Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на його користь заборгованість по виплаті стипендії за період з 01 вересня 2011 року по 31 січня 2014 року в розмірі 10 002,88 грн.; стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на його користь неотриману гарантовану стипендію за період з 01 лютого 2014 року по 30 листопада 2014 року в розмірі 12 180 грн.; зобов'язати Львівський національний університет імені Івана Франка виплачувати йому з 01 грудня 2014 року стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, до закінчення ним навчання; стягнути з відповідача судові витрати. Надалі позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог стосовно стипендії недоотриманої ним в період з 01 вересня 2011 року по 31 січня 2014 року на 317 грн., і встановити суму позовних вимог за цей період у розмірі 10 319,88 грн. В обґрунтування позову покликається на те, що з 01.09.2011 року він навчається у Львівському національному університеті імені Івана Франка за державним замовленням, до цього ВНЗ він був зарахований на пільгових умовах, як дитина шахтаря, який має стаж підземної роботи більше 15 років. З 01 вересня 2011 року по 31 січня 2014 року він отримував щомісячну державну стипендію на загальних підставах, а з лютого 2014 року по теперішній час за результатами семестрової успішності він стипендії не отримує. Позивач та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримали, давши аналогічні пояснення викладенні у фабулі позову. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на його користь витрати, пов'язані з його явкою суду. Представник відповідача Паєнок А.О. в судовому засіданні проти позову заперечила з мотивів, викладених у письмових запереченнях (а.с.34-35), та доповненнях до письмових заперечень. Просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] слід задоволити з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про вищу освіту", держава гарантує надання особам, які навчаються у вищих навчальних закладах пільг та соціальних гарантій у порядку, встановленому законодавством. Згідно ч.1 ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", дітям, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, дітям шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів I та II групи, гарантується виплата стипендії за рахунок коштів державного бюджету в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. З огляду на це [PERSON] має право на отримання стипендії відповідно до норм ст. 5 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці"Закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, до приведення їх у відповідність із цим Законом діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Чинним Порядком призначення і виплати стипендії "Питання стипендіального забезпечення", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 882 від 12.07.2004окремо не передбачена виплата соціальних чи академічних стипендій особам, батьки яких є шахтарями та мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, у тому числі і у підвищеному розмірі. До цього нормативного акту неодноразово вносились зміни та доповнення, але у відповідність до Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці"він не приведений. Закони України мають вищу юридичну силу і саме закон має застосовуватись в тому випадку, коли йому суперечить підзаконний нормативно-правовий акт. Законами України Про державний бюджет на 2012 та 2013 роки зупинялась дія ряду інших законів або зазначалось, що видатки на виконання деяких законів визначаються Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету України, але Закон України "Про підвищення престижності шахтарської праці"до цих переліків, передбачених прикінцевими положеннями законів про державний бюджет на відповідний рік, не входив, тобто його дія не зупинялась і Кабінету Міністрів України не делегувалось право визначати розміри передбачених ним видатків. З огляду на вищевказане, твердження представника відповідача не заслуговують на увагу, так як відсутність бюджетного фінансування на ці видатки не може бути підставою для невиплати зазначених коштів. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.09.2011 року та по теперішній час навчається на 4 курсі у Львівському національному університеті імені Івана Франка за державним замовленням та щомісячно отримує стипендію. Встановлено, що батько позивача [PERSON] на момент вступу сина до Львівського національного університету імені Івана Франка мав стаж роботи під землею тривалістю 21 рік 1 місяць 31 день, що підтверджується довідкою №1927, виданою Управлінням Пенсійного фонду в Радехівському районі Львівської області (а.