Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

31 серпня 2015 року позивач звернувся в суд з названим позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 6 жовтня 2015 року рішенням Володимир-Волинським міського суду було вирішено стягнути із страхової компанії на його користь 25011,77 грн. заборгованості по страховому відшкодуванню за пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП, в тому числі 2115,55 грн. інфляційних нарахувань за період квітень-червень 2014 року, 201,11 грн. 3% річних та 1273,70 грн. пені за період з 15 квітня по 10 липня 2014 року, проте страхове відшкодування було сплачено йому лише 3 липня 2015 року. Однак, рішення суду про задоволення вимог кредитора не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за його невиконання, тому кредитор вправі вимагати стягнення з боржника інфляційних нарахувань, 3 процентів річних та неустойки до повного виконання грошового зобов'язання. Просить стягнути з відповідача 12317,31 грн. інфляційних втрат, 628,56 грн. 3 % річних, пеню в сумі 8065,60 грн. за період з 11 липня 2014 по 2 липня 2015 року, а також витрати по сплаті судового збору та правову допомогу. 25 липня 2016 року справа надійшла на розгляд Локачинського районного суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов, 23 серпня 2016 року надав заяву про уточнення позовних вимог, зокрема щодо стягнення з відповідача пені в сумі 7323,77 грн. та змінив підставу позову, зазначивши, що підставою для звернення з позовом до суду є порушення відповідачем умов договору страхування і несвоєчасна виплата страхових сум, а не порушення строків виконання рішення суду від 6 жовтня 2014 року. Пояснив, що дані правовідносини є договірними, а не по відшкодуванню шкоди, чи виконанню рішення суду, тому інфляційні та 3% річних підлягають стягненню із страхової компанії. Вважає, що в даному випадку має також бути стягнена пеня за прострочку платежу відповідачем за законом "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Позивач повинен був дізнатися про порушення його прав 15 квітня 2014 року. Просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача, який дав пояснення у судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції із Шевченківським судом м. Львова, позов не визнав і вказав, що при наявності спеціального закону щодо якихось правовідносин до них застосовуються вимоги спеціального закону. Виплата позивачу страхових сум - це відшкодування завданої шкоди і воно проведено на підставі рішення Володимир-Волинського суду по закону "Про виконавче провадження", причому строки його виконання страховою компанією не були порушені. 30 червня 2015 роки було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження, а 3 липня сплачено позивачу всю суму по рішенню суду. Ці документи підтверджують, що це було виконання рішення суду, а не договору страхування. Тому не підлягають стягненню інфляційні нарахування та 3% річних. Щодо сплати пені по вищеназваному закону, то позивач дізнався про порушення його прав 15 квітня 2014 року і з цього часу рахується строк позовної давності по цій вимозі. Просить у задоволенні позову відмовити. Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 6 жовтня 2014 року у справі № 154/2042/14-ц за позовом [PERSON] до ПАТ "Страхова компанія "Універсальна" про стягнення суми страхового відшкодування позовні вимоги задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача 25011,77 грн. заборгованості по страховому відшкодуванню. Як слідує з мотивувальної частини рішення з цієї суми: 21421,41 грн. складає борг по страховій виплаті, 1273,70 грн. пені, 2115,55 грн. інфляційних втрат та 201, 11 грн. 3% річних (а.с. 35-37). Згідно із ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч.\~2 ст.\~625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З огляду на викладене, оскільки спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, вони регулюються законом України "Про виконавче провадження" і до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України). Правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2759цс15. Тому у стягненні з відповідача інфляційних витрат та 3%річних за прострочення виплати страхового відшкодування потрібно відмовити. Твердження представника позивача про те, що в цьому випадку йдеться не про виконання рішення суду, а про договір страхування, суд до уваги не приймає, позаяк існує спеціальний закон, який регламентує ці правовідносини, і сплата інфляційних та 3% річних за прострочення платежів ним не передбачена. Цей факт підтверджується копіями заяви за підписом позивача про примусове виконання рішення суду, постанови про відкриття виконавчого провадження та виконавчого листа (а.с.64, 65, 15). Рішення Володимир-Волинського міського суду від 6 жовтня 2016 року набрало законної сили 11 грудня 2014 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2015 року виконання рішення по цій справі та ухвали апеляційного суду Волинської області від 11 грудня 2014 року зупинено до закінчення касаційного провадження (а.с.63). Ухвалою від 11 березня 2015 року ВССУ залишило названі рішення від 6 жовтня та 11 грудня 2014 року без змін (а.с.16-17) Як вказує позивач, сума заборгованості йому була виплачена 3 липня 2015 року. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 закону України "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Тобто по спеціальному закону підлягає до стягнення пеня за прострочення виплати відшкодування з вини страховика. Проте, пеня стягується в межах терміну позовної давності, який згідно із п. 1 ч. 2 ст.258 ЦК України до таких виплат застосовується в один рік. Позивач звернувся до суду з названими вимогами 31 серпня 2015 року. Тому, враховуючи, що позивач дізнався про порушення свого права на відшкодування страхової виплати 15 квітня 2014 року, коли воно повинно було бути здійснено страховою компанією, чого не заперечив представник позивача в судовому засіданні, він повинен був звернутися з позовом до 15.04.2015 року. Отже, позов в цій частині не підлягає до задоволення. Відповідно до ч.1,3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на правову допомогу. Згідно із ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвокатаабо іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Outcome: dismissed