Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації, звернулось до суду з зазначеною заявою, в якій просить стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» з [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №BL_КГ100070143 від 05 вересня 2011 року в розмірі 32858,11 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 05.09.2010 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] був укладений Договір банківського обслуговування №BL_КГ100070143, за умовами п. 1.1. - 1.8.4. якого банк надав відповідачу кредитні кошти на поточні потреби в розмірі 7500,00 грн. строком до 05.09.2014 року зі сплатою 0,01% річних за користування кредитом. Банк свої зобов'язання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, але відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, чим порушив свої зобов'язання за Договором, що має відображення у Розрахунку заборгованості. У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились. Представник позивача звернувся до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач звернувся до суду з заявою, в якій просить розглядати справу без його участі, заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, звернувшись до суду з заявою про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені та зменшення розміру неустойки, у зв'язку з тяжким фінансовим положенням. Суд перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 05.09.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та [PERSON] був укладений Договір банківського обслуговування №BL_КГ100070143 з Додатками №1, №2 до Кредитного договору, за умовами п. 1. якого банк надав відповідачу в кредит грошові кошти на поточні потреби в розмірі 7500,00 грн. строком до 05.09.2014 року зі сплатою 0,01% річних за користування кредитом та комісії за управління кредитом - 3,00% від суми кредиту (а.с. 4-17). Відповідно до п. 2.4.2. Договору проценти та комісію за управління Кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у Графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у Додатку №1 цього Договору (а.с. 12-13). Відповідно до п.п. 3, 4 Спеціальної частини Договору процентна ставка встановлена на рівні 0,01% річних, комісія за управління кредитом - 3% від суми кредиту. Відповідно до п. 2.5.2. Договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в Графіку, поповнювати рахунок Банку, вказаний у п. 6 Спеціальної частини Договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу Банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлені в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Відповідно до п. 4.2. Договору у випадку невиконання позичальником обов'язку, передбаченого п. 3.3.3. Загальної частини Договору, при тому, що прострочення виконання боргових зобов'язань за договором перевищило 60 календарних днів, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити штраф у розмірі, зазначеному в п. 9 Спеціальної частини - 25,00% від суми кредиту. Відповідно до п. 4.3. Договору у випадку прострочення позичальником сплати або не в повному обсязі чергового платежу за Графіком, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань, (а саме неповерненої чергової частини Кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління Кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п. 9 Спеціальної частини Договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення Позичальником терміну виконання свого грошового зобов'язання, передбаченого цим Договором, а якщо така дата порушення припадає на вихідний, святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем, та закінчуючи днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов'язань. Відповідно до п. 4.4. Договору застосування або незастосування пунктів цього Договору, якими встановлюються порядок нарахування та розміри неустойки (штраф, пеня) за невиконання та/або неналежне виконання позичальником умов Договору, є правом Банку. Позичальник зобов'язаний сплатити нараховану йому на умовах цього Договору суму штрафів на першу письмову вимогу Банку за реквізитами, що будуть зазначені в такій вимозі. Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №BL_КГ100070143 станом на 12.08.2015 заборгованість відповідача перед позивачем становить 32858,11 грн., з яких: прострочена до повернення сума кредиту - 3714,08 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 0,29 грн.; комісія за РО - 4275,00 грн., плата за пропуск платежів - 24868,74 грн. (а.с. 21-22). 30.10.2015 року [PERSON] оплатив заборгованість за Договором банківського обслуговування №BL_КГ100070143 від 05.09.2010 року у розмірі 7989,37 грн., що підтверджується квитанцією №352773 від 30.10.2015 року, також звернувшись до позивача із заявою про списання штрафних санкцій по кредиту (а.с. 40-41). Відповідно Довідки Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» №13/1-3804 від 28.01.2016 року станом на 25.01.2016 року заборгованість [PERSON] складається з пені за несвоєчасне виконання кредитних зобов'язань - 27984,56 грн. (а.с. 50), проте це не підтверджується жодними належними та допустимими доказами, не відповідає матеріалам справи та спростовується розрахунками заборгованості та виписками по особовим рахункам за Кредитним договором, наведеними нижче. Судом встановлено, що розрахунки заборгованості за Кредитним договором станом на 12.08.2015, станом на 25.01.2016, станом на 03.03.2016 містять різні розраховані позивачем розміри плати за пропуск платежів, які були нараховані в різні періоди, що також не відповідає випискам по особовим рахункам станом на 25.01.2016 року, станом на 03.03.2016 (а.с. 51-66, 73-80, 81-82, 103-110, 118-133). Також судом встановлено, що письмова вимога Банку, відповідно до умов п. 4.4. Договору, за якою Позичальник зобов'язаний сплатити нараховану йому на умовах цього Договору суму штрафів, за реквізитами, що мають бути зазначені в такій вимозі, позивачу не була пред'явлена. Заява відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені не підлягає задоволенню, з таких підстав. У відповідності до норми ч. 3 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права 13.08.2015 року. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовуються, зокрема, до вимог: 1) про стягнення неустойки (штрафу, пені). Підстав для застосування позовної давності судом не встановлено. Клопотання відповідача про зменшення розміру неустойки у вигляді пені підлягає задоволенню, з таких підстав. На підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідач зазначив, що такими обставинами є те, що він має тяжкий фінансовий стан, а саме: заробітну плату в розмірі 2100,00 грн. в місяць, реструктуризацію кредиту перед ТОВ "УКГ-Фінанс" у розмірі 6300,00 грн., реструктуризацію кредиту перед ТОВ "Компанія з управління активами "Прімоколект-Капітал" у розмірі 17000,00 грн., кредит перед Банком "Фінанси і Кредит" у розмірі 4000,00 грн., що підтверджується Довідкою №47 від 05.05.2016 року Відділу культури, національностей та релігій Ірпінської міської ради про заробіток, Договором про реструктуризацію заборгованості №567-15550288 від 10.03.2016 року, Довідкою ТОВ "УКГ-Фінанс" №1595/Т від 20.04.2016 року. Частина 3 статті 551 Цивільного кодексу України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду за наявності кількох умов: а) якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; б) за наявності інших обставин, що мають істотне значення. ЦК не містить переліку таких обставин. Це питання вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Судова практика виходить з того, що істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов'язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків тощо (роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 29.04.94 р. N 02-5/293 "Про деякі питання практики застосування майнової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань" із змінами та доповненнями), визначаючи в якості обставин, які беруться до уваги у випадку зменшення неустойки, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником. Суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням сторони. В останньому випадку сторона, що звертається з клопотанням, повинна доводити наявність підстав для зменшення неустойки. Це право суду, а не обов'язок. Оскільки судом встановлено, що письмова вимога Банку, відповідно до умов п. 4.4. Договору, за якою Позичальник зобов'язаний сплатити нараховану йому на умовах цього Договору суму штрафів, за реквізитами, що мають бути зазначені в такій вимозі, позивачу не була пред'явлена, розмір неустойки не відповідає матеріалам справи, значно, перевищує розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, що було доведено відповідачем, за наявністю підстав, передбачених Законом, для зменшення неустойки, клопотання відповідача підлягає задоволенню, а розмір неустойки - зменшенню до 0,00 грн. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, згідно ст. 629 ЦК України. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК. Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч.ч. 2- 4 ст. 612 ЦК, ч.ч. 1, 2 ст. 220 ГК, які передбачають відповідальність боржника. Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Суд вважає, що відповідачем були доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог до нього. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed