Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за борговою розпискою. Позивач посилається на те, що в грудні 2014 року він,[PERSON], позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 700гривень на строк один місяць, а відповідач зобов»язувався повернути йому позичені гроші через місяць,про що написав розписку. Після закінчення обумовленого місячного терміну, відповідач [PERSON] позичені у нього гроші не повернув, почав уникати з ним розмови, ігнорував його телефонні дзвінки. Останнім часом,при особистих зустрічах, відповідач вимагав, щоб його залишили в спокої та посилався на якісь свої кредитні зобов»язання перед іншими особами. Їх відносини суттєво погіршилися, а останнім часом розмови закінчувалися сутичками та сварками,образами зі сторони [PERSON] Декілька сварок були спровоковані відповідачем в людних місцях. Кожна з таких публічних сварок закінчувалася для нього стресом. Внаслідок протиправних дій відповідача у нього знизилася самооцінка,а публічність таких виступів негативно вплинула на його репутацію як депутата Іванківської селищної ради. Незаконність дій відповідача встановлено протоколом про адміністративне правопорушення за ст.173 КУпроАП,щодо [PERSON] Відповідно до ст.ст.1046,1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві току ж суму грошових коштів(суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,визначених родовими ознаками. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі,що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку,що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.ст. 525,526 ЦК України зобов»язання мають виконуватися належним чином. Відповідач ухиляється від повернення суми боргу. Тому позивач вважає,що протиправними діями відповідача, які виразилися у публічних образах,сварках, не поверненні грошей,що потягло суттєве їх знецінення , йому спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 4000 гривень. Позивач просить стягнути суму позики -700грн. та моральну шкоду 4000грн. В судовому засіданні позивач збільшив розмір позовних вимог, крім суми боргу,моральної шкоди також просить стягнути 801,41коп(323,23 грн. - інфляція та 478,18 грн.-неустойка). В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов. Відповідач позов не визнав. Відповідач фактично визнавав договір позики , який було укладено між ним та позивачем на суму 700грн., але пояснював,що в нього були інші проблеми, йому потрібні були гроші,а позивач вів себе дуже нетерпляче. Тобто, позивач настійливо вимагав від нього повернути йому 700гривень. На даний час, а це-11 червня 2016 року,за порадою судді, він борг перед [PERSON] повернув йому через пошту,про що надав в суд квитанцію. Інші вимоги не визнає, так як не вважає,що щось має платити. Позивач,вимагаючи від нього повернення грошей, розбив йому окуляри, які лежать дома. Позивач наніс йому матеріальну шкоду та моральні збитки. Вислухавши позивача,представника позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України(далі-ЦК) за договором позики одна сторона(позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або інші речі,визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві току ж суму грошових коштів(суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. З ст.1047 ЦК України (Форма договору позики) слідує,що договір позики укладається у письмовій формі,якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках,коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. З розписки наданої [PERSON] слідує,що він позичив у [PERSON] в борг 700 гривень. Проживає він в [ADDRESS]. (ТЕРМІНОМ МІСЯЦЬ). 07.12. 14 р. Отже, між [PERSON] та [PERSON] укладено саме договір позики. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості,що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку,що встановлені договором. В судовому засіданні, які було проведено 06.06.16 р.- попереднє; 29.06.та 08.07.2016 року,- відповідач не заперечував, що дійсно брав у позивача у борг 700 гривень, проте, в засіданні 08.07.2016 року пояснив, що він вказані кошти перерахував позивачу. Ще відповідач пояснював,що він неодноразово в березні 2016 року намагався повернути борг,але з умовою, що позивач віддасть йому оригінал його розписки, але так як [PERSON] розписку не віддавав,то він не віддавав і грошей. З копії квитанції Укрпошта, ВПЗ Іванків слідує, що ЯКИМЕНКУ 11.06.2016 року було направлено грошовий переказ в сумі 700гривень. Позивач пояснив,що вказані гроші він не отримав, але сьогодні йому дзвонила поштарка і говорила,що йому переказ на 700грн. Що це за гроші, він не знає. Отже, відповідач фактично повернув позивачу суму боргу:700гривень,проте, не в січні 2015 року, як було оговорено сторонами,а в середині червня 2016 року,з чого слідує,що відповідач порушив умови договору, тобто, виконував свої зобов»язання не належним чином. Позивач просить стягнути з відповідача, крім суми боргу: -моральну шкоду -4000 грн.; -неустойку- 478,18 грн.; -інфляцію- 323,23 грн. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичаль ника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановляється договором. Якщо договором не встановлено розмір процентів,їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним,якщо: 1)він укладений між фізичними особами на суму,яка не перевищує п»ятидесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов»язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. З розписки, яка надана [PERSON] [PERSON], та являється письмовим підтвердженням договору позики, слідує,що між сторонами не встановлено сплати процентів за договором позики. Сума позики :700грн. Неоподатковуваний мінімум доходів громадян(згідно ЗУ»Про державний бюджет.) становить-17 гривень. П»ятдесят розмірів неоподатковуваних мінімумів доходів громадян становлять:17грн.х50=850грн. Отже,оскільки в договорі між сторонами не встановлено одержання процентів,то позивач не вправі претендувати на них по закону,оскільки ч.2 ст.1048 ЦК України передбачає їх стягнення лише тоді, коли сума договору перевищує п»ятидесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян-850грн.,а договір позики укладено на 700грн. