Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з кінця 2019 та протягом 2020 р. йому, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , почали надходити дзвінки від відповідачів стосовно повернення коштів на підставі кредитного договору №1-1-66694 від 02.07.2018 року. Зокрема, вимагали повернення коштів за невідомі борги, які виникли нібито на підставі договору, вчиненого (укладеного) через електрону систему Інтернет. В червні 2020 р. позивачу стало відомо, що невідомою особою були використані його персональні дані, а саме: прізвище - [PERSON] , ім`я - [PERSON] , по-батькові - [PERSON] , дата народження - [INFO] , а також реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , для отримання кредиту готівкою у ТОВ «Компаньон Фінанс» (відповідач-1). В подальшому на підставі Договору відступлення прав вимоги №20181029-К від 29.10.2018 року відповідачем-1 було відступлено право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» (далі - відповідач-2), про що свідчать отримані позивачем на підставі адвокатського запиту відповіді і документи із вказаних фінансових компаній, а також копії документів з матеріалів кримінальної справи. Також було надано копію документу «Інформаційний витяг з реєстру Боржників» та копію «Договір уступки права вимоги №20182019-К ТОВ «ФК «Кредит Капітал», що свідчать про підтвердження факту отримання [PERSON] кредиту на суму 9920,00 грн. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, ознайомившись з документами, позивачем було встановлено, що при оформлені кредиту надавався паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23.05.1996 року, який позивач ( [PERSON] ) ніколи не отримував. Довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, в якій номер коду збігається з РНОКПП позивача, а саме ( [NUMBER] ) на відміну від довідки позивача з РНОКПП, яку видано йому 14.01.2019 року, різниться датою видачі, а саме - 29.08.2001 року. Крім того, серед наданих документів, в тому числі і тих, які надані слідчому, наявні ксерокопії паспорту невідомої йому особи, які були надані для отримання кредиту, а саме паспорт серії [NUMBER] , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23.05.1996 року, що перебуває у розпорядженні відповідачів. З метою встановлення розповсюдження та використання персональних даних позивача сторонніми особами він звернувся до відповідних компетентних органів. Так, позивачем отримані відповіді з Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (вих.№21709/10/04-36-52-10-11 від 25.10.2019), Державної податкової служби України (вих.№1065/1/99-00-02-02-01-14 від 21.10.2019), з яких вбачається, що позивач [PERSON] отримав 14.01.2019 свій РНОКПП. Крім того, вказані листи засвідчують, що РНОКПП [NUMBER] , присвоєний саме позивачу. Також вказано, що стосовно особи з паспортом серія [NUMBER] в реєстрі містяться дані щодо прізвища, імені, по-батькові, дати народження, місця проживання та РНОКПП, які повністю відмінні від даних позивача. Позивач також вказує, що з відповіді, наданої Управлінням з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області (вих. № 1201.4.1-5005/1201.4.3.1-20 від 07.05.2020), вбачається, що паспорт серії [NUMBER] належав [PERSON] , [INFO] , який значиться, як померла особа. Інші відомості у довідці не відображені. 19.12.2018 р. позивачем Амур-Нижньодніпровського відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області було подано заяву про вчинення аналогічних злочинів з використанням його персональних даних та 11.01.2019 року на підставі ухвали слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2018 року, якою зобов`язано уповноважених службових осіб Амур-Нижньодніпровського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення на підставі заяви [PERSON] від 19.12.2018 року, відкрите кримінальне провадження та внесені відомості до реєстру №12019040630000050. Протягом досудового розслідування позивачем до органів поліції надавались додаткові факти щодо вчинення невідомими особами правочину з ТОВ «Компаньон Фінанс» та ТОВ «ФК «Кредит Капітал», які свідчили про використання персональних даних позивача для оформлення кредитних договорів. Крім цього, порушено ще два кримінальні провадження №12020045630000122 від 20.08.2020 року та № 12020045630000009 від 07.07.2020 року, стосовно особи, яка сфотографована на фотокартці. Наразі кримінальні справи перебувають на стадії досудового розслідування та розслідуються правоохоронними органами. Таким чином, позивач став жертвою шахрайський дій з боку не відомих для нього осіб. Про вказані обставини позивач неодноразово повідомляв відповідачів, як в телефонних розмовах так і письмово, однак станом на дату звернення до суду відповідачі не припиняють вимагати повернення коштів та вчиняють дії із застосуванням психологічного тиску. На переконання позивача, подання позову та звернення до суду є єдиним способом захисту його права та визнання правочинів недійсними. Позовна заява містить вимоги про: -визнання Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-66694 від 02 липня 2018 року, укладений між\~Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньон Фінанс» (ЄДРПОУ 37026574) та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] недійсним та застосування до нього наслідків недійсності; -визнання недійсним договору уступки права вимоги №20182019 від 29.10.2018 року, укладеного між ТОВ «Компаньон Фінанс» (ЄДРПОУ 37026574) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» код ЄДРПОУ 35234236, який укладено на підставі кредитного Договору №№1-1-66694\~від 02\~липня 2018\~року та застосувати до нього наслідки недійсності. Позивач не