Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по розрахунковим виплатам та середній заробіток за час затримки розрахунку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він з 10.01.2017 року знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля» де працював на шахті «Центральна» в якості гірничого робітника очисного вибою 5 розряду, підземного з повним робочим днем на підземній роботі. 05.11.2019 року його було звільнено з підприємства відповідача за станом здоров`я згідно висновку МСЕК по ст. 40 п.2 КЗПП України та у зв`язку з переходом на пенсію за віком. Повного розрахунку при звільненні з ним проведено не було, а відтак у нього з`явилось право для звернення до суду із даним позовом про стягнення заборгованості по розрахунковим виплатам та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 05.11.2019 року по час повного розрахунку. 12.02.2020 року відповідачем було виплачено заборгованість по заробітній платі, але розрахунок проведений не в повному обсязі. Позивач має професійне захворювання, у зв`язку з чим перебував на лікарняних, однак до теперішнього часу лікарняні позивачу в повному обсязі не оплачені. У зв`язку з чим, просить суд стягнути на його користь заборгованість по оплаті лікарняних в сумі 2554,20 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 05.11.2019 року по 26.02.2020 року який становить 43528,02 грн. Представником відповідача за № 7/336 від 07.04.2020 року надано відзив, у якому зазначено, що ДП «Торецьквугілля» повністю заперечує проти позову [PERSON] . При звільненні [PERSON] було нараховано компенсацію за невикористану відпустку в сумі та заробітна плата в розмірі 3957,82 грн.; трьохмісячна допомога, у зв`язку з переходом на пенсію в сумі 44435,97 грн., лікарняні листи перші п`ять днів за рахунок коштів підприємства до середнього заробітку 6059,05 грн. за періоди: з 19.11.2018 р. по 26.11.2018 р.; з 15.05.2019 р. по 24.05.2019р.; з 09.07.2019 р. по 15.07.2019 р.; з 29.06.2018 р. по 06.07.2018 р. та місячна допомога за станом здоров`я 14811,99 грн. При цьому позивачу виплачено за винятком обов`язкових утримань лікарняні листи за перші п`ять днів у повному обсязі у сумі 4877,52 грн. 31 січня 2020 року; допомога як пенсіонеру та за станом здоров`я 46500 грн. частинами 24.01.2020 р., 29.01.2020 р., 30.01.2020 р., 31.01.2020 р. та компенсацію за невикористану відпустку і заробітну плату 3604,10 грн. 24.12.2019 р. Після оплати всіх страхових внесків будуть донараховані лікарняні листи до середнього заробітку за рахунок коштів ФСС ВПТ починаючи з шостого дня тимчасової непрацездатності за наступними лікарняними : з 19.11.2018 р. по 26.11.2018 р. у сумі 775,98 грн.; з 15.05.2019 р. по 24.05.2019 р. у сумі 1250,40 грн.; з 09.07.2019 р. по 15.07.2019 р. у сумі 527,82 грн.; з 29.06.2018 р. по 06.07.2018 р. у сумі 525,75 грн. - нараховано в грудні 2019 року, виплачені 05.02.2020 року. Середньоденний заробіток на момент звільнення складає 688,93 грн. за мінусом обов`язкових утримань 554,59 грн. Таким чином, заборгованості по розрахунковим виплатам позивачу за ВП «шахта «Центральна» ДП «Торецьквугілля» не має, є заборгованість за оплатою лікарняних за рахунок коштів ФСС. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 04.05.2020 року третьою особою Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області щодо позовних вимог [PERSON] надано пояснення, що ФСС є органом який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним старуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно згідно із затвердженим статутом. Відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування України" №1105-XIV від 23.09.1999, джерелами формування коштів Фонду є страхові внсеки страхувальників та застрахованих осі. Відповідно до Закону, кошти, що надходять до Фонду від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, повинні забезпечувати виплату застрахованим особам матеріального забезпечення та надання соціальних послуг, передбачених цим Законом. Відповідно до Закону України "Про судовий збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування" №2464-VI від 08.07.2010 (далі Закон №2464-VI), єдиний внесок на загальнообов`язкове соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування. Згідно ч. 2 ст. 6 Закону №2464-VI страхувальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Заборгованість у [PERSON] по лікарняним є за період з 19.11.2018 року по 26.11.2018 року, з 15.05.2019 року по 24.05.2019 року, з 09.07.2019 року по 15.07.2019 року, з 25.07.2019 року по 31.07.2019 року. В зазначений період ДП «Торецьквугілля» не сплатило єдиний соціальний внесок. Позивачу були обчислені та нараховані лікарняні, виходячи з мінімальної заробітної плати та перераховані на окремий рахунок ДП «Торецьквугілля». Позивач до судового засідання не з`явився, надав заяву з проханням справу розглянути за його відсутності. Просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не прибула, надала заяву з проханням справу розглядати без її участі з урахуванням відзиву на позовну заяву. Просила відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, розглянув позовну заяву та додані матеріали, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінивши докази, дійшов такого висновку: Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КЗпП України. Судом встановлено, що позивач з 10.01.2017 року знаходився у трудових відносинах з ДП «Торецьквугілля» де працював на шахті «Центральна» в якості гірничого робітника очисного вибою 5 розряду, підземного з повним робочим днем на підземній роботі. 