Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів - [PERSON] та [PERSON] , в якому просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] шляхом проведення прилюдних торгів, у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною предмета іпотеки для подальшої реалізації в розмірі не нижчою 262 802,00 грн., але в будь-якому випадку за ціною, що реально склалася на ринку на момент його реалізації та є реальною щодо його відчуження за грошові кошти на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Із коштів, отриманих від продажу предмета іпотеки, задовольнити вимоги [PERSON] до [PERSON] за договором позики від 29.03.2016 р. на загальну суму - 217 849,84 грн., що є еквівалентом 7 844 доларів США. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 29.03.2016 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №№ 793, 794. Згідно даного договору позивач передала у власність відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 206 141,45 грн., зазначивши еквівалент в сумі 7 844,00 доларів США. В свою чергу, відповідач зобов`язалась повернути позивачці таку ж суму грошових коштів у строк і за графіком відповідно до п. З Договору позики. Кінцевий строк погашення позики - 29 березня 2017 р. З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором позики між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки, предметом якого виступила квартира [ADDRESS] , яка належить останній на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2016 року. Відповідачка [PERSON] не виконала умов Договору позики та не повернула позивачці суму позики в обумовлений Договором позики строк. Відповідачка [PERSON] 27.09.2017 р. надала розписку, в якій зобов`язувалась починаючи з 27 вересня 2017 р. виконувати кожного тижня, щоп`ятниці платіж в сумі, еквівалентній 150 доларів США, поки не покриє поточну заборгованість по договору позики від 29.03.2016 р. в сумі 1650 доларів США. 10 лютого 2020 р. та 11 березня 2020 року відповідачка [PERSON] сплатила в рахунок погашення заборгованості за Договором позики 7 412,00 грн. та 1 333,30 грн. 24 лютого 2020 р. позивач надіслала відповідачам письмову вимогу про виконання зобов`язань за Договором позики з врахуванням штрафних санкцій, а саме: у строк не більше 30 днів з дати отримання вимоги сплатити 7 283 546,00 грн., у протилежному випадку позивачка виказала намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Однак відповідачі дану вимогу не виконали та заборгованість за договором позики до цього дня не сплатили. Враховуючи вищенаведене, позивач вказує на те, що взяті на себе зобов`язання відповідачі, які на його думку мають бути солідарними боржниками, не виконали, позика повернута, а тому вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник [PERSON] надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачам була направлена ухвала про відкриття провадження разом із копією позовної заяви та додатками до неї, у встановлений в ухвалі строк, відзиву та клопотань до суду не надали, в судове засідання не з`явилися, хоча судом про дату і час розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, доказів про поважність причин неявки суду не надали. Враховуючи те, що від відповідачів заперечення та заяви про розгляд справи у їх відсутність не надходили, то суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з нормами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник, як передбачено статтею 1049 ЦК України, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання наступають правові наслідки, передбачені ст.ст. 624, 625 ЦК України. Враховуючи встановлені обставини справи та вищенаведені вимоги закону, суд прийшов до висновку, що відповідач [PERSON] порушила грошове зобов`язання за договором позики від 29.03.2016 року та має повернути позивачу позику в сумі 217 849,84 грн. Разом з тим, відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон), іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону). Згідно з частиною першою статті 33 закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Судовим розглядом встановлено, що з метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за договором позики від 29.03.2016 року, між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір іпотеки від 29.03.2016 року, предметом якого виступила квартира [ADDRESS] , яка належить останній на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Реуковою Н.А. за реєстровим номером 25. Згідно даного договору іпотекодержатель має право у разі невиконання умов Основного зобов' язання звернути стягнення на Предмети іпотеки і задовольнити за рахунок цього майна свої вимоги в повному обсязі, включаючи суму позики, пеню, штраф, проценти, інші платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання, а також витрати, пов`язані з вчиненням виконавчого напису у спосіб та у порядку, передбаченому цим договором, Законами України " Про заставу" , " Про іпотеку" (п.4.4.6 договору іпотеки). Якщо на день, визначений Договором позики або додатковими угодами до нього, Позичальник та Боржник не поверне (-уть) Іпотекодержателеві суму позики в повному обсязі або не сплатить іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов`язання, то Іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на Предмети іпотеки (п. 5.1, 5.1.1. договору іпотеки). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 закону). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки(частина друга статті 36 закону). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК). Зі змісту п.п. 5.3.1 - 5.3.3 іпотечного договору вбачається, що іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги та здійснити звернення стягнення одним із наведених нижче способів за власним вибором: - на підставі виконавчого напису нотаріуса; - шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі у порядку, визначеному ст. 38 Закону України "Про іпотеку"; - шляхом прийняття предмета іпотеки у власність , у порядку, визначеному ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Разом із цим, п. 5.9 договору іпотеки сторони визначили, що положення цього розділу не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Згідно з частиною першою статті 35 Закону, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 закону). Відповідно до п. 2.3 Договору іпотеки вартість Предмету іпотеки визначена сторонами та складає 262 802,00 гривні. У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Стаття 33 цього Закону передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Тобто, законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання. Крім цього, на підставі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; - спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, звернувши стягнення на предмет іпотеки. На підставі ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача понесені нею при подачі даного позову судові витрати.

Outcome: approved