скористався правом брати участь в судовому засіданні; в окремо поданій заяві позивач просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач-1 ТОВ «Компаньон Фінанс» у поданому відзиві на позовну заяву вказав, що оцінюючи в сукупності обставини, на яких грунтуються вимоги за докази, якими вони підтверджуються, позов [PERSON] вважає незаконним та безпідставним, а тому необхідно відмовити позивачу в задоволенні його вимог у повному обсязі, виходячи з наступних підстав. Позивач надає разом з позовною заявою Витяг з реєстру досудових розслідувань на підтвердження факту відкриття кримінального провадження №12019040630000050 від 11.01.2019р., Витяг з реєстру досудових розслідувань на підтвердження факту відкриття кримінального провадження №12020045630000009 від 07.07.2020р., Витяг з реєстру досудових розслідувань на підтвердження факту відкриття кримінального провадження №12020045630000122 від 20.08.2020 р. Відповідач-1 вважає, що саме відкриття кримінального провадження за заявою не є підтвердженням того, що кредит було оформлено третіми особами та дійсно наявний склад злочину, передбачений ст. 191 КК України. У відзиві зазначається, що позивач стверджує, що гроші за Договором № 1-1-66694 від 02.07.2018 р. йому не передавались, проте, згідно Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 1-1-66694 від 02.07.2018 р. [PERSON] отримав кредитні кошти у розмірі 9 920 грн. Враховуючи той факт, що договір про надання позики на умовах фінансового кредиту був оформлений в електронній формі, відповідно ТОВ «Компаньйон фінанс» надало кредитні кошти у безготівковій формі. Позивачем, під час заповнення анкети на сайті відповідача, були надані банківські реквізити для зарахування коштів, а їх дійсність була перевірена під час процесу проходження ідентифікації та верифікації. Таким чином, на переконання відповідача-1, [PERSON] доручив Товариству направити кредитні кошти на оплату за випуск електронних грошей, після чого електронні гроші були погашені шляхом безготівкового зарахування на картковий рахунок. Більш того, 02.07.2018 року [PERSON] з ТОВ «Компаньйон фінанс» було укладено ще 4 Договори про надання позики на умовах фінансового кредиту, які були повернуті та не оспорювались позивачем. Таким чином, відповідач-1 вважає, що позивач цілеспрямовано приховує обставини справи від суду та зловживає своїми процесуальними правами, чим негативно впливає на репутацію ТОВ «Компаньйон фінанс» та намагається ввести суд в оману щодо дійсних обставин отримання коштів. Просив відмовити у задоволенні позову повністю. Відповідач-2 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» у поданому відзиві на позовну заяву зазначив, що в наявних у відповідача-2 матеріалах кредитної справи, знаходяться паспортні дані позивача, які були надані ним при укладенні кредитного договору, що свідчить про те, що саме позивач [PERSON] укладав кредитний договір з ТОВ «Компаньйон фінанс», оскільки ним було надано копію паспорту серії [NUMBER] виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 15.10.2004 року. Крім того у матеріалах справи є наявне фото, на якому зображений [PERSON] з оригіналом документу, що посвідчує особу - паспорт громадянина України серія [NUMBER] , що, на переконання відповідача-2, свідчить про те, що саме ним укладався даний кредитний договір. У відзиві вказується, що позивач зазначає, що при укладенні договору надавалась довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, в якій номер РНОКПП збігається з його РНОКПП, а саме № [NUMBER] , дата видачі: 29.08.2001 року, проте довідка РНОКПП позивача відрізняється датою видачі, а саме 14.01.2019 року. Відповідно до чинного законодавства, кожній особі платнику податків присвоюється один індивідуальний реєстраційний номер облікової картки, який не може збігатись і повторюватись з іншою особою. Реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП) (раніше індивідуальний податковий номер (ІПН)) - це цифровий код, необхідний кожному платнику податків для обліку в фіскальних органах. Протягом усього життя, РНОКПП (ІПН) не змінюється (крім випадків пов`язаних з релігійними переконаннями). Після смерті платника податків реєстраційний номер втрачає актуальність і не може бути присвоєний комусь іншому. На переконання відповідача-2, аргументи, наведені позивачем у позовній заяві, є такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором; просив відмовити у задоволенні позову повністю. Процесуальні дії у справі наступні: - ухвалою суду від 08.12.2020, за клопотанням позивача, витребуватино від Товариства з обмеженою відповідальністю «Компаньон Фінанс» (04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 15/15, ЄДРПОУ 37026574), наступні докази в завірених копіях: - документи, якими було підтверджено (ідентифіковано) особу яка вчинили дії щодо оформлення кредитних коштів (паспорт, РНОКПП інші відомості); - копії кредитної справи на позивача [PERSON] РОНКПП [NUMBER] ; -\~документи - договір, квитанції, правила, положення, розпорядження відповідачів щодо стосується порядку видачі, ідентифікації та перерахунку коштів споживачам; - документи про перерахунок (транзакцію) коштів з указівкою конкретного розрахункового рахунку - П.І.Б. власника карткового рахунку, дати і часу проведення транзакції, суми коштів. Витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корп. 28, ЄДРПОУ 35234236) наступні докази в завірених копіях: - документи кредитної справи, на підставі яких ТОВ «ФК «Кредит Капітал» набув право вимоги до [PERSON] ; - кредитну справу на [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 76-80 ч. 1 ст. 81 ЦПК України, 02.07.2018 між ТОВ «Компаньон Фінанс» (відповідач-1) та фізичною особою, персональні дані якої зазначені такі: [PERSON] , паспорт серії: [NUMBER] , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС 23.05.1996 року, індивідуальний податковий номер [NUMBER] , [ADDRESS] , було укладено електронний договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-66694 (а.