Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

27.02.2020 р. представник позивача [PERSON] адвокат Гриненко Ігор Іванович звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просив суд стягнути з відповідача вартість автомобільного дзеркала (лівого) у розмірі 4781,00 грн., а також судові витрати на загальну суму 3840,80 грн. В обґрунтування вимог позовної заяви позивач зазначив, що 09.02.2020 р. у місті Миколаєві по вул. Херсонське шосе між ним та відповідачем виник конфлікт, в ході якого відповідач зламав ліве автомобільне дзеркало автомобіля "HYUNDAI ELANTRA", державний номер [NUMBER] , який належить позивачу на праві приватної власності. За даним фактом позивач звернувся з заявою до Інгульського відділу поліції ГУНП в Миколаївській області та з отриманої відповіді Інгульського відділу поліції йому стало відомо, що за даним фактом з відповідачем була проведена профілактична бесіда і складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство). Позивач намагався вирішити з відповідачем питання щодо відшкодування шкоди мирним шляхом, але все закінчилось тільки обіцянками та в решті решт відповідач перестав брати слухавку і відповідати на дзвінки та смс повідомлення позивача. За такого, позивач звернувся до магазину та за власні кошти придбав автомобільне дзеркало (ліве), вартістю 4 781,00грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку не відшкодовує завдані позивачу збитки, останній був змушений звернутися в суд з вказаним позовом. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 06.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвала суду була невідкладно направлена сторонам по справі, а також відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Гриненко І.І. у судове засідання не з`явилися, до суду надали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяву про участь у судовому засіданні не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень проти задоволення позову до суду не надав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи, в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За таких обставин, відповідно до ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до копії листа Інгульського відділу поліції Головного управління національної поліції в Миколаївській області від 10.02.2020 р. № 2459/57-2020 09.02.2020 р. позивач звертався до відділу поліції з заявою про вжиття заходів до відповідача, з яким у нього в [ADDRESS] виник конфлікт, в ході якого відповідач зламав дзеркало автомобіля. У вказаному листі також зазначено, що з відповідачем [PERSON] працівниками поліції була проведена профілактична бесіда та складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 173 КУпАП. Згідно з копією видаткової накладної № S6-67874 від 12.02.2020 р. [PERSON] придбав у ТОВ "А.Б.С. Україна" автомобільне дзеркало ліве вартістю 4781,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. За змістом п.1 ч.2 цієї статті, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 3 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до положень ст.ст. 1166, 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, зокрема в результаті бездіяльності заподіювача, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказана стаття регулює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих же елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Пленум Верховного Суду України у постанові від 27.03.1992 № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" у п.2 роз`яснив, що при розгляді таких справ, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі або майну громадянина відшкодовується у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-183цс14 від 03.12.2014, законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини і якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на його користь матеріальної шкоди у виді вартості автомобільного дзеркала в сумі 4781,00 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн., а тому він підлягає стягненню з відповідача. Що стосується питання витрат на правничу допомогу, то сюди включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу представник позивача - адвокат Гриненко І.І. подав суду договір про надання правової (юридичної) допомоги від 26.02.2020 р., акт прийому-передачі виконаних робіт за договором з адвокатом від 26.02.2020 р., складений та підписаний позивачем та його представником 26.02.2020 р., а також квитанцію до прибуткового касового ордера № 26/02/20-01 від 26.02.2020 р. про оплату позивачем [PERSON] 3000,00 грн. на підставі договору про надання правової (юридичної) допомоги від 26.02.2020 р. З урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, а також враховуючи те, що позовні вимоги було задоволено повністю, доказів неспівмірності цих витрат суду не надано, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] на його користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень.

Outcome: approved