Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

14 лютого 2017 року позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві позивач зазначив, що 23 березня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] було укладено кредитний договір № ODXRRX10990079, згідно з яким [PERSON] (позичальник) отримав кредит у розмірі 1372 грн. 80 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком до 23 березня 2008 року. Однак, відповідач порушив виконання своїх зобовязань в частині погашення кредиту та сплати процентів згідно з Умовами кредитування. Оскільки відповідач добровільно не погасив суму боргу, то позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 19.01.2017 року в розмірі 25776 грн. 63 коп., із яких: заборгованість за кредитом в розмірі 242 грн. 89 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом в розмірі 6535 грн. 72 коп.; пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором в розмірі 17294 грн. 37 коп., а також штраф (фіксована частина) в розмірі 500 грн. 00 коп.; штраф (процентна складова) в розмірі 1203 грн. 65 коп., та судові витрати в розмірі 1600 грн. 00 коп. 14 липня 2017 року до Веселинівського районного суду Миколаївської області надійшла від позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" уточнена позовна заява, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість станом на 08.02.2017 року по відсоткам, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту, за період з 08.02.2012 року по 08.02.2017 року у розмірі 2280 грн. 24 коп. В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення повістки 12.10.2017 року, але до суду надійшло клопотання від позивача про розгляд справи у відсутність представника позивача, підтримання змінених позовних вимог в повному обсязі та задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений своєчасно про дату та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення повістки 19.10.2017 р. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що відповідач позов не визнає, оскільки він повністю погасив кредит в 2008 році, а тому в нього заборгованості за кредитом в сумі 242 грн. 89 коп. не може бути. При цьому, представники відповідача суду пояснили, що кредитний договір був укладений 23 березня 2007 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у сумі 12 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Згідно з заявою позичальника, яка є невід'ємною частиною кредитного договору, визначено кінцевий термін дії договору 23.03.2008 року та визначено, що погашення заборгованості здійснюється щомісячно з 10-го по 14-те число кожного місяця. За таких обставин вбачається, що позивач пропустив строки позовної давності. Позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. На це звернув увагу Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014 року № 6-20цс14. Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 12 грудня 2012 року та від 07 березня 2013 року. Зазначене узгоджується з висновком судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладеним в постанові від 07.10.2015 року № 6-1295 цс15. Таким чином, строки позовної давності за основним зобов'язанням почали свій перебіг з 11.08.2008 року, тобто - це останній платіж згідно з розрахунком заборгованості, наданої позивачем, та тривали до 11.08.2011 року. Саме до цього часу Банк повинен був звернутися до [PERSON] з позовом. Твердження позивача про те, що між Банком та позичальником узгоджено збільшення строків позовної давності у 5 років - є безпідставними, оскільки згідно з ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, меже бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Договору про збільшення позовної давності між Банком та [PERSON] не укладалося. А самі по собі правила надання кредиту не є договором про збільшення позовної давності. Тому, просять суд в задоволенні позовних вимог відмовити у зв'язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Суд, вислухавши пояснення представників відповідача [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 23 березня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк", та [PERSON] було укладено кредитний договір № ODXRRX10990079, згідно з яким [PERSON] (позичальник) отримав кредит у розмірі 1372 грн. 80 коп. на придбання товару зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 33,63 грн. на строк 12 місяців: з 23.03.2007 року по 23 березня 2008 року. - (а.с.6-10). На підтвердження таких умов договору відповідачем підписано заяву позичальника, в якій, крім того, зазначено, що при порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 15,17% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Сторони також домовились, що заява позичальника та Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) (далі - Умови), Тарифи складають кредитно-заставний договір. Відповідач у порушення умов договору зобовязання за договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим позивачем нарахована заборгованість за Договором, яка станом на 08.02.2017 року становить: 242,89 грн. заборгованості за кредитом, 2280,24 грн. заборгованості за процентами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Суд вважає, що позивач виконав умови договору та надав відповідачеві кредит, що не заперечується самим відповідачем про отримання ним кредиту на придбання мобільного