Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач звернулась до суду з цим позовом та просила визнати за нею та її малолітніми дітьми - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], право користування квартирою [ADDRESS], посилаючись на те, що наймачем зазначеної квартири був її батько - [PERSON], який помер [INFO] року. Зазначила, що батько хотів приватизувати вказану квартиру за зареєструвати її та дітей за цією адресою, однак за життя зробити це не встиг. Вказала, що проживала у спірній квартирі разом з батьком та своїми малолітніми дітьми з 2010 року, вони вели спільне господарство та мали єдиний бюджет. У зв'язку з цим вважала, що вона та її діти стали членами сім'ї наймача. Оскільки після смерті батька стало питання про її виселення, просила визнати за нею та її малолітніми дітьми право користування квартирою, де проживав батько. У судовому засіданні позивач та її представник, який діє на підставі угоди - адвокат [PERSON] підтримали позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Представник відповідача - Блажко Д.В., який діє на підставі довіреності, проти позову заперечував та вважав,що законні підстави для задоволення позову відсутні. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, з урахуванням такого. З довідки начальника ЖЕК-1 №4558 від 17.10.2013 р. судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] був зареєстрований та проживав по день смерті [PERSON], [INFO], інших осіб у квартирі зареєстровано не було. Згідно з довідкою №28 від 04.03.2014 р. Комунального підприємства Білоцерківської міської ради "Служба приватизації державного житлового фонду", зазначена квартира приватизована не була. Як вбачається зі свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] року. З довідки, виданої начальником КП БЦ МР ЖЕК-1, судом встановлено, що у червні 2013 року спірна квартира була опечатана. З відповідної заяви вбачається, що 18.09.13 року позивач звернулась до Міського голови м.Біла Церква з заявою про надання їй у користування квартири, де проживав батько. Згідно з листом №М-1775 від 30.09.2013 р., позивачу було відмовлено у наданні будь-якого житла в м.Біла Церква у зв'язку з відсутністю законних підстав та роз'яснено порядок постановки на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. У судовому засіданні позивач пояснила, що з 2010 року постійно проживала у спірній квартирі разом з батьком та своїми дітьми, вела з ним спільне господарство та оплачувала комунальні послуги. Однак пояснити, яким чином вони розміщувались в однокімнатній квартирі жилою площею 12,1 кв.м, у якій шафою було відгороджено кухню, як розташовувались їх ліжка та інші побутові речі, а також де знаходиться ЖЕК, до території обслуговування якого належить будинок [ADDRESS], не змогла. З огляду на наведене суд вважає, що доводи позивача про спільне проживання з батьком у спірній квартирі, починаючи з 2010 року, надумані, а тому до уваги їх не бере. Окрім того, з наданих суду квитанцій вбачається, що комунальні послуги за адресою проживання батька позивач почала сплачувати лише з липня 2013 року після його смерті. До того ж, як видно з довідок дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №20 "Берізка" №144 від 29.11.2013 р., №43 від 31.03.2014 р. та начальника Управління освіти та науки Білоцерківської міської ради №265 від 31.03.2014 р., при прийомі 01.08.2013 р. до зазначеного закладу сина [PERSON], [INFO], позивач зазначила місце свого проживання за адресою [ADDRESS]. Окрім того, як вбачається з довідки №86 від 07.04.2014 р., виданої директором Білоцерківської загальноосвітньої школи І-Ш ступенів №5, що розташована у м.Біла Церква, вул..Крижанівського,7, звернувшись з заявою про зарахування до 1 класу дочки [PERSON], [INFO], позивач зазначила місцем свого проживання [ADDRESS]. За цією ж адресою - [ADDRESS] 16.09.2010 р. була заведена також і медична картка на [PERSON], [INFO], про що свідчить лист №209 від 17.04.2014 р. в.о. головного лікаря Комунального закладу Білоцерківської міської ради "Міський центр первинної медико-санітарної допомоги №1". У той же час, як вбачається з пояснень та паспорта позивача, до 19.04.2013 р. місце її проживання офіційно було зареєстроване у [ADDRESS]. Суд вважає, що сукупність досліджених доказів спростовує позицію позивача стосовно того, що квартира, де проживав батько, була постійним місцем її проживання. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом ч.1 ст.9, ст.31, ст.42 ЖК України, право на одержання у безстрокове користування жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду мають громадяни України, які потребують поліпшення житлових умов, та у порядку, встановленому законом. Згідно зі ст.42 того ж Кодексу, жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Членами сім'ї наймача, окрім дружини, дітей та батьків, можуть бути визнані також інші особи, якщо вони постійно проживали разом з наймачем і вели з ним спільне господарство (ч.2 ст.64 ЖК України). На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позивач не надала суду доказів на підтвердження того, що вона постійно проживала разом з наймачем і вела з ним спільне господарство, як не надала і доказів того, що як громадянка, яка потребує поліпшення житлових умов, у порядку, встановленому законом набула право отримати у безстрокове користування квартиру [ADDRESS], а тому у позові відмовляє. На підставі зазначеного,

Outcome: dismissed