Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

08.07.2013 р. позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] "ПРИВАТБАНК" звернулось до суду із позовною заявою, якою просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PVH0GK00000112, укладеним 31.05.2007 року між Закритим акціонерним товариством [PERSON] ПРИВАТБАНК, правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] ПРИВАТБАНК, та [PERSON] у розмірі 18\~ 707,18 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ на 21.06.2013 р. (1 долар США дорівнює 7,99 гривень) складає 149\~ 470, 35 грн., звернути стягнення на житловий будинок та виселити відповідача [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані у житловому будинку, зі зняттям їх з реєстраційного обліку, та стягнути із відповідачів судові витрати. Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.11.2013 року позов було задоволено повністю. 16.01.2015 р. до суду надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення, за результатами розгляду якої ухвалою суду від 26.01.2015 року заяву задоволено, заочне рішення від 11.11.2013 року скасовано, справу призначено до розгляду у загальному порядку. 06.02.2015 р. позивач подав до суду уточнену позовну заяву, якою заявив вимогу про стягнення із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором № PVH0GK00000112 від 31.05.2007 року, в розмірі 18\~ 707,18 доларів США, за по курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 21.06.2013 р. складає 149\~ 470, 35 грн. В обґрунтування уточненого позову посилається на те, що 31.05.2007 року між ЗАТ КБ Приватбанк та відповідачем [PERSON] було укладено Кредитний договір № PVH0GK00000112, відповідно до якого позичальникові було надано кредит у розмірі 20 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,08 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 31.05.2022 року, визначено умови погашення кредитної заборгованості. У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідач [PERSON] свої зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, тому станом на\~\~21.06.2013 р. вказаний\~відповідач має заборгованість перед позивачем у сумі\~ \~18\~ 707,18 доларів США, в т.ч. 15\~877, 05 доларів США - заборгованість за кредитом, 1545, 73 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 303,86 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 59, 92 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), 889, 33 доларів США штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № PVH0GK00000112 від 31.05.2007 року між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки, відповідно до яких, у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором відповідачі відповідають перед позивачем в тому ж обсязі, як і боржник. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримує в повному обсязі Відповідачі в судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені. Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне: Судом встановлено, що 31.05.2007 року між відповідачем [PERSON] та Закритим акціонерним товариством [PERSON] Приватбанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство [PERSON] Приватбанк було укладено кредитний договір № PVH0GK00000112. Згідно п. 7.1 кредитного договору [PERSON] зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 31.05.2007 року по 31.05.2022 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 20000,00 доларів на наступні цілі: купівля житлового будинку, а також у розмірі 3375,00 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,00 % від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу,згідно п. 6.2 даного договору. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в період із 21 по 28 число кожного місяця в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом у сумі 257, 62 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) передбаченого графіком погашення заборгованості на 120 календарних днів, - позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором ЗАТ КБ ПРИВАТБАНК та відповідач [PERSON] 01.06.2007 р. уклали Договір іпотеки № PVH0GK00000112, відповідно до умов якого, відповідач передав в іпотеку нерухоме майно будинок загальною площею 67,90 кв.м. по вул. Молодіжній 39 у м. Павлограді. Майно належить відповідачу [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 681 від 01.06.2007 р. 12.09.2007 року Р№4380. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 126\~ 259, 00 грн. (том 1, а.с.33-38). За приписами\~ст. 2 ЦПК\~України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотньої дії в часі. Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 1, 2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач належним чином виконав свої зобов'язання щодо надання відповідачу [PERSON] кредитних коштів у сумі 20\~000, 00 доларі США, що підтверджується заявою на видачу готівки № 6301 від 01.06.2007 р. та ордером-розпорядженням від 01.06.2007 р. (том 1, а.с.236-237). В порушення взятих на себе зобов'язань відповідач [PERSON] перестав належним чином (в обсягах та в терміни, які передбачені кредитним договором) сплачувати належні платежі за кредитом, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 21.06.2013 року становила 18\~ 707,18 доларів США, в т.ч. 15\~877, 05 доларів США - заборгованість за кредитом, 1545, 73 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом, 303,86 доларів США заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 59, 92 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), 889, 33 доларів США штраф (процентна складова). Даний розмір заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості та виписками про проведені операції за рахунком відповідача [PERSON], наданими позивачем (том 1, а.с.12-17,127-131, 204-235). Проте, як вбачається із доданих до заяви про перегляд заочного рішення суду квитанції, відповідачем [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PVH0GK00000112, укладеним 31.05.2007 року, укладеним між позивачем та [PERSON], у період із 28.01.2014 р. по 24.12.2014 р. було сплачено 1430 доларів США (том 1, а.