05.11.2019 року його було звільнено з підприємства відповідача за станом здоров`я згідно висновку МСЕК по ст. 40 п.2 КЗПП України та у зв`язку з переходом на пенсію за віком. (а.с.7-9). Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Однак, в порушення вказаних положень КЗпП України відповідач виплату всіх належних позивачеві сум в день звільнення 05.11.2019 року не провів. Відповідно до довідки №1/314 від 06.04.2020 року, позивачу [PERSON] розраховано середньоденну заробітну плату 554,59 грн. За період праці на шахті [PERSON] набув право на оплату у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, а саме з 29.06.2018 року по 06.07.2018 року лікарняний виплачений в повному обсязі, з 19.11.2018 року по 26.11.2018 року, з 15.05.2019 року по 24.05.2019 року, з 09.07.2019 року по 15.07.2019 року, з 29.06.2018 року по 06.07.2018 року лікарняний виплачено: перші п`ять днів за рахунок підприємства виплачені в повному обсязі, з шостого дня (за рахунок коштів ФСС). Після оплати всіх страхових внесків по ФСС [PERSON] буде зроблено нарахування в сумах 775,98 грн. (лікарняний з 19.11.2018 року по 26.11.2018 року), 1250,40 грн. (лікарняний з 15.05.2019 року по 24.05.2019 року), 527,82 грн. (лікарняний з 09.07.2019 року по 15.07.2019 року). Всього по фонду соціального страхування доплат 2554,20 грн. Відтак, судом встановлено, що частину заборгованості з оплати лікарняних позивачу сплачено 05 лютого 2020 року, а саме, виплачено суму лікарняних за період з 29.06.2018 року по 06.07.2018 року в розмірі 525,75 грн. Таким чином суд дійшов висновку, що має місце неповна оплата днів тимчасової непрацездатності за період з 19.11.2018 року по 26.11.2018 року в розмірі 775,98 грн; з 15.05.2019 по 24.05.2019 в розмірі 1250,40 грн; та з 09.07.2019 року по 15.07.2019 року в розмірі 527,82 грн., на загальну суму 2554,20 грн. А відтак позовні вимоги про стягнення заборгованості з оплати лікарняних (оплаті тимчасової непрацездатності) слід задовольнити частково в сумі 2554,20 грн. Частиною другою статті 2 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього Закону). Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідач посилається на ті обставини, що після надходження даних до Державного реєстру або довідки від роботодавця середня плата повинна бути перерахована. Відповідач вважає, що його вини у таких перерахунках немає, а тому позов не має бути задоволений. Відповідно до ч.3, ч.4. ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Працівник не має зазнавати обмежень своїх трудових прав через взаємовідносини відповідача з третьою особою. За змістом ст.117 КЗпП України в контексті трактування відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", вина роботодавця у затримці розрахунку презюмується, оскільки саме роботодавець має довести відсутність своєї вини. Суд доходить висновку, що у цій справі відповідачем не доведено відсутність своєї вини у затримці розрахунку з позивачем при звільненні. Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 30 січня 2018 року по справі №760/18557/15-ц (провадження № 61-246 св 17) - Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Згідно зі статтею 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначене свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Таким чином, суд дійшов висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем по оплаті лікарняних є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У зв`язку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум. Разом з тим ч.2 ст.117 КЗпП України передбачає, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Отже, суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст.116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу. За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Тобто застосування принципу співмірності при визначенні розміру відшкодування працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правом суду. При визначенні розміру сум, які підлягають до стягнення з роботодавця, необхідно взяти до уваги такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Таким чином, в межах заявлених [PERSON] позовних вимог за період з 06.11.2019 року по 03.06.2020 року включно, середній заробіток за час затримки розрахунку становить 80970,14 грн. (554,59 грн. (середньоденний заробіток) х 146 (кількість робочих днів за період з 06.11.2019 року по 03.06.2020 року включно) = 80970,14 грн.). З огляду на те, що розмір недоплаченої відповідачем суми по оплаті лікарняних (тимчасової втрати працездатності) складає 2554,20 грн., враховуючи співмірність цієї суми відносно розміру середнього заробітку позивача, який складає 80970,14 грн., суд вважає за справедливе застосувати принцип пропорційності та зменшити розмір суми, належної працівникові за час затримки розрахунку при звільненні до 3000 грн. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити частково. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України суд пропорційно до розміру задоволених позовних вимог стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 55,91 грн.

Outcome: partial