягнення з неї заборгованості. 06.12.2013 року [PERSON] отримано право власності на нежитлову будівлю загальною площею 183,7 за адресою: м. Бердянськ вул. Мазіна,4-г ( зараз вул.. Морська), про що видано свідоцтво про право власності. 22.12.2017 року рішенням Бердянської міської ради №22 (п.61) були внесені зміни до договору оренди землі від 28.11.2008 року, замість орендаря спірної земельної ділянки [PERSON] було вказано [PERSON] Таким чином, метою договору суборенди від 23.04.2014 року було заволодіння арештованим нерухомим майном [PERSON], яке знаходилося на спірній земельній ділянці, що, на думку позивача, є підставою для визнання цього договору недійсним. Просить суд визнати недійсним договір суборенди земельної ділянки від 23.04.2013 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], кадастровий номер 2310400000:09:013:0036, площею 0,0126га, яка знаходиться під будівлею за адресою: м. Бердянськ, вул. Мазіна ( вул. Морська), 4-г. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених в позовній заві. Просив суд задовольнити позовні вимоги ТОВ «ІК «ІФГ Капітал». Представник відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечувала. Обґрунтування заперечень виклала у відзиві на позов (а.с.83-85 т.1). Зокрема посилається на те, що договір суборенди від 23.04.2013 року, укладений між [PERSON] і [PERSON], був вчинений з дотриманням вимог ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст.1,4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Його зміст не суперечив вимогам зазначених вище нормативних актів і ст. 8 ЗУ «Про оренди землі», за якою передбачено право орендаря передавати в суборенду земельну ділянку без зміни її цільового призначення, договір суборенди підлягає державній реєстрації. Письмова згода орендодавця ( Бердянської міської ради) була надана 22.04.2013 року, державна реєстрація договору суборенди була проведена з дотриманням вимог Закону. Також представник\~відповідача заявила\~про застосування\~позовної давності\~до вимог\~позивача,\~ обґрунтовуючи\~заяву тим,\~що спірний\~договір суборенди\~був зареєстрований\~в Державному\~реєстрі речових\~прав на\~нерухоме майно\~у серпні\~2013\~року. А тому з цього часу позивач міг дізнатися про існування укладеного договору оренди. Але з цим позовом позивач звернувся до суду тільки у березні 2018 року, тобто за межами трирічного строку позовної давності. Щодо посилань позивача на те, що метою укладання договору суборенди було порушення інтересів Держави Україна, заволодіння арештованим майном [PERSON], то це є тільки припущенням позивача, на яких не може ґрунтуватися доказування. Крім того, вказує на те, що спірний договір суборенди є припиненим на підставі рішення Бердянської міської ради від 22.12.2017р. №22, оскільки був припинений договір оренди земельної ділянки із [PERSON] Представник третьої особи- Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Бердянської міської ради в судове засідання не зявився, надав судові письмові пояснення (а.с.70-72 т.1), в яких вважає позовні вимоги безпідставними та необгрунтованими, оскільки спірна земельна ділянка була передана в оренду [PERSON], в подальшому в суборенду [PERSON], але власником цієї земельної ділянки є Бердянська міська рада. Тому вказана земельна ділянка не може входити до переліку «всього арештованого нерухомого майна, належного [PERSON]П.», як це вказує позивач. Укладений договір суборенди земельної ділянки ніяким чином не порушує права і законні інтереси позивача, оскільки він не є стороною договору. Крім того, повідомляє, що на підставі п.61 рішення Бердянської міської ради від 22.12.2017 року №22 «Про поновлення договорів оренди земельних ділянок» між Бердянською міською радою, [PERSON] і [PERSON] була укладена додаткова угода від 19.01.2018р. про внесення змін до договору оренди землі від 28.11.2008р., відповідно до якої орендарем земельної ділянки на сьогодні є [PERSON] На підставі ухвали суду від 27.03.2018 року було відкрито провадження у цій справі. Ухвалою суду від 26.06.2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про зупинення провадження в цій справі (а.с.128-129 т.1). Ухвалою суду від 28.08.2018 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про обєднання справи з іншою справою, яка знаходилася в провадженні суду (а.с.170-171 т.1). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з\~ч.ч.\~1,5,6\~ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані письмові докази, суд встановив таке. З реєстраційної справи №138421623104 на земельну ділянку кадастровий номер 2310400000:09:013:0036, загальною площею 0,0126га за адресою вул. Морська (раніше вул. Мазіна),4-г ( а.с.229 т.1, 19-84 т.2) встановлено, що земельна ділянка є комунальною власністю, розпорядником земельної ділянки є Бердянська міська рада (а.с.22, т.2). 28.11.2008 року між Бердянською міською радою і ФОП [PERSON] був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, який був зареєстрований в Бердянському районному відділі Запорізької регіональної філії ДП «Центр ДЗК при держкомземі України» 22.04.2009 року за №040926100185 (а.с.39-41 т.2). Згодом були укладені додаткова угода до договору оренди від 09.01.2009р. (а.с.48 т.2), угода про внесення змін до договору оренди землі від 12.03.2012р. (а.с.50 т.2) Рішенням Бердянської міської ради №39 від 27.12.2012 року «Про надання згоди на передачу в суборенду земельної ділянки» було надано згоду ФОП [PERSON] на передачу земельної ділянки в користування на умовах суборенди [PERSON] (а.с.64 т.2). 