Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про визнання позивача в порядку набувальної давності власником Сертифіката серії ВЛ № 0057641 про право на земельну частку (пай) розміром 3,5 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності КСП "Городнянське", виданого [PERSON] на підставі рішення Любомльської райдержадміністрації від 20 січня 1997 року №12, а також Свідоцтва серії [NUMBER] про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат), виданого [PERSON] головою Куснищанської сільської ради 15 квітня 2008 року. Вимоги представник обґрунтувала тим, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на вищевказані Сертифікат і Свідоцтво. На день смерті [PERSON] проживав разом із позивачем та матір`ю позивача [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач вважав, що його мати після смерті свого співмешканця [PERSON] прийняла спадщину. Проте при зверненні в нотаріальну контору з метою оформлення спадщини після смерті матері нотаріус позивачу роз`яснив, що на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР 1963 року, згідно якого особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, не були включені до кола спадкоємців. У зв`язку із цим у позивача відсутні підстави для оформлення права власності на це майно (Сертифікат і Свідоцтво) в порядку спадкування. Проте після смерті [PERSON] по сьогоднішній день позивач володіє вказаними Сертифікатом і Свідоцтвом. Оскільки цими цінними паперами позивач заволодів добросовісно і продовжує ними володіти понад десять років, вважає наявними підстави для визнання позивача їх власником за набувальною давністю. В підготовче засідання учасники справи не з`явились. Від Любомльської міської ради в канцелярію суду подана заява про повне визнання позову та розгляд справи за відсутності представника міської ради. За таких обставин суд провів розгляд позову в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Дослідженням викладених у позові фактичних обставин справи встановлено їх відповідність наявним у справі письмовим доказам. Указом Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" від 8 серпня 1995 року № 720/95 було визначено, що паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Видача громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та їх реєстрація провадяться відповідною районною державною адміністрацією, виданим на підставі частини другої статті 25 Конституційного Договору між Президентом України та Верховною Радою України "Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України". У разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 затверджено форму сертифікату на право на земельну частку (пай). Порядок визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального посвідчення був затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року N 177. За змістом цього Порядку до списку осіб, які мають право на майновий пай, включаються всі члени підприємства, а також особи, за якими відповідно до законодавства зберігається право на майновий пай. Право кожного члена підприємства на пайовий фонд майна залежить від його трудового внеску. Майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У статті 1 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" від 18 червня 1991 року № 1201-XII, який був чинним до 01 липня 2021 року, було визначено, що цінні папери - грошові документи, що засвідчують право володіння або відносини позики, визначають взаємовідносини між особою, яка їх випустила, та їх власником і передбачають, як правило, виплату доходу у вигляді дивідендів або процентів, а також можливість передачі грошових та інших прав, що випливають з цих документів, іншим особам. За змістом ч.ч.1, 3 вказаного Закону одним із видів цінний паперів є приватизаційні папери, поняття яких, особливі умови випуску, використання та обігу визначаються спеціальним законодавством України. У статті 177 ЦК України визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. За змістом ч.1 ст.178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Згідно із ст.179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки. Речі є рухомі та нерухомі, подільні та неподільні, споживчі та неспоживчі (ст.ст.181, 183, 185 ЦК України). У статті 190 ЦК України наведено визначення поняттю майно, відповідно до якого майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до ст.194 ЦК України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право, визначає взаємовідносини емітента цінного папера (особи, яка видала цінний папір) і особи, яка має права на цінний папір, та передбачає виконання зобов`язань за таким цінним папером, а також можливість передачі прав на цінний папір та прав за цінним папером іншим особам. За змістом ч.1 ст.195 ЦК України до груп цінних паперів в Україні в цивільному обороті належать, зокрема, пайові цінні папери, які засвідчують участь власника таких цінних паперів (інвестора) у статутному капіталі та/або активах емітента (у тому числі активах, які знаходяться в управлінні емітента) та надають власнику зазначених цінних паперів (інвестору) право на отримання частини прибутку (доходу), зокрема у вигляді дивідендів, та інші права, встановлені законодавством, а також проспектом цінних паперів або рішенням про емісію цінних паперів. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону. Згідно із ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Частиною 4 ст.344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, аналіз вищенаведених норм законодавства України дає підстави для висновку, що Сертифікат про право на земельну частку (пай) та Свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат) є цінними паперами, які в розумінні ст.344 ЦК України можуть бути об`єктами набуття правова власності за набувальною давністю. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.05.2019 року по справі № 910/17274/17 вказала, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Наявними у справі письмовими доказами підтверджено відповідність фактичних обставин справи усім вищенаведеним критеріям, оскільки у справі достатньо доведено, що позивач, будучи належним суб`єктом, добросовісно, відкрито та безперервно володіє упродовж більше 10 років цінними паперами (Сертифікатом про право на земельну частку (пай) та Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат)), які є законними об`єктами цивільних прав. Витребуваною з держнотконтори Інформаційною довідкою стверджено, що спадкова справа після смерті [INFO] юридичного власника цінних паперів [PERSON] не заводилась. Про добросовісність володіння позивача свідчить те, що цінні папери він отримав безпосередньо від його власника. При цьому жодні договірні правовідносини між ними не склалися. Тому, враховуючи обставини, за яких позивач отримав цінні папери і володіє ними по даний час, слід дійти висновку, що в останнього були наявні і достатні підстави вважати про можливість подальшого оформлення прав за цими цінними паперами на своє ім`я. Враховуючи вищенаведені положення матеріального закону та фактичні обставини справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Положеннями ст.ст.15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Таким чином, оскільки позивач добросовісно заволодів і уже більше двадцяти років володіє цінними паперами - Сертифікатом серії ВЛ № 0057641 про право на земельну частку (пай) та Свідоцтвом серії [NUMBER] про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат), то на них за ним слід визнати право власності за набувальною давністю. Згідно із ст.142 ЦПК України у зв`язку з визнанням позову позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Крім цього, позивачу у відповідності до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" належить повернути 908,00 гривень зайво сплаченого судового збору.

Outcome: approved