с. 62). В подальшому ТОВ «Компаньон Фінанс» було відступлене право вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за вказаним кредитним договором на підставі договору про відступлення прав вимоги №20181029-К від 29.10.2018 р. (а.с. 12). За судового розгляду встановлено, що при оформленні електронного договору надавався паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23.05.1996, який не є документом, який посвідчує особу позивача [PERSON] , оскільки останній його не отримував. Довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, в якій номер збігається з РНОКПП позивача, РНОКПП [NUMBER] , містить певні відмінності: відмінність від довідки з РНОКПП позивача полягає у даті видачі, а саме: позивачу було видано 14.01.2019, що також підтверджується відповіддю Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області (а.с.14,15), тоді як РНОКПП, який був наданий при укладанні оспорюваного договору, виданий 29.08.2001. Серед наданих документів наявна фотокартка невідомої особи, яка тримає в руках вищевказаний паспорт серії [NUMBER] , виданий Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 23.05.1996 (а.с.21,79), з якої вбачається, що зовні вказана особа є повною протилежністю позивачу, тобто на фотокартці зображена зовсім інша особа, а не позивач. Також судом на підставі відповіді Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області Державної податкової служби України встановлено, що стосовно особи з паспортом серії [NUMBER] в реєстрі містяться дані щодо прізвища, імені, по батькові, дати народження, місця проживання та РНОКПП, які повністю відмінні від даних позивача (а.с. 14). Згідно листа Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації, та еміграції Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області від 07.05.2020, паспорт, який було надано для оформлення кредитного договору, серії АЕ№383591 належав [PERSON] , [INFO] , який помер (а.с. 26). 11.01.2019 р. Амур-Нижньодніпровським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області відкрите кримінальне провадження та внесені відомості до єдиного реєстру досудових розслідувань №12019040630000050 за фактом неправомірних дій з боку невстановлених осіб (ЖЄО №987) (а.с. 22). Також відкриті кримінальні провадження №12020045630000122 від 20.08.2020 та № 12020045630000009 від 07.07.2020 за фактом отриманням невідомою особою безлічі кредитів на ім`я позивача (а.с. 23,24). Правовідносини між сторонами в даній справі виникли з договірних правовідносин, зокрема, оспорення договору. Суд, дослідив докази в межах заявлених вимог, дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. За ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства(ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. З урахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис". Нормою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Також, приписами ст. 12 цього закон передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Разом з тим, відповідачем-1 не надано жодного доказу на підтвердження того, яким чином проводилася та чи взагалі проводилася ідентифікація потенційного позичальника. Також суд зауважує на тому, матеріали кредитного договору не містять жодного докази, які б підтверджували перерахування кредитних коштів на рахунок позивальника. З оспорюваного кредитного договору неможливо взагалі встановити, яким чином він підписувався, оскільки останній не містить жодних посилань, які б відсилали до ідентифікації особи, і вказували б на те, що було використано та накладено електронний підпис одноразовим ідентифікатором в порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про електронну комерцію» правочини не можуть бути визнано недійними у зв`язку з його вчинення в електронній формі, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини). За ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Аналіз змісту частини третьої статті 215 ЦК України свідчить про те, що договір може бути визнаний недійсним за позовом особи, яка не була його учасником, за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним. При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось (правова позиція викладена в постанові Верхового суду від 11.09.2019 у справі № 522/11532/15-ц, провадження № 61-18199св18). Поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (1501-06) та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам (Рішення Конституціного Суду України від 01.12.2004, Справа N 1-10/2004). За ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими,\~речовими і\~електронними доказами;\~ висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). За судового розгляду було встановлено, що позивач [PERSON] не укладав оспорюваний кредитний договір, яким порушено охоронювані законом інтереси позивача, а тому суд приходить до висновку, що Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №1-1-66694 від 02 липня 2018 року, укладений між\~Товариством з обмеженою відповідальністю «Компаньйон Фінанс» (ЄДРПОУ 37026574) та [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , є недійсним. Відповідачі не довели суду зворотного. Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до ч. 2 ст. 133, ч. 6 ст. 141, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України.

Outcome: approved