Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач звернулась до суду і просить визнати її право власності на житловий будинок [ADDRESS] та зобов'язати Народицьку селищну раду Житомирської області повернути їй зазначений будинок, мотивуючи свої вимоги тим, що після здачі зазначеного будинку на баланс Сухарівської сільської ради Народицького району Житомирської області, як отриманого в спадщину нерухомого майна, розташованого на території радіоактивного забруднення, грошової компенсації за нього вона протягом тривалого часу не отримала, а тому, вирішила будинок повернути. Однак, відповідач, як правонаступник Сухарівської сільської ради Народицького району Житомирської області, в задоволенні заяви їй відмовив. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Представник відповідача надіслав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі. Третя особа [PERSON] була судом повідомлена належним чином, однак, в судове засідання не з'явилась та не повідомила про причини неявки. Заслухавши пояснення позивача та її представників, а також, представника відповідача, надані ним в судовому засіданні, що відбулось 21 липня 2016 року, дослідивши матеріали справи, суд прийшов наступного висновку. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON].(позивач по справі) отримала у спадщину житловий будинок [ADDRESS], яке відповідно до Переліку населених пунктів Житомирської і Київської областей, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок катастрофи, затвердженого постановою КМ України № 106 від 23.07.91 та розпорядженням КМ України №17 від 12.01.93, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Статтею 4 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визначено, що кожен громадянин, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, має право на підставі наданої йому об'єктивної інформації про радіаційну обстановку, дози опромінення і можливі їх наслідки для здоров'я самостійно приймати рішення про подальше проживання на цій території чи відселення. Пунктом 6 частини 1 статті 35 згаданого вище Закону визначено, що компенсацію, передбачену статтею 4 цього Закону, у повному розмірі за цінами, встановленими на момент звернення щодо неї, мають право отримати громадяни, які не проживали на територіях радіоактивного забруднення, але одержали у спадщину майно(жилі, дачні, садові будинки, гаражі, господарські будівлі та споруди), яке не може бути перевезено із зазначених територій. На момент отримання зазначеного будинку у спадщину [PERSON] не проживала на території радіоактивного забруднення, а тому, з метою реалізації свого права на отримання грошової компенсації за втрачене нерухоме майно, вона звернулась до управління праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області й до Сухарівської сільської ради Народицького району Житомирської області, але отримала відмову. Після цього, [PERSON] звернулась за захистом своїх прав до суду та постановою Народицького районного суду Житомирської області по справі №2а-119\\07 від 25 квітня 2007 року за нею визнано право на отримання компенсації в сумі 80514 гривень за втрачене домоволодіння [ADDRESS] й зобов'язано Сухарівську сільську раду Народицького району Житомирської області прийняти зазначене вище домоволодіння на баланс. 10 травня 2007 року [PERSON] отримала виконавчий лист по справі №2а-119\\07 та звернула його до виконання. 15 червня 2007 року [PERSON] було включено до списку громадян, які знаходяться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області для отримання грошової компенсації й станом на 01 серпня 2016 року позивач перебуває на черзі за №60. 22 травня 2007 року рішенням Сухарівської сільської ради Народицького району Житомирської області будинок [ADDRESS] прийнято на баланс сільської ради. Зазначені обставини сторонами не заперечуються та підтверджуються копіями постанови Народицького районного суду Житомирської області по справі №2а-119\\07 від 25 квітня 2007 року, виконавчого листа по справі №2а-119\\07, рішення Сухарівської сільської ради Народицького району Житомирської області та листом управлінні праці та соціального захисту населення Народицької районної державної адміністрації Житомирської області №01\\51\\04\\1701 від 17 серпня 2016 року. Позивач та її представники в судовому засіданні пояснили, що вважають рішення відповідача про відмову у поверненні спірного будинку незаконним, оскільки [PERSON] ще не отримала визначену судом компенсацію за втрачене майно, а тому, має право на його повернення. Також, зазначили, що відповідачем не приймалось рішення про позбавлення [PERSON] права власності на домоволодіння. Вирішуючи питання щодо правомірності вимог позивача, суд виходить з наступних міркувань. Статтею 62 Закону визначено, що роз'яснення порядку його застосування провадиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, рішення якого є обов'язковими для виконання міністерствами та іншими центральними органами державної виконавчої влади України, місцевими органами державної виконавчої влади, всіма суб'єктами господарювання незалежно від їх відомчої підпорядкованості та форм власності. Відповідно до пункту 1 Положення про порядок виплати компенсації громадянам за втрачене нерухоме майно у разі відселення або самостійного переселення з радіоактивно забруднених територій, затвердженого постановою КМ України від 15.07.97 № 755, яке діяло на момент виникнення правовідносин, моментом припинення права власності є дата подання переселенцем заяви про передачу ним майна органу місцевого самоврядування у місці відселення, яка є підставою для занесення переселенця райдержадміністрацією (виконавчим органом міської ради міста обласного підпорядкування) до списків на виплату грошової компенсації, а моментом звернення громадянина щодо отримання грошової компенсації стосовно спадкового майна є дата подання громадянином заяви про здачу на баланс місцевих органів виконавчої влади майна, що перейшло йому у спадок. На підставі викладеного, суд дійшов переконання, що [PERSON], як особа, що отримала у спадщину нерухоме майно у зоні радіоактивного забруднення, добровільно скористалась своїм правом на отримання грошової компенсації, визначеним Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", внаслідок чого втратила право власності на домоволодіння [ADDRESS] а тому, в задоволенні позовних вимог слід відмовити за безпідставністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що чинним законодавством України не врегульовані питання, пов'язані з поверненням втраченого на радіоактивно забруднених територіях нерухомого майна, а тому, має бути застосовано аналогію закону, а саме, положення статті 353 ЦК України(реквізиція). Суд вважає зазначене посилання представника позивача безпідставними з огляду на таке. Відповідно до частини 8 статті 8 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Згідно преамбули Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" цей Закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення. Статтею 1 зазначеного вище Закону визначено, що Закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв'язання пов'язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв'язання пов'язаних з цим проблем медичного і соціального характеру. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що спірні відносини, які виникли між сторонами, пов'язані з втратою майна на територіях, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи, врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому, правові норми саме цього Закону підлягають застосуванню судом. Таким чином, позивач та її представники не навели жодних фактів або аргументів, здатних переконати суд дійти у цій справі іншого висновку.

Outcome: dismissed