Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

29.01.2020 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів Новоодеської центральної районної лікарні, КЗ "Новоодеський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги" про стягнення заборгованості по середньомісячній заробітній платі за час вимушеного прогулу. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25.10.2011 року визнано незаконним розпорядження Бузького сільського голови №11 від 15.02.2010 року про звільнення її з роботи і посади головного лікаря Бузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини Новоодеського району Миколаївської області, поновлено її на роботі з 15.02.2010 року та стягнуто з Бузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини Новоодеського району Миколаївської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28197,07 грн. без урахування сум податків і обов`язкових платежів, що підлягають утриманню. Наразі рішення суду у частині поновлення її на роботі залишається невиконаним внаслідок недобросовісної поведінки відповідачів З огляду на викладене, просить суд стягнути на її користь заборгованість по середньомісячній заробітній платі за час вимушеного прогулу з урахуванням індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати з Новоодеської центральної районної лікарні у період з 01.11.2011 року по 14.08.2012 року у розмірі 150429,56 грн., з КЗ "Новоодеський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги" у період з 15.08.2012 року по 01.01.2020 року у розмірі 900443,84 грн., з КЗ "Новоодеський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги" у період з 01.01.2020 року по день винесення рішення та розподілити судові витрати. Ухвалою від 28.04.2020\~року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також у відповідності до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням про це сторін. Ухвалою Єланецького\~районного суду\~Миколаївської області\~від 17.08.2020\~року до участі у справі залучено правонаступників Новоодеської центральної районної лікарні - комунальне некомерційне підприємство "Новоодеська центральна районна лікарня" та комунального закладу "Новоодеський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги" - комунальне некомерційне підприємство "Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги". Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представники відповідачів у судові засідання не з`явилися, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзиви на позовну заяву до суду не направили, хоча про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином у встановленому законом порядку. Представники третіх осіб у судові засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. У відповідності до ст.ст. 279,\~280,\~281 ЦПК України,\~за заявою позивачки суд ухвалив провести заочний розгляд справи у порядку спрощеного провадження. Так, за\~Конституцією України, ст.ст. 4, 49 ЦПК України\~та\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів. Відповідно до ст.ст.\~1,\~3 ЦК України, ст.ст.\~2, 4, 12-13 ЦПК України,\~завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у ході розгляду справи по суті, рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25.10.2011 року визнано незаконним розпорядження Бузького сільського голови №11 від 15.02.2010 року про звільнення позивачки з роботи і посади головного лікаря Бузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини Новоодеського району Миколаївської області, поновлено її на роботі з 15.02.2010 року та стягнуто з Бузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини Новоодеського району Миколаївської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 28197,07 грн. (том І а. с. 88-90). Вказане рішення стало предметом розгляду у судах апеляційної та касаційної інстанції, однак, за результатами розгляду залишено без змін (том І а. с. 91-94). 27.10.2011 року Новоодеським районним судом Миколаївської області на виконання вищевказаного рішення суду видано виконавчий лист №2-20/11, який наразі перебуває на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області\~Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса), номер виконавчого провадження 46286710 (том І а. с. 209-214). З матеріалів справи слідує, що з 01.11.2011 року по 14.08.2012 року Бузька амбулаторія загальної практики сімейної медицини підпорядковувалася Новоодеській центральній районній лікарні (том І а. с. 20), однак, 15.08.2012 року створено КЗ "Новоодеський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги" на базі частини майна, що належало до спільної власності територіальних громад міста і сіл Новоодеського району, переданого Новоодеською районної радою в постійне користування Новоодеській центральній районній лікарні (том І а. с. 20). До складу КЗ "Новоодеський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги" увійшла також Бузька амбулаторія загальної практики сімейної медицини (том І а. с. 27-32). 05.02.2015 року на підставі ухвали Новоодеського районного суду Миколаївської області від 29.01.2015 року у вищевказаному виконавчому провадженні змінено боржника Бузьку сільську раду Новоодеського району Миколаївської області на КЗ "Новоодеський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги". Також замінено посаду, на якій поновлено позивачку, з головного лікаря Бузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини на рівнозначну посаду завідувача Бузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини. 26.06.2018 року діяльність КЗ "Новоодеський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги" припинено шляхом перетворення вказаної юридичної особи в КНП "Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги", яке є правонаступником вищевказаної юридичної особи (том І а. с. 228-229, том ІІ а. с. 67-75). Пунктом 8.1.3 Статуту КНП "Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги", затвердженого рішенням районної ради від 26.06.2018 року №1 визначено, що одним із лікувально-профілактичних підрозділів вказаної установи є Бузька амбулаторія загальної практики сімейної медицини (том ІІ а. с. 49-66). Крім того, 31.07.2019 року припинено діяльність Новоодеської центральної районної лікарні шляхом перетворення