Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідач з 09 жовтня 2014 року працював провідним інженером навчальної лабораторії кафедри фізики на підставі трудового договору. 28.02.2015 року [PERSON] призваний на військову службу по мобілізації відповідно до Указу Президента України від 15.01.2015 року № 113 ХІІ «Про мобілізацію». Тому, у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, на особливий період, терміном один рік зі збереженням місця роботи, посади та виплатою середньомісячного заробітку за відповідачем збережено місце роботи (посада), середній заробіток. 08.04.2016 року відповідача демобілізовано, після чого він став на облік, як офіцер запасу. Після демобілізації відповідач на роботу не з`явився та не повідомив про це позивача. Просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно виплачені кошти у вигляді виплаченої середньомісячної заробітної плати за період з 11.04.2016 року по 01.03.2017 року в сумі 29\~518 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот вісімнадцять) грн. 03 (три) коп., суму перерахованого ЄСВ на заробітну плату 22 % в розмірі 6\~493 грн. 97 коп. та сплачений судовий збір в сумі 1\~600 (одна тисяча шістсот) грн. Представник позивача в суді позов підтримала просила його задовольнити з викладених у ньому підстав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, повторно в судове засідання не з`явився. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що відповідача [PERSON] згідно з витягом з наказу Київського національного університету будівництва і архітектури від 15 жовтня 2014 року № 1210/1 прийнято на роботу з 09 жовтня 2014 року на посаду провідного інженера навчальної лабораторії кафедри фізики факультету інженерних систем та екології. Згідно довідки № 126 від 27 лютого 2015 року військового комісара Вишгородського районного військового комісаріату Київської області [PERSON] відповідно до Указу Президента України від 15.01.2015 року № 113 ХІІІ «Про часткову мобілізацію» 28.02.2015 року [PERSON] призвано на військову службу по мобілізації. Відповідно до довідки № 30/123 від 05.03.2015 року старший лейтенант [PERSON] зарахований в списки військової частини [NUMBER] (м. Чоп) та поставлений на всі види забезпечення позову на період до оголошення демобілізації з 02.03.2015 року та є військовослужбовцем з 02.03.2015 року. Згідно витягу з наказу № 201/1 КНУБА від 11.03.2015 року за [PERSON] у зв`язку з призивом на військову службу під час мобілізації, на особливий період, терміном один рік з 28.02.2015 року, збережено місце роботи (посаду) з виплатою середньомісячного заробітку. Відповідно до наказу № 222/1 від 25.02.2015 року [PERSON] продовжено з 29.02.2016 року термін збереження місця роботи, посади, середньомісячного заробітку до звільнення з військової служби. 13.04.2017 року позивачем направлено лист № 27-04/301 [PERSON] в якому виконуючий обов`язки ректора КНУБА просив його прибути для вирішення питання щодо трудових відносин з університетом. Зазначено, що у разі його відмови відшкодувати збитки у добровільному порядку, адміністрацією університету буде порушено питанні про стягнення відповідної суми нанесених збитків через суд. Згідно листа № 2/2/848 від 23.05.2017 року [INFO] , капітан запасу [PERSON] 1984 р.н. проходив військову службу по мобілізації в період з 28.02.2015 року по 08.04.2016 року. Прийнятий на військовий облік офіцерів запасу 13.04.2016 року. Інформація щодо перебування капітана запасу [PERSON] після демобілізації на лікарняному чи санаторно-курортному лікуванні, а також визнання його інвалідом відсутня. Після звільнення з військової служби 08.04.2016 року, відповідач мав прибути на роботу. Згідно витягу з наказу № 472/1 від 24.05.2017 року Київського національного університету будівництва і архітектури [PERSON] звільнено з роботи за прогул п. 4 ст. 40 КЗпП України. У зв`язку з відсутністю інформації про демобілізацію відповідача йому нараховувалась середньомісячна заробітна плата з березня 2015 року по березень 2017 року. Нарахування та виплата позивачем заробітної плати [PERSON] з 11.04.2016 року по 01.03.2017 року в сумі 29\~518 грн. 03 коп. підтверджується розрахунковими листами. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами\~третьою\~та\~четвертою\~статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61\~Закону України\~"Про освіту". Згідно ст. 13 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"\~надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Відповідно до вищезазначених норм права, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а у випадку оголошення війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до\~Закону України\~"Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Частиною 1\~ст. 1212 ЦК України\~визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до\~ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом. Отже, повернення надмірно сплачених сум заробітної плати передбачає її стягнення у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини відповідача, а саме, через недобросовісність, зокрема у випадку неповідомлення відповідачем позивача про демобілізацію і невиконання трудових обов`язків. Таким чином з [PERSON] на користь Київського національного університету будівництва і архітектури слід стягнути безпідставно виплачені кошти у вигляді заробітної плати за період з 11.04.2016 року по 01.03.2017 року в сумі 29\~518грн. 03 коп. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми перерахованого єдиного соціального внеску на заробітну плату в сумі 6\~493 грн. 60 коп. судом зазначається наступне. Відповідно до\~п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~(далі Закон) платниками єдиного внеску є роботодавці. Відповідно до ч. 13\~ст.\~9\~Закону України\~«Про збір\~та облік\~єдиного внеску\~на загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування» суми помилково сплаченого єдиного внеску зараховуються в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску або повертаються платникам у порядку і строки, визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Враховуючи те, що відповідач не є отримувачем відповідних сум єдиного соціального внеску, так як такі кошти сплачуються на користь держави, беручи до уваги те, що у випадку помилкової (безпідставної) сплати єдиного соціального внеску, позивач вправі на його повернення або на зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску в порядку, встановленому чинним законодавством, суд вважає, що вимога позивача про стягнення цих коштів з робітника (відповідача по справі) є безпідставною, необґрунтованою і такою, що задоволенню не підлягає. Також позивачем суду надано документальне підтвердження витрат пов`язаних із сплатою судового збору в розмірі 1600 грн., які теж підлягають стягненню з відповідача. Беручи до уваги викладене, судом виявлено порушене право позивачки, яке підлягає захисту, а позов про це частковому задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: partial