Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом в якому зазначила, що перебувала у зареєстрованому щлюбі з відповідачем [PERSON] з 05.03.1993 року по 12.03.1999 року. Від цього шлюбу має доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з нею. Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 18.06.1996 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання доньки у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи стягнення з 04.06.1996 року і до повноліття дитини. Виконавчий лист перебував на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції. Постановою державного виконавця від 14.11.2013 року виконавче провадження було закінчене у зв'язку з повним фактичним виконанням рішення суду. Після закінчення виконавчого провадження вона з'ясувала, що з грудня 2012 року позивач отримує ще один вид доходу - це пенсію по інвалідності з якої аліменти у нього державним виконавцем не стягувались. Тому вважає, що суд повинен стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам у визначеному судом розмірі з пенсії відповідача за період з грудня 2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто по [INFO] року у розмірі 2231,15 грн. та пеню по аліментам у розмірі 643,67 грн. В судовому засіданні позивачка збільшила свої позовні вимоги і в остаточній редакції позову просить суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам з пенсії відповідача на утримання доньки за період з грудня 2012 року по [INFO] року у розмірі 2231,15 грн. та пені за прострочення сплати цього виду аліментів у розмірі 9606,11 грн. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав і суду показав, що аліменти на утримання дитини з відповідача були стягнуті державним виконавцем із заробітної плати у повному обсязі. Дійсно в грудні 2012 року відповідачу була призначена пенсія по інвалідності у зв'язку з отриманною травмою на виробництві. Обов'язок по стягненню аліментів з пенсії покладений на державного виконавця, який не проводив стягнення з пенсії, тому вини відповідача у тому, що у нього з пенсії не стягувались аліменти на його думку не має. В задоволенні позову просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що Рішеням Ковпаківського районного суду м.Суми від 18.06.1996 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання їх доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ? неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, починаючи стягнення з 04.06.1996 року і до повноліття дитини. /а.с.32/ На підставі вказаного рішення, стягувач [PERSON] отримала в суді виконавчий лист, який подала до державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції для примусового стягнення аліментів. Державним виконавцем було відкрите виконавче провадження і з заробітної плати боржника [PERSON] проводилось стягнення аліментів у визначеному судом розмірі. Постановою державного виконавця від 14.11.2013 року вказане виконавче провадження було закінчене на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", тобто у зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. /а.с.24/ Частина 1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає 14 підстав для закінчення виконавчого провадження, але державний виконавець закінчив виконавче проваженя саме на підставі пункту 8 цієї статті. Пункт 8 ст.49 названого Закону надає право державному виконавцю закінчити виконавче провадження після проведення всіх передбачених цим законом дій і виключно за умови фактичного виконання в повному обсязі рішення суду згідно з виконавчим документом. В даному випадку рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 18.06.1996 року було виконане державним виконавцем не у повному обсязі, а саме державний виконавець не виконав вимог частин 2 і 3 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" щодо здійснення заходів, необхідніх для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, та щодо проведення перевірки виконання боржником рішення, що підлягає виконанню відповідно до цього Закону. Так, у відповідності з вимогами ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов'язаний: надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах. Тобто, частиною 6 ст.12 названого Закону передбачено, що саме державний виконавець повинен бути ініціатором в отриманні відомостей про доходи (у тому числі додаткові доходи) боржника і тільки після того, як державний виконавець встановить боржнику строк для надання відомостей про доходи (додаткові доходи) і боржник не надасть таких відомостей, то тільки в цьому випадку боржник вважається таким, що приховав свої доходи. В даному випадку судом було встановлено, що державним виконавцем не установлювався боржнику [PERSON] строк на надання відомостей про його доходи (додаткові доходи). Це також було встановлено набравшим законної сили рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 03.07.2014 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам і пені із страхових відшкодувань, де державний виконавець Деревицька О.Є. в проваджені якої перебувало вказане виконавче провадження суду пояснила, що вона не попереджала боржника [PERSON] про необхідність надання відомостей про отримання ним будь-яких інших виплат для нарахування аліментів. /а.с.7-9/ Цей факт є встановленим, тому не повинен доказуватись при розгляді даної справи, оскільки у відповідності з вимогами ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В даному випадку, до подачі цього позову, позивачка повинна була звернутись з відповідною заявою на ім'я керівника державної виконавчої служби про скасування постанови державного виконавця від 14.11.2014 року про закінчення виконавчого провадження, оскільки рішеня суду по стягненню аліментів було виконане не у повному обсязі. У випадку не скасування вказаної постанови керівником державної виконавчої служби, позивачка може звернутись до суду з відповідною скаргою про скасування цієї постанови в судовому порядку. В даному випадку суд не може взяти на себе повноваження державного виконавця і нарахувати заборгованість по аліментам з пенсії боржника, оскільки це пререгатива саме державного виконавця згідно Закону України "Про виконавче провадження". Крім того, не підлягає задоволеню вимога позивачки про стягнення пені по аліментам з пенсії, оскільки частиною 1 ст.196 СК України передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Таким чином, відповідно до ч. 1 ст.196 СК України підставою для стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів. При утворенні заборгованості не за виною платника аліментів дані заходи не застосовуються. У свою чергу, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" також зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В даному випадку вина боржника [PERSON] по не сплаті аліментів з пенсії відсутня, оскільки державний виконавець в порушення вимог ч.6 ст.12 Закону України "Про виконавче провадженя" не встановлював йому як боржнику строк для надання відомостей про його доходи у тому числі й додаткові доходи з яких повинні стягуватись аліменти.

Outcome: dismissed