у КНП "Новоодеська центральна районна лікарня", яке є правонаступником вищевказаної юридичної особи (том І а. с. 226, том ІІ а. с. 77). Судом встановлено, що на час розгляду даної цивільної справи у суді рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 25.10.2011 року у частині поновлення позивачки на роботі на посаді завідувача Бузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини залишається невиконаним. З огляду на вищевикладене, для захисту своїх прав та законних інтересів позивачка звернулася до суду з вимогами про стягнення на її користь заборгованості по середньомісячній заробітній платі за час вимушеного прогулу з урахуванням індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням строків її виплати з КНП "Новоодеська центральна районна лікарня" у період з 01.11.2011 року по 14.08.2012 року у розмірі 150429,56 грн., з КНП "Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" у період з 15.08.2012 року по 01.01.2020 року у розмірі 900443,84 грн., з КНП "Новоодеський районний центр первинної медико-санітарної допомоги" у період з 01.01.2020 року по день винесення рішення. Так, відповідно до статті 129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (стаття 235 КЗпП України). Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави. Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (пункт 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів). Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає у тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися. Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника. Позивачка посилається на статтю 236 КЗпП України, як на правову підставу своїх вимог. Відповідно до статі 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. За змістом статті 236 КЗпП України, затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. Вказане відповідає, правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 29.01.2020 року №607/10653/18, що аналогічна до правової позиції у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року у справі №760/9521/15. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці" та за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 523/18850/14-ц. Отже, для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період. Судом в ході розгляду справи достовірно встановлено, що рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 27.10.2011 року про поновлення позивачки на роботі на даний час залишається невиконаним, відповідний акт індивідуальної дії про поновлення позивачки на роботі, установою, яка прийняла незаконне рішення про звільнення останньої, а також установами в підпорядкування яких, після проведеної реорганізації перейшла Бузька амбулаторія загальної практики сімейної медицини, не видавався. Вказані обставини свідчать про порушення прав позивачки та наявність вини у бездіяльності відповідачів, до складу яких у відповідні періоди входила Бузька амбулаторія загальної практики сімейної медицини. Згідно ч. 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року за №100, положення якого застосовуються при вимушеному прогулі, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками: високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. Пунктом 10 вищевказаного Порядку визначено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. В силу частини першої статті 13 Закону України «Про оплату праці», оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Згідно ст.6 Закону України «Про оплату праці», системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати. Тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі тарифної ставки робітника першого розряду та міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів). Схема посадових окладів (тарифних ставок) працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, формується на основі мінімального розміру посадового окладу 9тарифної ставки), встановленого Кабінетом Міністрів України; міжпосадових (міжкваліфікаційних) співвідношень розмірів посадових окладів (тарифних ставок) і тарифних коефіцієнтів. Мінімальний посадовий оклад (тарифна ставка) встановлюється у розмірі, не меншому за прожитковий мінімум, встановлений для працездатних осіб на 1 січня календарного року. Оплата праці медичних працівників провадиться відповідно до Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення, затверджених спільним наказом Міністерства праці та МОЗ від 15.10.2005 року №308/519. З матеріалів справи слідує, що наказом №1096-к по Новоодеській ЦРЛ від 20.12.2006 року позивачці, яка займала посаду головного лікаря Бузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини, з 10.05.2006 року присвоєно вищу категорію лікаря організації охорони здоров`я (том 1 а. с. 19). Відповідно до\~критеріїв,\~визначених Умовами\~оплати праці\~працівників закладів\~охорони здоров`я\~та установ\~соціального захисту\~населення, керівні працівники Бузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини відносяться до V категорії оплати праці. Підвищення посадового\~окладу за\~наявності кваліфікаційної\~категорії за\~спеціальністю "Організація\~і управління\~охорони здоров`я\~встановлюється у\~відсотках до\~тарифної ставки\~працівника 1-го\~тарифного розряду,\~зокрема,\~для вищої\~категорії \~-\~44,9%.\~Посадовий оклад\~встановлюють,\~виходячи з\~тарифних ставок\~лікарів відповідних спеціальностей та кваліфікаційних категорій (за умови, що спеціальність, за якою їм присвоєна кваліфікаційна категорія, відповідає профілю підрозділу, який вони очолюють). Лікарям загальної практики - сімейним лікарям вищої кваліфікаційної категорії встановлюється 14-й тарифний розряд за ЄТС (п.