Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

06 травня 2021 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом. Позов обґрунтований тим, що від спільного проживання сторін, в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Коли дитина народилась, відповідач з ними не проживав. З 2010 року вона фактично виховує доньку сама, оскільки батько не приймає жодної участі у її вихованні та утриманні, не виконує жодних своїх обов`язків. Увесь час, вже більше 10 років вона виховує дитину сама, створює їй належні умови виховання, утримує і купує одяг, взуття та інші речі, які необхідні для нормального розвитку дитини, і забезпечує її навчання. За весь час навчання дитини батько жодного разу у садочок та школу не з`являвся, навчанням та вихованням дитини не цікавився. Тому вона звернулась до суду з даним позовом. 12 травня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Позивач недоліки позовної усунула, тому 27 липня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено судовий розгляд на 03 серпня 2021 року. 03 серпня 2021 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 14 вересня 2021 року. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи, будучи повідомленої належним чином в судове засідання не з`явилась, подала клопотання про розгляд справи у її відсутність. Суд, вислухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог, тому вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що від спільного проживання сторін, в них народилась донька [PERSON] , [INFO] , це підтверджує свідоцтво про народження дитини, видане виконавчим комітету Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області. З 2010 року позивач проживає з донькою та фактично виховує доньку сама, оскільки батько не приймає жодної участі у її вихованні та утриманні, не виконує жодних своїх обов`язків, це підтверджується довідкою №222 від 05.05.2021 року про склад сім`ї, виконавчого комітету Великодимерської сещиної ради Броварського району Київської області, довідкою КЗ ?Гоголівське навчально-виховне об`єднання ?Опорний заклад загальної середньої освіти - заклад позашкільної освіти? №64 від 15.04.2021 року. Увесь час, вже більше 10 років позивач виховує дитину сама, створює їй належні умови виховання, утримує і купує одяг, взуття та інші речі, які необхідні для нормального розвитку дитини, і забезпечує її навчання. За весь час навчання дитини батько жодного разу у садочок та школу не з`являвся, навчанням та вихованням дитини не цікавився. Тому вона звернулась до суду з даним позовом. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2014 року у справі № 361/6025/14-ц позов про стягнення аліментів із [PERSON] задоволено частково. Згідно розрахунку заборгованості у відповідача виник борг по сплаті аліментів, а саме 96249,54 грн., що підтверджується довідкою державною виконавчою службою. До суду надано висновок виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 31.05.2021 року за № 205 про надання висновку до суду щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та як додаток до рішення висновок. Так, у вказаному вище рішенні зазначається про надання до Броварського міськрайонного суду Київської області висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням батька від виконання своїх батьківських обов`язків. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини; зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства" виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи , які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та про поновлення батьківських прав" від 30.03.2007р. № 3 ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її самостійного самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти. Пунктами 2 та 4 ст. 164 СК України передбачено, що батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 2 ст. 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Батьки зобов`язані забезпечити своїм дітям достатній рівень життя та несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законодавства України. 11 липня 2017 році Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М.С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. У пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини,захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Із доказів, наявних в матеріалах справи, вбачається, що дійсно батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки, не в піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, не цікавиться здоров`ям, має заборгованість по сплаті аліментів, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, їх доведеність та задовольняє позов.

Outcome: approved