Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що він з 1991 року по 2007рік працював в ШБУ №41 на посаді укладача асфальтобетону. Робота на даній посаді відносить до роботи зі шкідливими та важкими умовами праці. На даний час йому 57 років, загальний стаж роботи становить 38 років, з них 15 років 10 місяців на посаді машиніста укладача асфальтобетону, та має право на отримання пільгової пенсії. Відповідно він звернувся до відповідача із заявою про видачу уточнюючої довідки (пільгової) щодо підтвердження періоду роботи на вищевказаній посаді. У довідці просив вказати період роботи, що зараховується до стажу роботи за списком №2. Також він просив підтвердити повну зайнятість в шкідливих умовах праці та надати завірені належним чином наказ про проведення атестації робочого місця та про результати атестації, висновок державної експертизи умов праці, копію картки ф.Т-2, довідку про заробітку плату за період роботи з 14 листопада 1991 року до 30 червня 2000 року, довідку про перейменування підприємства. 27 березня 2018 року він отримав відмову у видачі розширено довідки. При цьому відповідач вказав, що він не має необхідного стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці. Оскільки визначення та перевірка наявності необхідного стажу є прерогативою пенсійного фонду, тому він 02 червня 2018 року повторно звернувся до відповідача з заявою про отримання уточнюючої довідки. На даний лист отримав знову відмову, так як за даними відповідача його показник зайнятості на роботах з важкими та шкідливими умовами праці становить 50,97%. Тому він знову 08 серпня 2018 року знову направив заяву до відповідача. Але не отримав жодної відповіді. У добровільному порядку вирішити спір відповідач відмовляється. Вважає своє право порушеним. На підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», постанови КМУ «Про затвердження порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній» №637 від 12 серпня 1993 року, просив суд зобов'язати ПАТ «ШБУ №41» видати уточнюючи (пільгову) довідку про підтвердження періоду роботи з 14 листопада 1991 року до 17 вересня 2007 року на посаді машиніста укладача асфальтобетону у ШБУ №41 з шкідливими та важкими умовами праці; судові витрати покласти на відповідача. Не погоджуючись з позовом, відповідач подав відзив на позов. Вказали, що трудова книжка позивача містить всі записи щодо його праці на ШБУ №41, тому підстави для видачі уточнюючої довідки відсутні. Також первинні документи за час виконання роботи за період з 2006 року по 2007 роки були знищені, тому відповідач позбавлений можливості реалізувати позовні вимоги. Відповідно до архівних записів по особовим рахункам з заробітної плати за період з листопада 1991 року по вересень 2007 року по кількості відпрацьованих робочих днів в шкідливих умовах з врахуванням встановленої ставки в розмірі 8% за дану роботу, зайнятість позивача в шкідливих умовах становить 54,38%. А тому відповідач не має права видавати таку довідку. Вважають вимоги позивача не обґрунтованими та безпідставними. Просив відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд задоволити позов. У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечував. Просив відмовити в задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] працював з 14 листопада 1991 року до 17 вересня 2007 року у Шляхово-будівельне управління № 41» (тресту Київшляхбуд №1) (Відкрите акціонерне товариство «Шляхово-будівельне -управління №41», Публічне акціонерне товариство «Шляхово-будівельне управління №41») на посаді машиніста укладача асфальтобетону. Відповідно до «Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року №162 та Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461 розділу XXVII "Будівництво, реконструкція, технічне переоснащення, реставрація та ремонт будівель, споруд та інших об'єктів» п.2290000а-14288 Машиністи укладчиків асфальтобетону - відносить до роботи зі шкідливими та важкими умовами праці. Відповідно до п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення на пільгових умовах мають право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими умовами та важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМ України і за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Позивач вказав, що на даний час йому 57років, загальний стаж роботи 38років, з них 15 років 10 місяців посаді машиніста укладача асфальтобетону, яка відноситься до роботи з шкідливими та важкими умовами праці - відповідають вищезазначеним критеріям надання/отримання пільгової пенсії. Тому бажає отримати відповідну пенсію. 27 лютого 2018 року [PERSON] звернувся до ПАТ "ШБУ №41" з заявою про видачу уточнюючої (пільгової) довідки, щодо підтвердження періоду роботи на посаді машиніста укладача асфальтобетону з 14.11.1991 до 17.09.2007 р. у ВАТ «Шляхово- будівельне управління № 41». У довідці просив вказати: періоди роботи, що зараховуються до стажу роботи за Списком №2 з посиланням на накази та дати наказів про прийняття на роботу за вказаною професією, переведення та звільнення з роботи (копії наказів про прийняття на роботу, переведення та звільнення з роботи), як це передбачено «Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки, або відповідних записів в ній» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 (п.20 абз. 1,7 Порядку). Також просив підтвердити повну зайнятість в шкідливих умовах праці та надати : завірену печаткою копію наказу про проведення атестації робочого місця та про результати атестації робочого місця машиніста укладача асфальтобетону, копію висновку державної експертизи умов праці, щодо якості проведення атестації робочого місця машиніста укладача асфальтобетону, завірену копію картки ф.