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Отже, позичальник [PERSON] своєчасно не повернув позивачу суму позики-700грн.,проте, вказану суму він поштовим переказом переслав 11.06. 2016 року, а тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов»язків,встановлених договором позики,щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов»язання або погіршення його умов за обставин,за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів,належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу,якщо інше не встановлено законом. В ст.546 ЦК України вказано, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Статтею 547 ЦК України передбачено,що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. З розписки не вбачається,що сторони між собою домовлялися про один із способів забезпечення зобов»язання. Стаття 548 ЦК України вказує,що: 1. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. 2. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. 3. Недійсність правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання не спричиняє недійсність основного зобов'язання. Статтею 549 ЦК України передбачено стягнення неустойки : 1. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. 2. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. 3. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. 2. Договором може бути встановлено обов'язок відшкодувати збитки лише в тій частині, в якій вони не покриті неустойкою. 3. Договором може бути встановлено стягнення неустойки без права на відшкодування збитків або можливість за вибором кредитора стягнення неустойки чи відшкодування збитків. Отже, позивач не може претендувати на неустойку,оскільки законом вона не встановлена,а також не передбачена договором між сторонами. Проте, як встановлено в судовому засіданні,відповідач неналежним чином виконував свої зобов»язання, грошові кошти позивачу повернув не вчасно. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач надав суду Заяву та Умови про приєднання його Договору комплексного банківського обслуговування,пояснивши,що він має потребу в грошах і отримав кредит з банку,що ,відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України не звільняє його від відповідальності за виконання договору позики,тобто, відповідач зобов»язаний повернути позивачу кредитні кошти. Однак,так як відповідач суму позики повернув, ці кошти вдруге він не повинен сплачувати, проте, індекс інфляції та 3% річних він має відшкодувати позивачу. Позивач нарахував 3% річних на суму позики-30 грн.,проте,не просить суд стягувати цю суму на його користь. Також,позивач нарахував суму позики з урахуванням інфляції:інфляційні суми становлять 323,23 грн., що є обґрунтовано. Позивач просить стягнути на його користь з відповідача 4000 грн. моральної шкоди. Відповідно до ст.546 ЦК України:Види забезпечення позову,-моральна шкода не є видом забезпечення позову,тобто, в зобов»язальних відносинах вона не передбачена. Ст.23 ЦК України, ст. 1167 ЦК України моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою, яка її завдала,за наявності її вини,крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Позивач посилається на те,що відповідач дуже активно СОПРОТЕВЛЯЛСЯ поверненню йому коштів,сварився,чим його, як депутата селищної ради,принижував. Проте, позивач не подав позов про захист його честі та гідності, як особи, якій відповідачем нанесено і моральну шкоду, а на неодноразові запитання повідомляв,що моральна шкода витікає із відмови повернути відповідачем боргу. Крім того, відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довів, що відповідач наніс йому моральну шкоду, оскільки пояснення та протокол, не є належними доказами. Протокол не підтверджує вини особи,такими документами може бути: рішення, вирок чи постанова суду. З Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року» Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» слідує, що відповідно до положень Конституції України зокрема статей 32, 56, 62 і чинного законодавства, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів. Встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов'язаних з відшкодуванням такої шкоди. Проте,відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03. 1995 року» Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової)шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", -ст.44 Закону "Про авторське право і суміжні права", - при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Тобто, моральна шкода розглядається у тих випадках, коли її стягнення передбачено відповідним законом. Статті Цивільного кодексу України про виконання грошових зобов»язань стягнення оральної шкоди не передбачають, а тому в цій частині позовні вимоги слід відхилити. Оскільки позивач при подачі позову судовий збір не сплачував, як особа,яка звільнена від сплати судового збору згідно п.10 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір»,як постраждалий від наслідків Чорнобильської катастрофи 1 категорія(Посвідчення Категорія 1 Серія А№111533),відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача,на користь з якого ухвалено рішення,звільнено від сплати судового збору,він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої суми. Суд задовольнив позов частково: на суму 323,23 грн.,а тому з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1% від задоволеної суми, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати,тобто: 551,20 грн. Відповідач [PERSON] надав посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Категорія 2,Серія А№ 183243,проте, ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняє позивачів,які віднесені до 1 чи 2 категорії,але не звільняє від сплати відповідачів, які віднесені до 1 чи 2 категорії постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи та учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. На підставі викладеного ст.ст. 23, 526,625,549-552, 1050,1167 ЦК України,

Outcome: partial