Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «КБ «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовом до [PERSON] у якому просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNK0GA00000059 від 11 вересня 2007 року, в розмірі 121595,74 доларів США (971549,98 грн. по курсу НБУ станом на 24.10.2013 року), звернути стягнення на будинок загальною площею 55,20 кв.м., житловою площею 37,50 кв.м., та земельну ділянку, які розташовані за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кринична, буд. 10, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року) Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ «КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Також у позові позивач просить суд ухвалити рішення про виселення із зазначеного будинку [PERSON] та інших осіб [PERSON], який є предметом іпотеки і розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кринична, 10. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідно до укладеного договору № DNK0GA00000059 від 11.09.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 40\~000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 11.09.2017 року. Згідно умов зазначеного кредитного договору позичальник взяв на себе зобовязання здійснювати погашення заборгованості щомісяця в період сплати, шляхом надання банку грошових коштів (щомісячного платежу) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також іншими витратами. У порушення Закону та умов договору позичальник зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків банку, які мають вираз у залученні банком вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обовязкових платежів з цих коштів. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором позичальник станом на 24.10.2013 року має заборгованість 121595,74 доларів США, яка складається з наступного: 40996,69 доларів США - заборгованість за кредитом; 31064,25 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4015,53 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 39699,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31.29 доларів США - штраф (фіксована частина); 5788,78 доларів США грн. - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ «КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 11.09.2007 року уклали договір іпотеки № DNК0GA0000005936, згідно умовами якого відповідач надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кринична, 10. Це майно належить відповідачу на праві власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 252500,00 грн. Банк до звернення із позовом до суду, з метою надання можливості відновити платіжну дисципліну за кредитним зобов'язанням, надіслав повідомлення боржнику про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити приміщення у разі продовження порушення, але такі вимоги виконані не були, у звязку з чим банк змушений звернутися до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, завчасно сповістив про можливість розгляду справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та третя особа заперечень проти позову не надали, повідомлялися належним чином про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не зявилися, причин не повідомили, своїх представників до суду не направили, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 вересня 2007 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № DNK0GA00000059, за умовами якого банк надав позичальникові кредит в сумі 44500,00 доларів США у вигляді непоновлювальної кредитної лінії, з яких 40000,00 доларів США на споживчі цілі, та 4500,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом 11,04 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту до 11 вересня 2017 року включно. [PERSON] отримав кредит у обумовлено договором розмірі та використав кредитні кошти. Проте, у звязку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору щодо повернення кредиту, сплати процентів, та інших обумовлених договором платежів, за кредитним договором станом на 24.10.2013 року утворилася заборгованість в загальному розмірі 121595,74 доларів США та яка складається з наступних сум: -40996,69 доларів США - заборгованість за кредитом; -31064,25 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; -4015,53 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; -39699,20 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; -31.29 доларів США - штраф (фіксована частина); -5788,78 доларів США грн. - штраф (процентна складова). Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджується наданим представником позивача розрахунком, який було перевірено у судовому засіданні. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ «КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 11 вересня 2007 року уклали договір іпотеки № DNК0GA0000005936, який за формою і змістом відповідає вимогам Закону, згідно умовами якого [PERSON] передала в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кринична, 10, яке належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 1998 року (п. 33.3 іпотечного договору). Згідно з п. 33.4 іпотечного договору, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки домоволодіння, визначена у 252500,00 грн. Іпотечний договір укладений між сторонами 11 вересня 2007 року було посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, та зареєстровано в реєстрі за № 2704. На адресу позичальника та іпотекодавця 10 вересня 2013 року позивачем рекомендованим листом була надіслана письмова вимога про повернення суми кредиту в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, відповідач та третя особа були попереджені, що у разі невиконання зобов'язання ПАТ КБ "ПриватБанк" має намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Така вимога була отримана відповідачкою та третьою особою, про що до матеріалів справи додане поштове повідомлення про вручення пошитого відправлення. Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. З матеріалів справи вбачається, що спірне домоволодіння, яке розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кринична, 10, складається із: літ. А-1 житлового будинку, саман обкладений цеглою, житловою площею 37,5 кв.м.; загальною площею 55,2 кв.м.; літ. Б літньої кухні, цегляної; літ. Д входу до підвалу, цегляного; літ. Ж вбиральні, дерев'яної; літ. З сараю, цегляного; літ. Е сараю; 1-6, І споруд. Домоволодіння розташоване на зареєстрованій у встановленому законом порядку земельній ділянці, загальною площею 595 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Стаття 39 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки: шляхом проведення публічних торгів; або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. В п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 грудня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин" роз'яснено, що невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення ч.3 ст. 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Також відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. При цьому, відповідно до положень ст. 40 Закону України "Про іпотеку", яка регулює порядок виселення при позасудовій процедурі звернення стягнення (відповідно до ст. 33 вказаного Закону, це звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя) та порядок виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з задоволеними вимогами про виселення, встановлено: перед примусовим виконанням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням (ч.2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку") іпотекодержатель за 30 днів направляє вимогу про добровільне звільнення житла, і тільки якщо такого звільнення приміщення не відбулось, звертається до органів ДВС за примусовим виселенням. Відповідно до ст. 109 ЖК виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. З урахуванням зазначених вище вимог діючого законодавства, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково. В рахунок погашення заборгованості перед ПАТ «КБ «ПриватБанк» за договором № DNK0GA00000059, в сумі 121595,74 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 24.10.2013 року за курсом 7,99 грн. становить 971549,98 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № DNK0GA00000059 домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кринична, 10, що належить на праві власності іпотекодавцю, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Як встановлено матеріалами справи спірний будинок розташований на земельній ділянці площею 595 кв.м. за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кринична, 10. Слід зазначити, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Відповідно до п.1 ч.1 цього Закону, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника чи майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не встановлено, що іпотека припиняється, а лише встановлено заборону примусового стягнення нерухомого житлового майна. Виходячи із ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Чинність вказаного Закону на час ухвалення рішення є підставою, у разі задоволення позову за наявності для цього підстав, для визначення порядку його виконання, зокрема вказівка на те, що рішення не підлягає примусовому виконанню на період чинності вказаного Закону. У звязку з цим, є необхідним визначити, що відповідно до вимог ст. 217 ЦПК, рішення суду в частині звернення стягнення на будинок не підлягає примусовому виконанню на період чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", оскільки в судовому засіданні не надано доказів, що відповідач і третя особа мають інше житло. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: partial