Т-2; довідку про заробітну плату з помісячною розбивкою за період роботи з 14.11.1991 до 30.06.2000 року, копії особових рахунків за вказані роки, довідку про перейменування (реорганізацію) організації. Даний лист був повернутий відправнику. 27 березня 2018 року, [PERSON] повторно звернувся до ПАТ "ШБУ №41" з заявою про видачу уточнюючої (пільгової) довідки, щодо підтвердження періоду роботи машиністом укладача асфальтобетону з 14.11.1991 до 17.09.2007 р. у ВАТ «Шляхово- будівельне управління № 41». У листі ПАТ «ШБУ №41» від 24 квітня 2018р. №34 вказано, що довідку уточнюючу особливий характер роботи і умов праці, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах за період роботи машиністом укладача асфальтобетону з 14 листопада 1991 р. по 17 вересня 2007 рік не видаватимуть, так як [PERSON] не маєте необхідного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці. 02 червня 2018 року [PERSON] звернувся до ПАТ "ШБУ №41" з заявою про видачу уточнюючої (пільгової) довідки, щодо підтвердження періоду роботи машиністом укладача асфальтобетону з 14.11.1991 до 17.09.2007р. у ВАТ «Шляхово-будівельне управління № 41». У листі ПАТ «ШБУ №41» від 04 липня 2018р. №44, зазначено, що довідка уточнююча особливий характер роботи і умов таці, необхідних для призначення пенсії на пільгових умовах видається в тому випадку, коли працівник був задіяний на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не менше 80% робочого часу. Показник зайнятості [PERSON], який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, склав 50,97%. 08 серпня 2018 року [PERSON] звернувся до ПАТ "ШБУ №41" із заявою та просив надати уточнюючу (пільгову) довідку, щодо підтвердження періоду роботи~ машиністом укладача асфальтобетону з 14.11.1991 до 17.09.2007 р. у ВАТ «Шляхово-будівельне правління № 41, розрахунок та копії первинних документів, на підставі яких було визначено показник зайнятості. Відповіді на дане звернення [PERSON] не отримав. Відповідно ст.49 КЗзП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Згідно ст.12 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», страхувальник зобов'язаний вести облік виплат (доходу) застрахованої особи за кожним календарним місяцем та календарним доком, зберігати ці дані за період до 1 липня 2000 року протягом 75 років, згідно з порядком встановленим Кабінетом Міністрів України; надавати застрахованій особі та на вимогу - членам сім'ї померлої застрахованої особи, відомості про заробітну плату (дохід), суми сплачених страхових внесків та інші вимоги, що стосуються застрахованої особи та додаються до територіальних органів Пенсійного фонду. Відповідальність за збереження архівних документів, що підлягають довготривалому зберіганню, а також - своєчасність надання інформації та її достовірність, несе - керівник підприємства. Законом Українки «Про пенсійне забезпечення», стаття 62, передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Відповідно до частини 1 статті48 Кодексу Законів про працю України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Згідно п.1 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для підтвердження трудового стажу для призначення пенсії, при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637: Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.». Разом з тим «У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників » (п.20 Порядку). З трудової книжки позивача вбачається, що з 14.11.1991 до 17.09.2007 р. [PERSON]. працював у «Шляхово-будівельне управління № 41» на посаді машиніста укладача асфальтобетону. Разом з тим, записи в трудовій книжці не містять відомостей про: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; характер виконуваної роботи; список, що чинний на період роботи; розділ, підрозділ, пункти, найменування списків, або їх номери; підтвердження факту роботи повний робочий день. Відповідно до ста.49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Згідно із п.20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки, або відповідних записів в ній» у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, встановлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). Пунктом Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 р. № 637, визначено, що видавати уточнюючі довідки, які підтверджують пільговий трудовий стаж за відсутності трудової книжки мають право винятково підприємства, на яких працювала особа, або її правонаступники та лише на підставі первинних документів. Якщо на підприємстві відсутні будь-які з необхідних первинних документів (в тому числі з приводу атестації), то роботодавець не має права надавати довідки, які підтверджують пільговий трудовий стаж, оскільки одних лише записів у трудовій книжці для цього замало. Надання пільгової довідки без наявності підтверджуючих первинних документів вважається як надання неправдивих та /або неперевірених даних та порушення чинного законодавства . Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. У довідці має бути вказано: періоди роботи,що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення ними 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині неправомірності не видання уточнюючої довідки, а питання щодо призначення пенсії чи відмови у призначенні пенсії на підставі поданих документів не є повноваженнями відповідача, а чинним трудовим законодавством передбачений обов'язок відповідача видавати уточнюючу довідку на вимогу працівника. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача в розмірі 704,80 грн. Оскільки позивач не надав належних доказів витрат на правову допомогу в розмірі 1000 грн., тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Outcome: approved