Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Мотивувала тим, що батько вказаної дитини, відповідач, повністю самоусунувся від виховання дитини, не сплачує аліменти на утримання сина та повністю ігнорує виконання своїх батьківських обов'язків. Позивач в судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, в якому вказав, що Орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради вважає не доцільним позбавляти відповідача батьківських прав, оскільки, під час засідання комісії з питань захисту прав дитини 04 жовтня 2017 року позивач повідомила комісію про те, що дитина на той час перебувала у батька і мешкала у нього в місті Донецьку. Суд вважає можливим розглянути справу у заочному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до наступного. Позивач та відповідач є батьками дитини - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження / а. с. 7/ 15 травня 2008 року сторони по справі розірвали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу / а.с.6/ Позивач проживає одна з дітьми, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім`ї /а.с. 9/ Довідкою Калінінського районного відділу ДВС міста Донецька встановленого, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень на примусовому виконанні перебував виконавчий лист « 2/271/503/14 від 01 квітня 2014 року про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі ? частини всіх видів заробітку на утримання дитини [PERSON], [INFO], однак у зв'язку тим, що матеріально технічна база та інше майно відділу ДВС знаходиться на непідконтрольній території України надати довідку про виконання або невиконання виконавчого листа неможливо. /а.с.8/ Характеристикою МОШ І-ІІ ступеней № 109 міста Макіївки встановлено, що дитина виховується лише матір'ю, батько не приймає участі у житті дитини. /а.с. 13/ Суд не сприймає до уваги дану характеристику, оскільки не вказано дати її видачі та вона складена за попереднім місцем проживання дитини. Висновком орану опіки та піклування Костянтинівської міської ради встановлено про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки під час засідання комісії з питань захисту прав дитини 04 жовтня 2017 року позивач повідомила комісії, що дитина знаходиться у батька [PERSON] та проживає разом з ним у місті Донецьку. З огляду на фата проживання дитини та батька на непідконтрольній території, отримати будь які документи та відомості про причини невиконання батьком своїх обов'язків щодо дитини у Органу опіки та піклування не виявилось можливим. /а.с. 25/ Викладене свідчить про те, що відповідач приймає участь у вихованні дитини, оскільки на даний час дитина проживає з ним. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що відповідач приймає участь у вихованні дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягають. Згідно з абз. 2 п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Відповідно до ст. ст. 150, 151 Сімейного кодексу України, ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно Міжнародної конвенції ООН "Про права дитини" (20 листопада 1989 року), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини, а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Під час розгляду справи жоден з критеріїв не знайшов свого підтвердження на можливість позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Сторонами не надано доказів, а судом не встановлено фактів невиконання батьком обов'язків щодо виховання дитини, відповідач жодного разу не був офіційно попереджений соціальними службами про можливість позбавлення батьківських прав за злісне ухилення від виконання батьківських обов'язків. Викладене приводить суд до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на недоведеність позивачем не виконання батьківських обов'язків [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed