Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

Позивач звернувся до суду зі вказаним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором б/н від 18.03.2016 в розмірі 29929 грн. 70 коп., а також судового збору в сумі 1600 грн. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що з відповідачем 18 березня 2016 року була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода), відповідно до якої Банк надав відповідачу кредит у розмірі 25700.61 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця Відповідач надає Банку щомісячний платіж для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач належним чином не виконує свої зобов'язання, внаслідок чого у неї станом на 05.04.2017 виникла заборгованість - 29929.70 грн., яка складається з наступного:21502.92 грн. - заборгованість за кредитом, 1868,67грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом,2500.44 грн. - заборгованість за пенею та комісією,4057.67 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. В судовому засіданні представник позивача Ісрафілова Л.О. позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на наведені у ньому підстави, а також на доводи, викладені у відповіді на відзив. Відповідач подала відзив на позов,в якому заперечувала проти позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог8 та втрату юридичної сили кредитним договором від 19.02.2008. В останньому судовому засіданні відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, заперечувала проти стягнення штрафу, посилаючись на те, що за прострочку сплати кредиту нарахована пеня, в інший частині позов визнала. В наданій представником позивача відповіді на відзив зазначено, що предметом даної справи являється Генеральна угода, а не кредитний договір від 19.02.2008, так як він втратив свою юридичну силу, оскільки відповідач уклав Генеральну угоду та визнав розмір заборгованості. Також відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір. Відповідач, маючи невиконане кредитне зобов'язання, за яким ним неодноразово порушені строки та порядок погашення заборгованості, за власним бажанням звернулася до банку з метою створення сприятливих умов для виконання зобов'язання по даному кредитному договору, тому банком погоджено підписання генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та списання частини заборгованості. З копії Генеральної угоди від 18.03.2016 вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе - заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що останній погодив наступне. В Генеральній угоді чітко зазначено, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,5% (18% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Представник зазначив, що Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, а саме з 18.03.2016 по 31.03.2019, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості. Також в угоді зазначена валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, номери кредитних договорів, суми боргу, розміри штрафів, відповідальність, права та обов'язки сторін договору та інш. Тобто, ознайомившись з умовами генеральної угоди до її підписання відповідач отримав повну інформацію про умови договору та власноруч підписав генеральну угоду про реструктуризацію. Тобто сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Представник позивача вказав, що відповідач підписанням Генеральної угоди приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Угода разом з Умовами та Тарифами є кредитним договором. Крім того, зазначено, що згідно виписки по рахунку відповідача, вона частково погашала заборгованість за угодою, тобто розуміла умови договору, була обізнана з ними. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідачем укладений договір від 19.02.2008 на підставі анкети-заяви відповідача, в якій остання просила оформити платіжну картку, кредитку з кредитним лімітом 800 грн. Відповідач, порушуючи строки та порядок погашення заборгованості, звернулась до банку, з метою створення сприятливих умов для виконання зобов'язання по даному кредитному договору. Так, 18.03.2016 року було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем, за якою відповідач отримала кредит розмірі 25700.61 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з "1" по "25" число кожного місяця. Новий строк погашення заборгованості згідно Генеральної угоди, встановлено з 18.03.2016 по 31.03.2019. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом відповідача. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов'язань перед Банком. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, Відповідач станом на 05.04.2017 року має заборгованість - 29929.70 грн.. яка складається з наступного:21502.92 грн. - заборгованість за кредитом, 1868.67 грн - заборгованість по процентам за юристу за кредитом, 2500.44 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 4057.67 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу, відсотки, відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, Згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору (свобода укладення договору). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі ч.1 ст.634 ЦК, підписавши заяву, фізична особа, приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто, з моменту підписання фізичною особою угоди, між Банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч. 1 ст.634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування). Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України , якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Пунктом 21 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії. З матеріалів справи вбачається, що відповідач частково погашав заборгованість за угодою, тобто розумів та виконував умови договору. З позовом про визнання вказаного кредитного договору недійсним вона не зверталася. Відповідно до положень ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом. Згідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідає умовам договору, та не спростований відповідачкою належними та допустимими доказами. Однак, щодо заявленої вимоги про стягнення суми штрафів суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня. Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 № 6-2003цс15. За таких обставин, правові підстави для стягнення штрафу - 4057,67 грн. - відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині суд відмовляє. За таких обставин, суд,оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, вважає позовні вимоги а частині стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом у сумі - 21502,92 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1868,67 грн., за пенею та комісією - 2500,44 грн., а всього в сумі 25 872 грн. 03 коп., обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки дані правовідносини, які склалися між сторонами по даній справі витікають з договірних відносин, які є обов'язковими для виконання сторонами, а заперечення відповідача, яка фактично вчиняла дії по виконанню умов договору, погашаючи кредит, не спростовують доводів позивача, розрахунок заборгованості нею не спростований, контррозрахунку не надано. Крім того, згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивача у розмірі 1600,00 грн. Враховуючи вищенаведене,

Outcome: partial