23.04.2013 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір суборенди земельної ділянки кадастровий номер 2310400000:09:013:0036, загальною площею 0,0126га за адресою вул. Мазіна (зараз вул..Морська), 4-г ( а.с.65-68 т.2). Представником відповідача [PERSON] подана заява про застосування позовної давності до вимог позивача. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з\~ч.\~4\~ст.\~267\~ЦК України\~сплив позовної\~давності,\~про застосування\~якої заявлено\~стороною у\~спорі,\~є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Позивач вказує на те, що про наявність укладеного між відповідачами договору суборенди від 23.04.2013 року, позивачу стало відомо у лютому 2018 року, з отриманої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав. Тому суд приходить до висновку, що саме з цього часу позивач міг дізнатися про порушення свого права, а відтак позов подано ним в межах позовної давності. Як на підставу недійсності даного правочину позивач посилається на ст.ст. 203, 215,228 ЦК України, а саме, що укладання договору суборенди суперечило положенням ст.ст.1,4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також, що спірний договір був спрямований на незаконне заволодіння майном, яке було арештовано і за рахунок якого повинно бути задоволено вимоги ТОВ «ІК «ІФГ Капітал», тобто договір суборенди не відповідав інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Стаття 203 ЦК України, яка визначає основні критерії чинності правочину, вказує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Приписами ст.4 вищезазначеного Закону передбачено, що державній реєстрації прав підлягають: право власності, речові права, похідні від права власності: право користування та право оренди (суборенди земельної ділянки), заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно та інші обтяження. Державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця, приватного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно. Так, судом встановлено, що в провадженні ВДВС Бердянського МРУЮ знаходиться виконавче провадження № 34688145 примусового виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 04.04.2011 року про стягнення заборгованості з ФОП [PERSON]П на користь ТОВ « Український промисловий банк». Відповідно до постанов державної виконавчої служби Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 26.02.2009 року, 30.06.2009 року, 30.09.2011 року, 17.05.2012 року, 09.10.2012 року та 16.10.2012 року накладено арешт на майно [PERSON] та оголошена заборона на його відчуження, про що внесені відповідні записи в Єдиний Реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта відчуження (а.с.8-14 т.1). Згідно з ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Частинами 1, 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику. Відповідно до ч. 3 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у разі звернення стягнення на об'єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з'ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Згідно ч. 4 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об'єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об'єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. Аналогічну диспозицію містить Закон України "Про виконавче провадження" 1991 року в редакції, чинній станом на час накладення відповідного арешту. Таким чином, підсумовуючи викладене, звернення стягнення на майно боржника шляхом арешту нерухомого майна можливе лише по відношенню до майна, належного боржнику на праві власності (не на праві користування), оскільки за змістом та наслідками такого стягнення передбачається подальша реалізація нерухомого майна. Беручи до уваги, що відповідач була користувачем земельної ділянки на підставі договору оренди землі, а її власником є Бердянська міська рада, тому земельна ділянка Бердянської міської ради не входить та не може входити до переліку арештованого "всього нерухомого майна, належного [PERSON]П." Таким чином, судом встановлено, що обтяження всього нерухомого майна [PERSON] не може поширюватися на земельну ділянку кадастровий номер 2310400000:09:013:0036, загальною площею 0,0126га за адресою вул. Морська (раніше вул. Мазіна),4-г, оскільки вона не є власністю боржника. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на час виникнення правовідносин) орендована земельна ділянка або її частина може передаватися орендарем у суборенду без зміни цільового призначення, якщо це передбачено договором оренди або за письмовою згодою орендодавця. Таким чином, судом встановлено, що спірний договір суборенди земельної ділянки був укладений за згодою орендодавця земельної ділянки - Бердянської міської ради, з дотриманням вимог ЗУ «Про оренду землі». Відповідно до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» була проведена державна реєстрація речового права суборендаря [PERSON] Зважаючи на викладене, посилання позивача на незаконність дій відповідачів всупереч накладеним заборонам (обтяженням) є безпідставними. Не надано позивачем належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що оспорюваний договір суборенди земельної ділянки є таким, що порушує публічний порядок (ст.228 ЦК України ). З огляду на встановлені у справі обставини, суд не знаходить підстав для визнання договору суборенди земельної ділянки від 23.04.2013 року недійсним. А тому в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ІФГ Капітал» необхідно відмовити. На підставі\~ вищевикладеного та

Outcome: dismissed