Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів. Обґрунтовуючи позов посилається на те, що відповідачем були відкриті карткові рахунки на його ім.»я з метою здійснення клієнтом операцій, які передбачені для рахунків чинним законодавством України. У зв'язку із окупацією АР Крим Російською Федерацією, а також із патріотичних цілей та з метою збереження громадянства України позивач змушений був покинути окуповану територія АР Крим та переїхав на материкову територію України у м. Київ. 03 червня 2014 року позивач повідомив відповідача про зміну свого місця проживання, а також звернувся з заявою в якій просив видати йому грошові кошти, які знаходяться на його рахунках. 27.08.2014 року відповідач направив йому письмову відповідь в якій фактично визнав своє порушення, що полягає у безпідставній затримці виплати грошових коштів, також відповідач не вказав жодної правової підстави затримки виплати грошових коштів. Станом на 26.05.2017 року його картки заблоковані, жодних активних дій щодо врегулювання конфліктної ситуації відповідачем не здійснюєтьться. Згідно довідки від 18.05.2014 року №1021288 у позивача відкриті рахунки: [NUMBER] на 18.05.2014 р. залишок 47711.37 доларів США; [NUMBER] станом на 18.05.2014 р. залишок 15050.01 грн.; [NUMBER] станом на 18.05.2014 року залишок 79004.89 грн. У зв»язку з тим, що жодних активних дій щодо врегулювання ситуації ПАТ КБ "ПриватБанк" не здійснюється позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом, просив суд з урахуванням поданої заяви про зменшення розміру позовних вимог про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК на його користь суму за картковим рахунком [NUMBER] у розмірі 47 711.37 доларів США (сорок сім тисяч одинадцять доларів США тридцять центів) та суму за картковим рахунком [NUMBER] у розмірі 15 050.01 грн. (п»ятнадцять тисяч п»ятдесят гривень тридцять одна копійка). Ухвалою суду від 01.06.2017 року відкрито провадження у даній цивільній справі. 08.09.2017 року відповідачем у справі подано апеляційну скаргу на ухвалу суду про відкриття провадження у даній цивільній справі. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15.11.2017 року відмовлено представнику відповідача у прийнятті апеляційної скарги. 26.03.2018 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву. 18.05.2018 року позивачем у справі подано відповідь на відзив відповідача, а також заяву про зменшення розміру позовних вимог. Ухвалою суду від 22.05.2018 року за клопотанням представника позивача судом було витребувано письмові докази від Міністерства соціальної політики України, Державної казначейської служби України, ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд винести рішення про задоволення позову. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що відокремлений підрозділ ПАТ КБ "ПриватБанк" на території АРК та міста Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність, після окупації АРК та міста Севастополя. Окупаційна влада ще з травня 2014 року фактично здійснила конфіскацію частини майнового комплексу ПАТ КБ "ПриватБанк", що використовувався у банківській діяльності відокремленого структурного підрозділу-філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", в зв'язку з чим ПАТ КБ "ПриватБанк" не мав доступу до свого майна, що призначене для діяльності банківської установи на території АРК, не мав доступу до договорів з клієнтами на паперових носіях, платіжних документів, документів каси, готівки. Були арештовані також права за зобов'язаннями банку, у тому числі і права вимоги, і борги за всіма зобов'язаннями. Ухвалою Центрального районного суду м. Сімферополя від 04.06.2014 року АНО "ФЗВ" призначено управляючим майном банку за всіма зобов'язаннями, а також уповноважено здійснювати угоди щодо майна банку. Посилався на те, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 року зобов'язано ПАТ КБ "ПриватБанк" в особі Кримського регіонального управління припинити протиправні дії (бездіяльність), які проявляються у невиконанні зобов'язань, які випливають з укладених договорів банківського вкладу та договорів банківського рахунку на суму 10925222445,85 рублів. Представник відповідача наголошувала на тому, що позивач не довів відсутність вимоги позивача до державних та недержавних установ Російської Федерації за аналогічними підставами та те, що його позовні вимоги не входять до складу загальної суми, визначеної заочним рішенням Центрального районного суду м.Сімферополя Республіки Крим від 16.09.2014 р. Вважає, що зобов'язання за договорами депозитного вкладу, укладеними працівниками Філії "Кримське РУ ПАТ КБ "ПриватБанк", виконує АНО "ФЗВ", за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АРК та міста Севастополя. Тому просила у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 14 ЦК України встановлено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язком для неї. Судом встановлено, що відповідачем були відкриті карткові рахунки на ім.»