п. 2.2.5 Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров`я та установ соціального захисту населення). Таким чином, позивачка, як завідувач Бузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини на 0,5 ставки, маючи вищу категорію зі спеціальністю «Організація і управління охороною здоров`я», та лікар загальної практики сімейної медицини на 0.5 ставки із вищою категорією має 14 тарифний розряд, 5 групи та має доплати за вищу категорію в розмірі 44,9% до тарифної ставки працівника 1-го тарифного розряду, 25% за завідування, а також як лікар із безперервним стажем роботи понад 9 років має доплати 40% посадового окладу. \~ \~ \~ \~Згідно розрахунків позивачки заборгованість по середньомісячній заробітній платі за час вимушеного прогулу, виходячи з посадових окладів (тарифних ставок) працівників бюджетної сфери, оплати праці яких здійснюються за Єдиною тарифною сіткою за відповідних рік, за період з листопада 2011 року по січень 2020 року включно за посадами завідувача Бузької амбулаторії загальної практики сімейної медицини (0,5 ставки, вища категорія, 5 група, 14 тарифна сітка) та лікаря загальної практики сімейної медицини (0,5 ставки, вища категорія, 5 група, 14 тарифна сітка, надбавка за безперервний стаж роботи понад 9 років 40% посадового окладу) становить 424208,43\~грн. (том І а. с. 6-12). Вказаний розрахунок відповідачами не оспорений та не підданий сумніву. Доказів щодо неправильності або необґрунтованості складеного розрахунку до суду не надано. Рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013\~надано офіційне тлумачення положень ч. 2\~ст. 233 КЗпП України, статтям\~1,\~2 Закону України «Про оплату праці», зокрема, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснення роботодавцем нарахування таких виплат. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне погодитися з розрахунками позивачки та приходить до висновку про необхідність стягнення з КНП "Новоодеська центральна районна лікарня" заборгованості по середньомісячній заробітній платі за час вимушеного прогулу за період з 01.11.2011 року по 14.08.2012 року у розмірі 27868,19\~грн. та КНП "Новоодеський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги" за період з 15.08.2012 року по 01.01.2020 року у розмірі 396340,24 грн. Між тим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по\~середньомісячній заробітній\~платі за\~час вимушеного\~прогулу з\~урахуванням індексації\~невиплати заробітної\~плати з КЗ "Новоодеський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги" у період з 01.01.2020 року по день винесення рішення у зв`язку з тим, що жодних розрахунків за вказаний період позивачкою до суду не надано, до того ж, позовна вимога у цій частині сформульована нечітко, без зазначення сум, що підлягають до стягнення з відповідача. Що стосується заявлених позивачкою вимог про стягнення індексації заробітної плати, суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх задоволення. Згідно ст. 33 Закону України "Про оплату праці" в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Відповідно до положень п. 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року за № 1078 (далі Порядок), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, у тому числі: пенсії, стипендії, оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер тощо. Відповідно до вимог п. 3 вказаного Порядку до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема: виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати . Поняття "заробітна плата" та середній заробіток за час вимушеного прогулу" не є тотожними. Статтею 1 Закону України "Про оплату праці" визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Із вищенаведених положень Закону вбачається, що середній заробіток за час вимушеного прогулу, який належить стягнути на користь позивачки не є заробітною платою, а є виплатою, яка обчислюється з середньої заробітної плати. Крім того, вказана виплата носить разовий характер. Між тим, виплати, які підлягають індексації повинні носити постійний характер. Таким чином, стягнення на користь позивачки індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу суперечить чинному Порядку проведення індексації грошових доходів населення, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про стягнення компенсації, суд виходить з положень ст. 34 Закону України «Про оплату праці»,\~згідно якої компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. 01.01.2001 року набрав чинності\~Закон України № 2050-111 від 19.10.2000 року «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Статтями\~1,\~2,\~3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159\~передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. З вищевикладеного суд робить висновок, що вимоги щодо стягнення компенсації заборгованості по середньомісячній заробітній платі за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки за своєю суттю середній заробіток за час вимушеного прогулу є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку та не є заробітною платою, визначеною як періодичний платіж за виконану роботу, а тому компенсація, передбачена статтею 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», на суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виплати не нараховується. Застосування наведених норм права відповідає правовим висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах від 16.10.2019 року у справі № 500/5724/16-ц та від 28.03.2019 у справі № 569/14363/17. Також позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідачів на її користь усіх судових витрат по справі. Так, відповідно до ч.ч.1,3\~ст. 133 ЦПК України,\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, і витрати на професійну правничу допомогу. У разі задоволення позову судові витрати, в тому числі і витрати на правничу допомогу, покладаються на відповідача (пункт 2 частини 2 статті 141 ЦПК). Суд враховує, що усі судові витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтверджених судових витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи те, що позивачкою не надано до суду доказів на підтвердження понесених нею судових витрат, суд не вбачає за можливе вирішити питання про їх розподіл на користь позивачки. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору у даній справі та беручи до уваги те, що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з КНП "Новоодеська центральна районна лікарня" пропорційно до розміру задоволених позовних вимог підлягають стягненню на користь держави 278,68 грн. у рахунок відшкодування судового збору, з КНП "Новоодеський районний Центр первинної медико-санітарної допомоги" підлягають стягненню 3963,40 грн. на користь держави у рахунок відшкодування судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial