Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовною заявою до відповідачів про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності, а також визнання недійними договорівсплативши 3073 гривні 60 копійок судового збору. Адвакат Тута І.В. зазначила про те, що 16.08.2007 між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та позивачем було укладено кредитний договір №213-07-И/09. Згідно із п.2.1., п.2.3. Кредитного договору банк надав позичальнику 220000 доларів США з процентною ставкою 10.8 % річних на придбання двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] з поверненням кредиту до 13.08.2027. 16.08.2007 між [PERSON] та позивачем було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . У забезпечення виконання зобов`язання 16.07.2008 було укладено іпотечний договір згідно з яким дану квартиру передано в заставу. Відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 06.04.2016 по справі №753/9091/15 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до позивача було задоволено частково позовні вимоги. В рахунок погашення заборгованості в розмірі 17841692 звернуто стягнення на предмет іпотеки з виселенням. Одночасно зазначено про те, що дане рішення не підлягає негайному виконанню відповідно до ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Права позивача порушено тим, що всупереч забороні негайного виконання рішення суду ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» відступив права вимоги за іпотечним договором ТОВ «Ваканда», яке в позасудовому порядку незаконно зареєструвало спірну квартиру. Так, згідно із інформаційною довідкою №185318823 від 18.10.2019 державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорока В.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Індексний №48900821 від 27.09.2019 на підставі: іпотечного договору; договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором; вимог ТОВ «ВАКАНДА» від 08.08.2019 та від 09.08.2019. Представник позивача просить скасувати з одночасним визнанням недійсними договорів про відступлення прав вимоги за іпотечним договором №245 від 02.04.2019 та №593 від 08.08.2019 реєстрацію права власності у зв`язку з порушенням відповідачами діючого законодавства. 27.02.2020 представником відповідача ТОВ «ВАКАНДА», Свірєповою А.В. надано відзив на позов, в якому відповідач вказує, що не погоджується з позовними вимогами, оскільки оскаржувані договори про відступлення прав вимог №245 від 02.04.2019 та №593 від 08.08.2019 між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ВАКАНДА» ніколи не укладались. ТОВ «ВАКАНДА» набуло права власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору від 08.08.2019 №593 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 16.08.2007 №4177, укладеного з ТОВ «ФК «АРАГОН», який не оскаржується позивачем у даній справі, тому вимоги до ТОВ «ВАКАНДА» є безпідставними. ТОВ «ВАКАНДА» не є стороною договору про відступлення прав вимоги №245 від 02.04.2019. Договір №245 від 02.04.2019 було укладено за результатами електронного аукціону з продажу майнових прав ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», який було проведено 11.03.2019 в межах процедури ліквідації.За результатами аукціону переможцем стало ТОВ «ФК «АРАГОН», яке набуло права вимоги за кредитним договором №123-07И/09 від 16.08.2007, договором поруки №123-07/П/09 від 16.08.2007 та договором іпотеки від 16.08.2007 №4177, укладеним між ПАТ Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] предметом якого була квартира [ADDRESS] . Сторонами договорів уступки прав вимоги №245 від 02.04.2019 та №593 від 08.08.2019 про визнання недійсними яких заявлено у позові є інші юридичні особи, тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 31.03.2020 представник позивача подав відповідь на відзив згідно з яким зазначив про те, що факт того, що сторонами договорів уступки прав вимоги №245 від 02.04.2019 та №593 від 08.08.2019 є інші особи не обмежує позивача у праві на звернення до суду із захистом порушеного права на житло та визнання зазначених договорів недійсними і застосування наслідків їх недійсності. Оскаржувані договори є недійсними, оскільки суперечать ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки ПАТ «Фінанси та кредит» надавало фінансові послуги, ТОВ «ФК Арагон» послуги фінансового лізингу і не мало права укладати договори з ТОВ «Ваканда», тому просив задовольнити позовні вимоги. Представник позивача уточнив позовні вимоги, датовані 27.03.2020, відповідно до яких просив визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.08.2007 №4177 №245, виданий 02.04.