я позивача з метою здійснення клієнтом операцій, які передбачені для рахунків чинним законодавством України. У зв'язку із окупацією АР Крим Російською Федерацією, а також із патріотичних цілей та з метою збереження громадянства України позивач змушений був покинути окуповану територія АР Крим та переїхав на материкову територію України у м. Київ. 03 червня 2014 року позивач повідомив відповідача про зміну свого місця проживання, а також звернувся з заявою в якій просив видати йому грошові кошти, які знаходяться на його рахунках, копія такої заяви міститься в матеріалах справи. 27.08.2014 року відповідач направив позивачу письмову відповідь в якій фактично визнав своє порушення, що полягає у безпідставній затримці виплати грошових коштів, також відповідач не вказав жодної правової підстави затримки виплати грошових коштів. Станом на 26.05.2017 року картки позивача заблоковані, жодних активних дій щодо врегулювання конфліктної ситуації відповідачем не здійснюєтьться. Згідно довідки від 18.05.2014 року №1021288, що міститься в матеріалах справи у позивача відкриті рахунки: [NUMBER] на 18.05.2014 р. залишок 47711.37 доларів США; [NUMBER] станом на 18.05.2014 р. залишок 15050.01 грн.; [NUMBER] станом на 18.05.2014 року залишок 79004.89 грн. У зв»язку з тим, що жодних активних дій щодо врегулювання ситуації АТ КБ "ПриватБанк" не здійснюється позивач був вимушений звернутися до суду з даним позовом. Статтею 1 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами між: клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів клієнту банку. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою та на належну якість продукції та обслуговування. Відповідно до Постанови Національного Банку України (надалі НБУ) №365 від 16.09.2013 року «Про порядок надходження коштів в іноземній валюті на поточні рахунки фізичних осіб в межах України» установити, що надходження коштів в іноземній валюті в межах України на поточний рахунок в іноземній валюті фізичної особи здійснюється виключно шляхом переказу коштів в іноземній валюті з іншого власного рахунку або шляхом унесення готівки власником рахунку. Відповідно до п. 7.13 Постанови Правління НБУ №492 «Про затвердження інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» з поточного рахунку в іноземній валюті за розпорядженням фізичної особи -резидента або за його дорученням проводяться такі операції, а саме в іноземній валюті виплата готівкою. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Суд вважає, що позивач надав суду належні та допустимі докази того, що відповідачем на ім.»я позивача було відкрито карткові рахунки у ПАТ КБ "ПриватБанк" та знаходження залишку спірних грошових сум на них на час розгляду справи, а також докази того, що він у встановленому законом порядку скористався своїм правом отримання коштів, які залишилися на них, повідомивши письмово відповідача про такий намір, проте ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовило позивачу у поверненні таких коштів. Посилання представника відповідача на те, що ПАТ КБ "ПриватБанк" не може повернути позивачу такі кошти, оскільки такі карткові рахунки відкривалися у відділенні банку на території АР Крим, яка на даний період часу окупована, суд вважає необґрунтованими, оскільки ПАТ КБ "ПриватБанк", як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровськ було відкрито на ім.»я позивача вказані вище карткові рахунки. Відповідно до ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 4 ЦК України передбачено, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України, актами цивільного законодавства є Цивільний Кодекс України та інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Відповідно до п.5 Постанови Правління Національного Банку України від 06.05.2014 року №260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя", банки, в тому числі ПАТ КБ "Приватбанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів. Таким чином, доводи представника відповідача - АТ КБ "ПриватБанк" про неможливість виконання ними спірних зобов'язань у зв'язку з припиненням діяльності структурних підрозділів ПАТ КБ "ПриватБанк" на території Республіки Крим є безпідставними і суд не приймає їх, оскільки такі підрозділи банку не є самостійними окремими юридичними особами, тому саме по собі припинення їх діяльності не звільняє банк від обов'язку виконання зобов'язань за відкритими від його імені карткових рахунках у цих підрозділах і не позбавляє права позивача на повернення йому грошових коштів, які залишилися на них за рахунок банку. Крім того, суд вважає, що відмова АТ КБ "ПриватБанк", щодо повернення коштів суперечить вимогам ст.41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ст.ст. 1, 2-5, 12 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивачем виконано обов'язок з доведення обставин, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд вважає, що позов до АТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживача та стягнення грошових коштів обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави підлягають судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (вимоги майнового характеру складають: 47 711 доларв США 37 центів, що еквівалентно курсу НБУ станом на 26.12.2018 року 1 308 910 грн. 58 коп.; 15 050 грн. 01 коп., що разом складає 1 323 960 грн. 59 коп., з яких 1,5% ціни позову складає 19 859 грн. 40 коп.)

Outcome: approved