с.93-94). Вказані кошти мають бути відповідно враховані під час визначення обсягу коштів, які підлягають стягненню із відповідача [PERSON], відповідно до порядку, встановленого п.3.3. кредитного договору № PVH0GK00000112, укладеним 31.05.2007 року, а саме 59, 92 доларів США в рахунок сплати пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 303,86 доларів США в рахунок сплати заборгованісті по комісії за користуванням кредитом, 1034, 93 доларів США - в рахунок сплатизаборгованість по процентах за користування кредитом. Так, згідно п.3.3. договору, кошти отримані від Позичальника для погашення заборгованості за Кредитним договором, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно з п.п.2.2.9, 2.3.8 цього Договору, далі пені, згідно з розділом 4 цього Договору, далі-простроченої комісії за Кредитом, далі простроченої винагороди, далі прострочених відсотків, далі простроченої заборгованості за кредитом, частина суми, що залишилася направляється на погашення заборгованості за Кредитом далі комісії, далі винагороди, далі відсотків, далі Кредиту, остаточне погашення заборгованості за кредитом здійснюється пізніше дати закінчення терміну користування Кредитом, зазначеної в п.7.1 Договору. Сума остаточного погашення заборгованості може відрізнятися від суми щомісячного платежу. У разі несплати винагороди, комісії ( у випадку її щомісячнї сплати згідно з п.7.1 цього Договору або згідно з п.3.11 цього Договору), відсотків та/або частини Кредиту до останнього дня періоду сплати вони вважаються простроченими (том 1, а.с.25). Згідно частини 1 ст.546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Відповідно до статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Так, з метою забезпечення вимог позивача, за Кредитним договором, № PVH0GK00000112 від 31 травня 2007 року, між позивачем та [PERSON], а також між позивачем та [PERSON] було укладено 2 окремі договори поруки, згідно яких вказані відповідачі взяли на себе зобовязання перед позивачем відповідати по зобовязанням відповідача [PERSON], які виникають з умов Кредитного договору. З огляду на те, що кожен з поручителів уклали з позивачем окремі договори поруки, суд не може застосувати солідарну відповідальність всіх поручителів з боржником перед позивачем. Крім того, позивач, відповідно до прохальної частини позовної заяви від 06.02.2015 р. не просить саме про солідарне стягнення заборгованості. За умовами п.п..2,4 договорів поруки кожен поручитель відповідає перед кредитором за виконання обовязків за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником обовязків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. За п.п. 11,12 договорів поруки вони набирають чинності з моменту його підписання сторонами і діють до повного виконання зобовязань за кредитним договором. Порука за договорами припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі сплином якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою, або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Стаття 253 ЦК України визначає, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. При ухваленні постанов Верховного Суду України у справі № 6-53цс15 від 17.09.2014 р. Верховний Суд України виклав правову позицію в якій зазначено, що : «Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом\~шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя\~(третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід\~розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений,\~припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя». Зазначена правова позиція також підтверджена і постановою Верховного Суду України у справі № 6-6цс14 від 17.09.2014р Верховний Суд України, в якій зазначено, що: «Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може. Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право». Сам позивач у позовній заяві від 08.07.2013 р. зазначав, що станом на\~\~21.06.2013 р.\~[PERSON] мав перед позивачем заборгованість у сумі\~ \~18\~ 707,18 доларів США, в т.ч. 15\~877, 05 доларів США - заборгованість за кредитом, 1545, 73 - заборгованість по процентах за користування кредитом, 303,86 заборгованість по комісії за користуванням кредитом, 59, 92 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,29 штраф (фіксована частина), 889, 933 штраф (процентна складова) (том 1, а.с.6). Позивач звернувся із вимогами до поручителів - відповідачів [PERSON], [PERSON] із вимогами про стягнення вказаних коштів 06.02.2015 р. (том 1, а.с.108-109), тобто, вже тоді, коли порука припинилася щодо виконання відповідної частини основного зобовязання, строк виконання якого настав до 28.08.2014 року, в силу положень ч.4 ст.559 ЦК України, за якою порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договорами поруки від 31.05.2007 року не можуть вважатись припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителів за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Проте, з огляду на спосіб визначення позовної вимоги позивачем, якою останній не просить стягнути відповідні кошти солідарно, суд не вбачає законних підстав для стягнення з [PERSON], [PERSON] (як з окремих солідарних боржників [PERSON]), суми заборгованості останнього. Стосовно стягнення із [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 59, 92 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), 889, 933 доларів США штраф (процентна складова), слід зазначити, відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). Тобто, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Така ж правова позиці висловлена в постанові Верховного Суду України у справі №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. Отже, враховуючи\~вищезазначене\~в частині вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із [PERSON] на користь банку штрафу за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (процентна складова) слід відмовити. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених в п. 12 Постанови №5 від\~\~30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533\~ЦК. \~\~Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Позивачем 01.07.2013 р. було сплачено судовий збір у сумі 1494, 70 грн. за подання позову про стягнення звернення стягнення на майно (майнова вимога) та 114, 70 грн. за вимогою про виселення відповідача (немайнова вимога), при тому що відповідно до уточненої позовної заяви ним заявлено лише 1 майнову вимогу (про стягнення коштів). За ст.7 Закону України «Про судовий збір» зменшення розміру позовних вимог є підставою для повернення відповідної частини сплаченого судового збору. Із урахуванням даної обставини частина 114, 70 грн. слід повернути позивачу.

Outcome: partial