с.9). Відповідно до статуту, затвердженого Міністерством освіти і науки України №267 від 04.12.2002 року, Львівський національний університет імені Івана Франка заснований державою та фінансується з державного бюджету України і підпорядкований Міністерству освіти і науки України. Крім того, вищий заклад має самостійний баланс, рахунки в банку, та відділеннях Держаної казначейської служби, штамп та печатку зі своїм найменуванням, забезпечує отримання учасниками навчального процесу стипендій та матеріальної допомоги згідно з чинним законодавством. Згідно довідок навчального закладу про доходи №1071 від 21.11.2014 року вбачається, що [PERSON] призначено стипендію у 2011-2013рр. у розмірі нижчому за прожитковий мінімум для працездатних осіб (а.с.5-7). Згідно ст. 21 Закону України "Про державний бюджет на 2011 рік"із змінами та доповненнями для працездатних осіб становив: з 1 січня - 941 гривня, з 1 квітня - 960 гривень, з 1 жовтня - 985 гривень, з 1 грудня - 1004 гривні. У відповідності до ст. 12 Закону України "Про державний бюджет на 2012 рік" із змінами та доповненнями прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено таким чином: з 1 січня - 1073 гривні, з 1 квітня - 1094 гривні, з 1 липня - 1102 гривні, з 1 жовтня - 1118 гривень, з 1 грудня - 1134 гривні. Згідно зі ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2013 рік"із змінами та доповненнями прожитковий мінімум для працездатних осіб на 2013 рік установлено з 01 січня - 1147 грн. та з 01 грудня - 1218 грн. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про бюджет на 2014 рік"прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2014 року встановлено 1218 гривень, з 1 липня - 1250 гривень, з 1 жовтня - 1301 гривня. Судом встановлено, що всупереч вищевказаним нормативно-правовим актам, з 01.09.2011 року та 31.09.2014 року [PERSON] стипендія нараховувалася на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а з 01.02.2014 року по 30.11.2014 року стипендія не нараховувалася. Згідно розрахунку по виплаті [PERSON] (а.с.29) щомісячної стипендії стверджується , що є заборгованість за період з 1 вересня 2011 року по 31 січня 2014 року в розмірі 10 319,88 гривень. Вищезазначене свідчить про порушення прав [PERSON] на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У відповідності до п.7 ст.62 Закону України "Про вищу освіту" академічну стипендію отримують студенти (курсанти), які згідно з рейтингом, складеним у вищому навчальному закладі за результатами семестрового контролю, здобули найкращі результати навчання. Встановлено, що [PERSON] за період з 01 лютого 2014 року по 30 листопада 2014 року стипендія не призначалася за результатами семестрової успішності. В той же час, представником відповідача не подано жодних належних письмових доказів на підтвердження доводів, викладених у письмових запереченнях (а.с.34), а саме щодо втрати права студента [PERSON] на одержання стипендії у зв'язку з семестровою успішністю. За таких обставин, суд вважає, що з Львівського Львівського національного університету імені Івана Франка слід стягнути в користь [PERSON] неотриману гарантовану стипендію за період з 01 лютого 2014 року по 30 листопада 2014 року в розмірі 12 180 гривень. Відповідно до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, ч.1 ст.60 ЦК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині виплати стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з 01 грудня 2014 року і до закінчення навчання, то суд вважає, що в цій частині слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожній особі гарантовано право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтями 214, 215 ЦПК України передбачено, що суд під час ухвалення рішення з'ясовує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, яка правова норма підлягає до застосування. В мотивувальній частині рішення зазначається чи були порушені не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси, за захистом яких особи звернулися до суду, а якщо були, то які. Виходячи зі змісту вищевказаних положень процесуального закону, судовому захисту підлягають порушені права особи, а не можливість їх порушення в майбутньому та судове рішення ухвалюється щодо прав особи, які порушені, невизнані або оспорені. Таким чином, рішення суду в частині зобов'язання відповідача на майбутнє виплачувати стипендію в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, з 01 грудня 2014 року і до закінчення навчання, не буде відповідати змісту законодавства, а відтак, в цій частині позовних вимог слід відмовити. Вирішуючи питання судових витрат, суд вважає, що з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір у розмірі 243,60 гривень. Крім того, з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь [PERSON] слід стягнути витрати в розмірі 122,47 гривень, пов'язані з явкою до суду, які передбачені ст.85 ЦПК України та документально підтверджені письмовими доказами. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що цивільний позов [PERSON] слід задоволити частково.

Outcome: approved