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., що укладений між Публічним акціонерним товарситвом «Банк «Фінанси та кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон»; визнати недійсним договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.08.2007 №4177 №593, виданий 08.08.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ваканда»; визнати недійсним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Індексний №48900821 від 27.09.2019, що прийняте державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сорока Валерієм Миколайовичем; скасувати запис №33426709 від 25.09.2019 Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда» на квартиру [ADDRESS] ; стягнути солідарно з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ваканда», Комунального підприємства «Реєстраційне бюро», державного реєстратора КП «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича судові витрати в розмірі 37057 грн. 60 коп. 31.03.2020 представником позивача надано відповідь на відзив ТОВ «Ваканда» відповідно до якого зазначила про те, що факт того, що сторонами договорів уступки прав вимоги №245 від 02.04.2019 та №593 від 08.08.2019 є інші юридичні особи не обмежує право позивача на звернення до суду за захистом права на житло з вимогою про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності. Представник вказала про те, що позивач про реєстрацію права власності на квартиру дізналась із державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Інформація про сторони договорів була відсутня. Тому було вжито усіх можливих заходів щодо захисту прав. Позовні вимоги просила задовольнити. 19.05.2020 ТОВ «ВАКАНДА» надано відзив та зазначено про те, що укладення договору про відступлення прав вимоги №2 від 02.04.2019 та договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 16.08.2007 та підставі результатів електронних торгів від 11.03.2019 щодо реалізації майнових активів ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в процесі його ліквідації відбулось відповідно до Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням №388 від 24.03.2016 виконавчої дирекції Фондру гарантування вкладів фізичних осіб №606/28736. Регламенту роботи електронної торгової системи для проведення електронного аукціону та ст. ст. 48, 51 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Іншого порядку з реалізації активів банку на стадії ліквідації не передбачено, тому посилання позивача на ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України» є неогрунтованим. Згідно із ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця. Посилаючись на презумпцію правочинів, укладених між банком на стадії ліквідації, ТОВ «АРАГОН», ТОВ «ВАКАНДА» представник відповідача просила відмовити у задоволення позовних вимог. 04.06.2020 представником АТ «Банк «Фінанси та кредит» надано пояснення на позовну заяву. Зазначено про те, що на підставі рішення правління НБУ від 17.12.2015 №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №230 від 18.12.2015 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» та делегування повноважнь ліквідатора банку», розпочато процедуру ліквідації. 02.04.2019 між АТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «АРАГОН» було укладено договір про відступлення прав вимоги №2 ззгідно з яким було передано права вимоги за кредитним договором №123-07-И/09 від 16.08.2007 та договором поруки №123-07-П/09 від 16.08.2007 відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Положення. З викладених підстав представник АТ «Банк «Фінанси та кредит» Золотаревська О.А. просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 19.06.2020 представником ТОВ «ВАКАНДА» до канцелярії суду надано клопотання про приєднання доказів - копії договору про відступлення прав вимоги №2 від 02.04.2019 з доказами направлення позивачу та іншим сторонам. 19.06.2020 директором ТОВ «ФК «АРАГОН» М.В. Решетун надано до канцелярії суду пояснення по справі. Зазначено про те, що договір про відступлення прав вимоги №2 від 02.04.2019 за кредитним договором №123-070И/09 від 16.08.2007 є чинним, не оскаржується позивачем, тому позовні вимоги про визнання недійсним договору від 02.04.2019 про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 16.08.2007 №4177 є безпідставними. 08.08.2019 ТОВ «ФК «АРАГОН» укладено договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 16.08.2007 №4177 з ТОВ «ВАКАНДА». Посилаючись на презумпцію правочинів, а також на те, що дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна з громадян України, наданого як забезпеченння кредитів в іноземній валюті» не поширюється на правовідносини, які виникли між сторонами в задоволенні позовних вимог просив відмовити. В судовому засіданні представник позивача просила позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача, ТОВ «ВАКАНДА» в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 16.08.2007 між позивачем [PERSON] та ВАТ Банк «Фінанси та кредит» укладено кредитний договір №123.07-И/09 відповідно до якого банк надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості,поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 220000 доларів США з оплатою 10.8 процентів річних ( а.