Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи - фізичної особи - підприємця [PERSON] в рахунок часткового погашення заборгованості фізичної особи - підприємця [PERSON] за кредитним договором №010/42-0-2/12-114 від 26.10.2012 року в сумі 6337145,73 грн., з яких: 5399000 грн. - борг за тілом кредиту, 805559,42 грн. - борг по відсоткам нарахованим за період з 26.10.2012 року по 29.10.2013 року, 32154,88 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків за період з 29.03.2013 року по 31.10.2013 року, 63253,41 грн. - пеня за прострочення сплати тіла кредиту за період з 18.09.2013 року по 31.10.2013 року, 36278,02 грн. - штраф за нецільове використання кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з усіма надвірними, побудовами та господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,0571 га кадастровий номер [NUMBER], розташованих за адресою: [ADDRESS], які належать на праві власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну на це майно на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та виселити [PERSON] та інших осіб пов'язаних з ним з житлового будинку [ADDRESS]. 19.02.2014 року представник позивача надав заяву про уточнення розрахунку заборгованості в частині розміру боргу за тілом кредиту, який становить 5399900 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про задоволення позову, надав згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання третя особа [PERSON] не з'явилась про час та місце слухання справи була повідомлена, причини неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст.. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 26.10.2012 року між АТ «Раййфайзен Банк Аваль" та [PERSON] в рамках Генерального кредитного договору №010/01-02/07-104 від 21.12.2007 року був укладений Кредитний договір №010/42-0-0-2/12-114, на підставі якого позичальнику була відкрита відновлювальна кредитна лінія з лімітом кредитування в сумі 5 400 000 грн., строком до 18.10.2013 року зі сплатою за користування кредитними коштами процентів в розмірі 22,5% річних. Відповідно до п.п. 6.1, 6.6 кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати погашення основної заборгованості у відповідності до графіка (додаток №1 до Договору) та сплачувати комісії, пені, неустойки та штрафи на рахунок кредитора в гривні. Проценти за користування кредитом позичальник сплачує щомісяця на рахунок [NUMBER] не пізніше останнього робочого дня кожного місяця та остаточно при погашенні кредиту (п. 2.2 Договору). Згідно п.п. 10.1.4 кредитного договору, у разі настання обставин дефолту (обставини не виконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань (обов'язків) за Договором, обставини, які свідчать про те, що зобов'язання позичальником за договором не будуть виконані, а також інші обставини, визначені ст. 10 Договору як обставини Дефолту). [PERSON] порушила умови кредитного договору в частині щомісячної сплати відсотків за користування кредитом, в зв'язку з чим станом на 01.11.2013 року в неї виникла прострочена заборгованість за відсотками 805 559,42 грн., що дало підстави банку на підставі п. 13.3.1 нарахувати пеню. На теперішній час строк погашення заборгованості по тілу кредиту сплинув, але заборгованість не погашена. Крім того, з метою в забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника [PERSON] перед банком, між АТ «Раййфайзен Банк Аваль" та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 13.10.2009 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвеєвою І.М, зареєстрованого в реєстрі за №800, за яким банку в іпотеку передано житловий будинок з усіма надвірними побудовами та господарськими спорудами та земельна ділянка площею 0,0571 га, розташованих за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.п. 2.2, 7.1 договору іпотеки, іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги щодо: витрат спричинених пред'явленням вимоги, страхування предмета іпотеки, сплати неустойки, сплати процентів, повернення суми кредиту, а в разі невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, іпотекодержатель в свою чергу має право вимагати дострокового виконання забезпечених іпотекою зобов'язань. Позичальник [PERSON] свої зобов'язання не виконує, в зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 6 337 145, 73 грн., з яких: 5399900 грн. - борг за тілом кредиту, 805559,42 грн. - борг по відсоткам нарахованим за період з 26.10.2012 року по 29.10.2013 року, 32154,88 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків за період з 29.03.2013 року по 31.10.2013 року, 63253,41 грн. - пеня за прострочення сплати тіла кредиту за період з 18.09.2013 року по 31.10.2013 року, 36278,02 грн. - штраф за нецільове використання кредиту. Згідно ст. 1054 ч. 2 ЦК України та умов кредитного договору передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишалась та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та якщо у зобов'язані встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника і порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Отже, іпотека, як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх. Відповідно до ст. 572 ЦК України, ч.1 ст. 33. ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема за рішенням суду. Відповідно до вимог ч.1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. В ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушень. 02.08.2013 року на адресу відповідача [PERSON] та третьої особи - [PERSON] були направлені вимоги про усунення порушень умов кредитного договору, у вимозі також було зазначено про необхідність виселення [PERSON] з будинку у разі невиконання вимоги. Вимога була отримана боржниками особисто 09.08.2013 року, однак вимоги Банку не задоволенні, заборгованість не погашена та відповідач не виселився з будинку. Отже, за таких обставин суд приходить до переконання, що порушення позичальником взятих на себе зобов'язань за договором кредиту, через яке утворилась заборгованість у розмірі 6 337 145, 73 грн., є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення позовних вимог в цієї частині. Згідно висновку судової оціночно-технічної експертизи 3125-038 від 12.08.2016 року ринкова вартість житлового будинку літ. А-1, Амс в домоволодінні 2134562 грн., в т.ч. вартість земельної ділянки площею 571,0 кв.м. кадастровий номер [NUMBER], розташованої за адресою: [ADDRESS], які належать на праві власності [PERSON], становить 1366890 грн. вартість є достовірною в перебігу шести місяців за умови незмінності політичної і соціально-економічної ситуації в Україні і регіоні. Так, згідно правової позиції, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.12.2015 року №6-1205цс15, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частин шостої статті 38, статті 39 Закону №898-IV «Про іпотеку і положенням п. 4 ч.1 ст. 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчий дій. Відповідно до вимог ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.ст. 9 ч.4, 109 ч. 3 ЖК України, виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя, як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, так і в подальшому, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. У зв'язку з чим суд вважає, що позивачем дотримані усі обов'язакові умови процедури для виселення відповідача з житлового будинку: умова письмового попередження відповідача про добровільне звільнення з предмету іпотеки - житлового будинку та звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Одночасно, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3670,40 грн.

Outcome: approved