телефону. Однак, відповідач [PERSON] всупереч договірним зобов'язанням не сплачував кредитну заборгованість, тому позивач має право вимагати від відповідача [PERSON] повернути проценти за користування кредитом. З розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку вбачається, що відповідач [PERSON] з моменту укладення договору по 17.09.2007 року постійно вносив щомісячний платіж по погашенню платежів по кредитному договору. Потім, в жовтні 2007 року, листопаді 2007 року та грудні 2007 року не вніс жодного платежу по погашенню кредиту, тому 17 грудня 2007 року виникла прострочена заборгованість по тілу кредиту в сумі 96 грн. 22 коп. Після цього, ним було внесено платіж 29.01.2008 року в сумі 285 грн. 19 коп. В період з лютого 2008 року по 11 серпня 2008 року знову не вносить жодного платежу по погашенню кредитної заборгованості. Останній платіж вніс добровільно 11.08.2008 року в сумі 332 грн. 05 коп., а 13 червня 2014 року Банком було здійснено автоматичне погашення простроченої заборгованості в сумі 241 грн. 72 коп. Тому, суд вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків не було погашено кредит повністю, а тому існує заборгованість за кредитом в розмірі 242 грн. 89 коп. Будь-яких доказів на погашення заборгованості по кредиту відповідач не надав суду. Відповідно до п. 4.1, п.4.7 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) за користування кредитом у період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі, зазначеному у Заяві. Відповідно до п. 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) згідно зі ст. 212 ЦК України при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню Кредиту, передбачених Заявою та пп. 3.2.2, 3.3.3 даних Умов, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у подвійному розмірі від розміру, зазначеному у Тарифах та Заяві. Розраховані відповідно до цього пункту Умов відсотки сплачуються Позичальником окремо понад зазначену в Заяві суми щомісячного платежу по Кредиту, разом з несплаченим залишком попереднього щомісячного платежу. Відповідно до Заяви позичальника від 23.03.2007 року згідно з п.4.2 Умов при порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 15,17% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ч.1 та ч. 3 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки відповідач кошти за кредитним договором не повернув, то суд вважає, що проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності. В судовому засіданні представником відповідача [PERSON] було зазначено, що позивачем було пропущено визначений законом строк для звернення до суду з даним позовом та це є підставою для відмови в задоволенні позові. А саме, строк позовної давності три роки, а не як зазначено в Умовах 5 років, є безпідставним, оскільки договір про збільшення позовної давності з відповідачем не укладався. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Однак, позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, у справах відсутні докази того, що саме ці Умови були складовою частиною укладеного між сторонами договору, а відповідач їх підписував, а тому не можна вважати доведеним досягнення сторонами згоди щодо збільшення позовної давності. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 11 лютого 2015 р. у справі № 6-240цс14; від 10 червня 2015 р. у справі № 6-698цс15. Враховуючи викладене, суд вважає, що збільшена сторонами позовна давність до п'яти років не грунтується на положеннях закону та встановлених обставинах справи. З уточненої позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за процентами за користування кредитом за період з 08.02.2012 року (дата направлення до суду позовної заяви) по 08.02.2017 року за 1825 днів, яка за розрахунком позивача становить 2280 грн. 24 коп. Однак, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по процентам за кредитним договором в межах строків позовної давності в три роки, а не п'ять років. Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язанні повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі відповідачем повернуто не було, то проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача в межах строку позовної давності (три роки). Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 02 грудня 2015 р. по справі № 6-249цс15, від 29 червня 2016 року по справі № 6-1188цс16. Таким чином, враховуючи, що відповідач [PERSON] неналежним чином виконував свої зобовязання за кредитним договором, то суд вважає за необхідне частково задовольнити позов позивача та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по процентам по кредитному договору № ODXRRX10990079 від 23.03.2007 року у межах строку позовної давнсоті (три роки), а саме: з 08.02.2014 року по 08.02.2017 року (в межах позовних вимог), станом на 08.02.2017 року в розмірі 1332 (одна тисяча триста тридцять дві) гривні 25 (двадцять п'ять) копійок ((242,89 (заборгованість за кредитом) х 0,50 (відсоткова ставка в день) % х 1097 (днів прострочення) : 100) = 1332 грн. 25 коп. ). За такого, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1332 грн. 25 коп. заборгованості по процентам. \~ Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з вимог цієї статті, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 934 грн. 81 коп. (1332,25х1600:2280,24 = 934,81 грн. ). На підставі викладеного,

Outcome: partial