с. 27-30). Відповідно до Договору купівлі-продажу від 16.08.2007 [PERSON] продав, а [PERSON] (позивач) придбала квартиру [ADDRESS] за 1 242 200 грн. 00 коп., які повністю сплачені продавцю ( а.с. 31-32). Згідно із іпотечним договором від 03.08.2007, укладеного між ВАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] (позивачем) на умовах, передбачених договором іпотекодавець передає в заставу квартиру [ADDRESS] . Вартість квартири згідно довідки-характеристики КМБТІ від 16.07.2007 становить 176672 грн. 00 коп. Зазначена квартира передана в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів в розмірі 200000 доларів США ( а.с. 33-36). 22.12.2007 у зв`язку з реєстрацією шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб ( а.с. 25). 03.03.2016 позивач [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] у зв`язку з реєстрацією шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу ( а.с. 26). 06.04.2016 відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09.12.2015 скасовано та ухвалено нове. Позов ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №123-07-И/09 від 16.08.2007 в сумі 17841692 грн. 46 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS] , належну [PERSON] шляхом визнання права власності на майно за ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] . Зазначено про те, що рішення не підлягає виконанню на час дії ЗУ від 03.06.2014 «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ( а.с. 16-24). Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартири [ADDRESS] 25.09.2019 державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро» Сорока В.М. зареєстрував за ТОВ «ВАКАНДА» на підставі іпотечного договору від 16.08.2007, договору відступлення права вимоги за іпотечним договором від 02.04.2020, договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором №593 від 08.08.2019 ( а.с. 37-39). Відповідно до п.2.1 Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 02.04.2019, укладеного ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «АРАГОН» у порядку та на умовах Договору, первісний іпотекодержатель відступає та передає, а новий іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав, належних первісному іпотекодержателю за договором іпотеки. Новий іпотекодержатель сплатив банку за права вимоги грошові кошти. Згідно із п.4.1 вартість відступлення прав вимоги за договором іпотеки сплачена новим іпотекодержателем в межах договорів про відступлення прав вимоги, на підставі протоколу електронних торгів №UA-EA-2019-02-05-000005b від 11.03.2019 та входить до сплаченої новим іпотекодержателем суми 8 501267 грн. 00 коп. ( а.с.93-95). Згідно до Договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 08.08.2019, який посвідчено Кравченко І.С. , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 16.08.2007 та зареєстровано за №4177, ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН», з однієї сторони та ТОВ «ВАКАНДА», з другої сторони уклали договір відповідно до якого ТОВ «ФК «АРАГОН» передав, а ТОВ «ВАКАНДА» прийняв всі права за іпотечним договором, посвідченим ПНКМНО Кравченко І.С. 16.08.2007, кредитним договором №123-07-И/09 від 16.08.2007, включаючи права передані ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» ТОВ «ФК «Арагон» на підставі Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченого ПНКМНО Журавльовою Л.М. 02.04.2019 та зареєстрованого в Реєстрі за №245 ( а.с. 96-97). Відповідно до реєстраційної справи №1924545880000 від 27.09.2019 державним реєстратором прав на нерухоме майно Сорока В.М. проведено державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ВАКАНДА» на підставі заяви від 25.09.2019 Рубець Й.В. , діючого на підставі виписки ( а.