Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

02 вересня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ПрАТ «СТ «Іллічівське» про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 221 763,84 грн. Також просила відшкодувати моральну шкоду в розмірі 15000 грн. у звязку із несвоєчасною сплатою суми страхового відшкодування. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначила, що 24 грудня 2015 року між нею та відповідачем було укладено договір №ОФ-01-016417 добровільного страхування від нещасних випадків позичальника банку (далі по тексту Договір страхування), відповідно до якого позивач застрахувала свої майнові інтереси, повязані з життям, здоровям та працездатністю. 30 січня 2016 року позивачем було отримано травму внаслідок падіння, а саме: перелом хребця LI, скалкові переломи SI-S3, у звязку з чим проходила тривале лікування з 01.02.2016 року по 23.05.2016 року. 23 травня 2016 року, у звязку з зазначеною травмою, позивачці була встановлена друга група інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-санітарною експертною комісією серії 10 ААВ. 03 червня 2016 року вона звернулась до ПрАТ «СТ «Іллічівське» з вимогою про страхову виплату, надавши всі необхідні документи відповідно до вимог п.17.1 розділу 17 Договору страхування. Листом від 10 червня 2016 року ПрАТ «СТ «Іллічівське» повідомило, що відсутні правові підстави для здійснення страхової виплати з посиланням на несвоєчасне повідомлення Страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховику перешкод у визначенні факту, обставин, причин, характеру та наслідків страхового випадку згідно вимог п.12.1.4 Розділу 12 Правил «Причини відмови у страховій виплаті». При цьому позивач зазначила, що на час отримання травми мала нестерпний больовий синдром, високий тиск та лежала в корсеті не рухаючись, переживаючи за своє життя та в звязку з чим не усвідомлювала необхідність термінового повідомлення про це страховика. Отримавши відмову ПрАТ «СТ «Іллічівське» вдруге звернулася щодо розгляду її справи, проте 16 серпня 2016 року отримала листа від 03.08.2016 року №2990/РВ про відмову у здійсненні страхової виплати, внаслідок чого у неї погіршився стан здоровя, вона стала дратівливою, психо-емоціональною та втратила радість до життя, тому просить відшкодування моральної шкоди. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі та без фіксації судового процесу, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату та час його проведення був повідомлений своєчасно, належним чином.19.10.2016 року від [PERSON], представника ПрАТ «СТ «Іллічівське» на адресу суду надійшли письмові заперечення, в яких просить про розгляд справи без їх участі, в задоволенні позову відмовити. Розглянувши подану заяву, дослідивши матеріали справи суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: 24 грудня 2015 року між [PERSON] та ПрАТ «СТ «Іллічівське» було укладено договір №ОФ-01-016417 добровільного страхування від нещасних випадків позичальника банку (Договір страхування), відповідно до умов якого страховим випадком визнається: смерть страхувальника, стійка втрата працездатності або зниження її працездатності з встановленням інвалідності І або ІІ групи. Відповідно до п.3 Договору страхування застрахованою особою є [PERSON], [INFO] Строк дії договору протягом 12 місяців з 00 год. 00 хв. 25 грудня 2015 року по 24 год. 00 хв. 25 грудня 2016 року. 30 січня 2016 року [PERSON] було отримано травму внаслідок падіння з діагнозом: перелом хребця LI та скалкові переломи SI-S3. 23.05.2016 року [PERSON] видано довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 799013 серія 10 ААВ про встановлення другої групи інвалідності. Сторонами по справі визнано, що позивач 03.06.2016 року повідомила страхову компанію про настання страхового випадку (а.с.40). Задовольняючи позов частково суд виходив з того, що за умовами договору страховим випадком визначено смерть страхувальника, стійка втрата працездатності або зниження працездатності з встановленням інвалідності. З матеріалів справи вбачається, що страховий випадок у вигляді стійкої втрати втрата працездатності із встановленням інвалідності у позивачки настала 23.05.2016 року. Суд приймає до уваги пояснення позивачки, щодо її психоемоційного стану у якому вона перебувала після отримання травми та інвалідності, що стало причиною затримки у повідомленні страхової компанії про настання страхового випадку, але вважає, що дана обставина не може бути підставою для відмову у виконанні зобовязання виплати страхового відшкодування. За умовами п. 15.2.5 Розділу 15 договору страхування страхувальник зобовязаний «негайно», як тільки стане відомо, але у будь-якому разі не пізніше 4-х робочих днів (включаючи день настання події, що має ознаки страхового випадку) з моменту настання події, що має ознаки страхового випадку, повідомити про неї Страховика письмово». Правовідносини, що існують між сторонами, є зобов'язальними, а зобовязання повинні виконуватись належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України "Про страхування" Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. З урахуванням змісту ст. 979 ЦК та ст. 16 Закону України "Про страхування" у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Тобто, виходячи зі змісту цих норм, можна зробити висновок, що коли виникає страховий випадок, страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору є підставою для відмови лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатися, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись окремо у кожному випадку. Зокрема, несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обовязок виплатити страхове відшкодування. Правила страхування за своєю природою є локальним нормативним актом для страховика і, не будучи правовим актом, не мають юридичної сили, та не є обов'язковими для страхувальника. Для того, щоб ці правила стали джерелом регулювання страхового правовідношення та обов'язковими для обох сторін, вони тим чи іншим чином мають бути вписані у договір страхування. Суд враховує, що закон повязує обовязок страховика здійснити відшкодування саме зі страховим випадком, а не з наданням певних доказів страхувальником. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що мав місце страховий випадок та беручи до уваги, що ПрАТ «СТ «Іллічівське» є стороною договору, то зобовязане виконати обовязки відповідно до умов договору та правил страхування. Таким чином суд доходить до висновку, що страхова компанія безпідставно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування. Відмовляючи у задоволенні вимог відносно відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів понесених нею моральних страждань у звязку з невиплатою їй страхового відшкодування. Вирішуючи питання про стягнення судового збору суд виходив з того, що позивачка, як інвалід ІІ групи звільнена від його сплати. Загальна сума судового збору за подання даного позову є 1924.11 грн. з урахуванням часткового задоволення позову (70% від загальної суми ціни позову) з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 1346.88 грн. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 6, 8, 16 Закону України «Про страхування»,

Outcome: partial