Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-14 00:00:00

06.07.2015 року до суду із позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру №4, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Космічна, б. 3. Посилається на таке. 28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за яким АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступив право вимоги заборгованості від боржників. 28.11.2012 р. між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за яким позивач набув права вимоги до боржників. Внаслідок заміни кредитора позивач набув статусу нового кредитору/стягувача за договором №0703/0308/71-029 від 03.03.2008 р. позичальником якого є [PERSON] Між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №0703/0308/71-029 від 03.03.2008 р., за яким банк надав кредит відповідачці на суму 39600 доларів США. Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання, внаслідок чого станом на 01.06.2015 р. утворилась прострочена заборгованість: за кредитом 38302 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 806189,19 грн., по відсотках 23686,90 доларів США, що становить 498567,25 грн., пеня - 46414,20 доларів США, що становить 976936,62 грн. За останні 12 місяців пеня становить 441916,16 грн. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника 03.03.2008 року ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] уклали іпотечний договір №0703/0308/71-029-Z-1, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку квартиру №4, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Космічна, б. 3, яка належить відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2008 р. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав, не заперечував проти заочного вирішення справи. Відповідач неодноразово сповіщався в судове засідання повістками, направленими рекомендованими листами, за адресою її реєстрації, які повертались не врученими за закінченням терміну зберігання. Відповідач, який належним чином сповіщений про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, у зв'язку з чим на підставі ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в заочному судовому засіданні на підставі наявних у ній доказів, проти чого не заперечує позивач. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. 03.03.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір №0703/0308/71-029 за яким банк надав кредит відповідачці на суму 39600 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника 03.03.2008 року ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] уклали іпотечний договір №0703/0308/71-029-Z-1, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку квартиру №4, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Космічна, б. 3, яка належить відповідачці на підставі договору купівлі-продажу від 03.03.2008 р. Відповідач неналежним чином виконує свої зобов'язання, внаслідок чого станом на 01.06.2015 р. утворилась прострочена заборгованість: за кредитом 38302 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 806189,19 грн., по відсотках 23686,90 доларів США, що становить 498567,25 грн., пеня - 46414,20 доларів США, що становить 976936,62 грн. За останні 12 місяців пеня становить 441916,16 грн. 28.11.2012 р. між ПАТ «Сведбанк», який виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за яким АКБ «ТАС-Комерцбанк» відступив право вимоги заборгованості від боржників. 28.11.2012 р. між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, за яким позивач набув права вимоги до боржників. Внаслідок заміни кредитора позивач набув статусу нового кредитору/стягувача за договором №0703/0308/71-029 від 03.03.2008 р. позичальником якого є [PERSON] Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Статтею 1 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. В силу ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання, забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки він має право задовольнити в повному обсязі свої вимоги з урахуванням сплати відсотків, неустойки, збитків та іншого. Звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст.12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки передбачено у ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Так, за приписами цієї статті, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 71-72) позивач попереджав відповідачку про намір звернути стягнення на предмет іпотеки. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. З договору іпотеки вбачається, що відповідно до п. 11, п. 12.3.1 вказаного договору іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рішенням суду за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання зобов'язань передбачених кредитним договором (а.с. 19). П. 12.3.2 договору іпотеки передбачає, що звернення стягнення на предмет іпотеки можливе шляхом продажу предмета іпотеки банк будь-якій особі, будь-яким способом, для чого іпотекодавець надає банку право укласти договір і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 12.3.1 договору предмет іпотеки набувається у власність іпотеко держателем за вартістю, що буде визначена після прийняття іпотеко держателем рішеня про обрання передбаченого цим пунктом договору способу звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Отримання коштів за кредитним договором не оспорюється боржником. Крім того, відсутність та розмір заборгованості за кредитом не спростовані відповідачем по справі. Таким чином, суд вважає, що наявні правові підстави для задоволення позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки. Разом з тим, у зв'язку із набуттям чинності Законом України №1304-VІІ від 03 червня 2014 року "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" рішення суду в частині звернення стягнення на майно не підлягає виконанню на період дії цього Закону. Так, відповідно до Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" (далі - Закон) протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Загальна площа вказаної спірної квартири не перевищує 140 кв. м, доказів того, що у власності відповідача знаходиться інше нерухоме житлове майно, воно є його постійним місцем проживання не має, кредит є споживчим і наданим в іноземній валюті. З огляду на ст. 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. За своїм змістом Закон встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач сплатив судовий збір у сумі 3654 грн. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в сумі 3654 грн.

Outcome: approved