Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

У жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що її сестра [PERSON] має малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від шлюбу з [PERSON] , [INFO] , якого 12 березня 2013 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області у справі № 361/8415/15-ц було позбавлено батьківських прав відносно його сина [PERSON] . Також відповідач має ще двох повнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Понад 10 років діти постійно проживають разом із нею (позивачем) однією сім`єю, вона займається їх вихованням, навчанням, станом здоров`я та матеріально-побутовим забезпеченням. [PERSON] має схильність до вживання алкогольних напоїв та бродяжницького способу життя, систематично зникає з дому, залишаючи дітей без нагляду, інформацію про те, куди вона їздить та де проживає нікому не повідомляє, на зв`язок у цей період не виходить, що підтверджується витягами з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань від 04 квітня 2013 року за № 12013100130001495 та від 27 червня 2017 року за № 12017110130002392. Крім того, син відповідача [PERSON] має вроджену фізичну ваду та являється дитиною-інвалідом, що передбачає необхідність додаткового догляду та підтримки від матері, якої дитина не отримує. Відповідач не звертає уваги на спортивні та будь-які інші досягнення сина, всю необхідну підтримку [PERSON] отримує від неї, бабусі та старших брата і сестри. 02 березня 2020 року Органом опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , проти чого відповідач не заперечує, що підтверджується її нотаріально посвідченою заявою від 02 березня 2020 року. Усі питання щодо виховання малолітнього [PERSON] вирішує вона самостійно, без участі та підтримки з боку його матері. Дитина знаходиться на повному її (позивача) утриманні, займається в гуртках. Для розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості, за місцем проживання [PERSON] нею створені належні умови для розвитку дитини. Позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України не звільняє її від обов`язку щодо утримання дитини, тому вона повинна сплачувати аліменти. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала, надала суду пояснення, аналогічні викладеному, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти позову відповідач не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, у якій зазначала, що позов вона визнає в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує, правові наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Броварської міської ради Броварського району Київської області Сундук Л.І. у суді позов та висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] підтримала, просила суд задовольнити заявлені [PERSON] позовні вимоги повністю. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію учасників справи, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у селі Княжичі Броварського району Київської області, про що виконкомом Княжицької сільської ради Броварського району Київської області в книзі реєстрації народжень 30 квітня 2010 року зроблено відповідний актовий запис за № 24. Його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , відповідач у справі, які перебували шлюбі з 12 жовтня 2007 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 березня 2013 року шлюб між ними розірвано. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 грудня 2015 року батька цієї дитини [PERSON] за позовом матері [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . У заяві від 02 березня 2020 року, посвідченій нотаріально, зареєстрованій в реєстрі за № 790, відповідач [PERSON] зазначила, що вона, повністю усвідомлюючи значення своїх дій, добровільно надає згоду на позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки участі у вихованні, навчанні та утриманні дитини вона не приймає. У жовтні 2020 року позивач [PERSON] подала до суду позов про позбавлення матері зазначеної дитини [PERSON] , батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що вона від виконання своїх батьківських обов`язків щодо цієї дитини ухиляється, станом здоров`я, вихованням, навчанням, матеріально-побутовим забезпеченням сина не займається, часто залишає дитину вдома без нагляду. У поданій до суду заяві від 06 липня 2021 року відповідач [PERSON] вказувала на те, що даний позов вона визнає в повному обсязі, проти його задоволення та позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] не заперечує. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. У ч. 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пленум Верховного Суду України в абз. 2 п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У ст. 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. 02 березня 2020 року Органом опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області надано висновок за № 225/01-12 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки матір дитини від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється, про сина не піклуються, його вихованням та утриманням не займається, часто залишає без нагляду. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , ухиляється, проти позбавлення її батьківських прав щодо цієї дитини не заперечує, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] у частині позбавлення відповідача батьківських прав стосовно зазначеної дитини доведений в суді, ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. Згідно із ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. За змістом ч. 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач [PERSON] , з якою проживає малолітній племінник [PERSON] , син її сестри, відповідача [PERSON] , заявила вимоги про стягнення з останньої аліментів на дитину в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] у поданій до суду заяві про визнання позову [PERSON] вказувала про те, що позовні вимоги вона визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі. Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов [PERSON] в частині стягнення із [PERSON] аліментів на малолітнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку теж підлягає задоволенню. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. згідно із вимогами ч. ч. 1, 2, 6 ст. 141 СК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved