Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], звертаючись до суду з вказаним вище позовом, просять визнати право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]: за [PERSON] - на 16/35 частини, а за [PERSON] та [PERSON], за кожною - на 8/35 частини, мотивуючи свої вимоги тим, що у свідоцтві на право власності на вказане домоволодіння, що видано на ім'я голови колгоспного двору [PERSON], не зазначені інші члени колгоспного двору, які також мають право на частку в майні колгоспного двору, а тому позивачі не мають можливості належним чином оформити свої права на зазначене домоволодіння, і вимушені звернутись з позовом до суду. Учасники справи в підготовче засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Представником позивачів - адвокатом [PERSON], позивачами [PERSON], [PERSON] , [PERSON], відповідачем та третіми особами: [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду надані заяви про розгляд справи у їх відсутності, в яких також зазначили: представник позивача та позивачі - про підтримання позову, відповідач та треті особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON]- про визнання позову. Третя особа: Приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу - Кириченко Тетяна\~Володимирівнапро причину неявки не повідомила, свою позицію щодо позову не висловила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Як слідує з положень ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідачем позов визнається, про що надана письмова заява, суд вважає можливим розглянути справу у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] до територіальної громади села Товстоліс Чернігівського району Чернігівської області в особі Терехівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання права власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування, підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 (із подальшими змінами) " Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до записів погосподарських книг, станом на 01.07.1990 року та 15.04.1991 року, дане господарство відносилось до категорії „колгоспний двір", головою якого була [PERSON], а членами колгоспного двору - її син [PERSON], [INFO], невістка [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO], онука [PERSON], [INFO] (а.с. 40). 14 червня 1990 року видано свідоцтво про право власності, відповідно до якого житловий будинок [ADDRESS], належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON], що підтверджується копією указаного свідоцтва (а.с. 34). Зі змісту указаного свідоцтва вбачається, що право власності на спірний будинок визнано не за однією [PERSON], а за колгоспним двором в цілому, головою якого була остання, при цьому в свідоцтві не перераховані всі члени двору та не визначені їх частки. Згідно ст.120 ЦК УРСР колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15 квітня 1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-ХІІ був введений в дію Закон України " Про власність". Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] мали рівне право на майно колгоспного двору, а значить, і на вказаний вище житловий будинок з господарськими спорудами, тобто по 1/5 частині. Згідно записів у копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 24). Відповідно до копії спадкової справи № 168/2017, яка надійшла від Приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кириченко Т.В. (а.с. 89-93), після померлого [PERSON], спадщину за законом прийняли його доньки - [PERSON] та [PERSON] про що 28.08.2017 подали нотаріусу відповідні заяви. Також, вважаються такими, що прийняли спадщину, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, його мати - [PERSON], дружина - [PERSON], дочка - [PERSON] та сини - [PERSON], [PERSON], які були зареєстровані та проживали разом зі спадкодавцем на день його смерті, про що свідчить довідка виконкому Терехівської сільської ради Чернігівського району №454 від 23.10.2018 ( а.с.25). До спадкового майна спадкодавця [PERSON] належала 1/5 частка домоволодіння по [ADDRESS] та області, яка перейшла в рівних частинах, тобто по 1/35 частині, до спадкоємців першої черги за законом - до [PERSON] , [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Таким чином, після смерті [PERSON], його діти: [PERSON], [PERSON], дружина [PERSON] та мати [PERSON] стали мати право у спірному домоволодінні, кожна, на 8/35 частини (1/5 частина як колишні члени колгоспного двору + 1/35 частина, яка була успадкована ними після смерті [PERSON]), а дочка - [PERSON] та сини - [PERSON], [PERSON] - набули право власності в порядку спадкування, кожний по 1/35 частині спірного домоволодіння. Згідно записів у копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 26). [PERSON] за життя розпорядилася своїм майном, склавши 09 січня 2008 року заповіт на користь онук - [PERSON] та [PERSON], позивачів по справі ( а.с. 84). Відповідно до копії спадкової справи № 167/2017, яка надійшла від приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кириченко Т.В. (а.с. 80-87), після померлої [PERSON], спадщину за заповітом прийняла онука - [PERSON], про що 28.08.2017 подала нотаріусу відповідну заяву. Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] від прийняття спадщини за заповітом відмовилася на користь онуки спадкодавця [PERSON], про що 28.08.2017 подала до нотаріальної контори відповідну заяву. До спадкового майна спадкодавця [PERSON] належала 8/35 частини домоволодіння по [ADDRESS] та області, що перейшли до спадкоємця по заповіту [PERSON]. Таким чином, після смерті [PERSON], позивач [PERSON] стала мати право на 16/35 частини вказаного вище домоволодіння ( 1/5 частина як колишній член колгоспного двору + 1/35 частина, яка була успадкована нею після смерті батька - [PERSON], + 8/35 яка була успадкована нею після смерті бабусі [PERSON]). 07 вересня 2018 року [PERSON] приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Кириченко Т.В. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний вище будинок в зв'язку з тим, що в документі про право власності зазначено лише голову «колгоспного двору», а інформація про інших членів «колгоспного двору» відсутня, про що приватним нотаріусом зазначено у постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1251/02-31 ( а.с.33 ). Згідно копії технічного паспорту складеного станом на 13.08.2018 та Інформаційної довідки КП " Чернігівське районне бюро технічної інвентаризації" від 27.08.2018, інвентаризаційна вартість спірного домоволодіння становить 93894 грн (а.с. 36-39). Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 296/5 від 22 лютого 2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. Отже, виходячи з наведеного, позивачі позбавлені можливості відновити свої права у позасудовому порядку, а тому їх права підлягають судовому захисту, шляхом визнання за ними права власності. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист, як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону.

Outcome: approved