с. 150-201) Згідно із ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно із ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Дія підпункту 3 пункту 1 цього Закону не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи. Згідно із рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №230 від 18.12.2015 розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та кредит» з 18.12.2015 по 17.12.2017 включно. Згідно із ст. 3,ст.34 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Згідно із ст. 3 ЗУ «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 24 ЗУ «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Іпотекодержатель зобов`язаний письмово у п`ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов`язанням. Відповідно до Договору №2 про відступлення прав вимоги від 02.04.2019,укладеним між ПАТ «Фінанси та кредит», з однієї сторони то ТОВ «ФК «Арагон», з другої сторони за цим договором в порядку та на умовах, визначених Договором Банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальника та поручителів, зазначених у Додатку №1, включаючи права вимоги до правонаступників боржників або інших осіб до яких перейшли обов`язки боржників за кредитними договорами та договорами поруки. Згідно із п.1.1. Даного договору, відступлення банком права вимоги за іпотечним договором відбувається за окремим договором. Відповідно до п.2.1 Договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 02.04.2019, укладеного ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та ТОВ «ФК «АРАГОН» у порядку та на умовах Договору, первісний іпотекодержатель відступає та передає, а новий іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав, належних первісному іпотекодержателю за договором іпотеки. Згідно із п.2.2. Договору новий іпотекодержател в день укладення Договору набуває права первісного іпотекодавця для задоволення всіх своїх вимог, що випливають з умов кредитних договорів. Згідно із п.2 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Згідно з ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або при Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно із ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ст. 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В матеріалах реєстраційної справи міститься повідомлення-вимога ТОВ «ВАКАНДА» за вих. №08/08 від 08.08.2019, адресоване позивачу відповідно до якого зазначено про те, що 08.08.2019 між ТОВ «ФК «АРАГОН» та ТОВ «ВАКАНДА» було укладено договір відступлення права вимоги за іпотечним договором від 16.08.2007 у зв`язку з частковим виконанням ТОВ «ВАКАНДА» своїх зобов`язань поручителя за договором поруки від 19.06.2019 щодо погашення заборгованості відповідно до кредитного договору №123-07-И/09 за яким позичальником є [PERSON]. Повідомлено позивача про те, що новим іпотекодержателем є ТОВ «ВАКАНДА» та попереджено, що у разі ігнорування вимог щодо погашення заборгованості буде задоволено вимоги за іпотечним договором . Згідно із п.1 ст.1 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, КП «реєстраційне бюро» 25.09.2019 було проведено державну реєстрацію предмета іпотеки за іпотекодержателем - ТОВ «ВАКАНДА». Представник позивача просила задовольнити в повному обсязі заяву про визнання недійсною та скасування реєстрації права власності, а також договорів. Відповідно до позовної заяви представник позивача посилаючись зокрема на ст. 14 Конституції України, ст. 317 ЦК України вказала, що договори про відступлення права вимоги №245 від 02.04.2019 та №593 від 08.08.2019 є недійсними, суперечать ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Незважаючи на те, що ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" перебував на стадії ліквідації починаючи з 2015 року, 2016 року на його користь судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги та застосовано ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» без врахування пункту 7 даного Закону. Процедура ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" мала закінчитися в 2017 році відповідно до доданого відповідачем наказу, проте ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" у 2019 році було використано позасудовий спосіб захисту своїх прав та передано право вимоги щодо предмета іпотеки ТОВ "Арагон". Так, відповідно до матеріалів реєстраційної справи позивачу надсилались вимоги від відповідачів, проте ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" передав права вимоги на предмет іпотеки. Доказів розрахунків між відповідачами щодо реалізації предмета іпотеки матеріали справи не містять. Разом з тим дія ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюється на банки, віднесені до категорії неплатоспроможних та щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно до Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у частині уступки (продажу, передачі) заборгованості або боргу на користь (у власність) іншої особи. Відповідачем до суду надано докази ліквідації банку, первісного кредитора, а також спростовано доводи представника позивача щодо недійсності правочинів, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням викладеного позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позову у межах заявлених вимог. В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що судом ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed