Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 12 січня 1998 року в селі Павлодарівка Братського району Миколаївської області померла його мама [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП №082555. Після її смерті залишилось спадкове майно у виді права на земельну частку(пай) розміром 10,26 га, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області, згідно сертифікату на право на земельну частку(пай) серії МК №026000 виданого 29.04.1996 року. Він, як син [PERSON], є спадкоємцем останньої першої черги спадкування за законом. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, які б прийняли спадщину після смерті померлої немає. Оскільки він є єдиним спадкоємцем на даний час за законом померлої [PERSON], відповідачем в цій справі є відповідна територіальна громада в особі сільської ради. Звернувшись до нотаріальної контори з питанням прийняття спадщини після смерті [PERSON]., з'ясувалось, що оскільки втрачено оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), то він не має можливості оформити спадкове майно. В нотаріальну контору для оформлення спадщини необхідно представити оригінали правовстановлюючого документу на спадкове майно. Також, перепоною для отримання свідоцтва про право на спадщину є невідповідність в написанні прізвища спадкодавця та спадкоємця. В свідоцтві про смерть мами її прізвище вказано як ''Літвіненко", а в його свідоцтві про народження і паспорті зазначено "Литвиненко". Чому виникли розбіжності в написанні їхніх прізвищ йому невідомо, факти того, що померла є його мамою підтверджуються наданими до заяви письмовими доказами. Виправити на даний час вказану помилку в документах не має можливості. Встановлення факту родинних відносин зі своєю мамою має для нього юридичне значення, оскільки надасть можливість оформити спадкове майно, що залишилось після її смерті. До початку судового засідання позивач надав суду заяву, в якій підтримав заявлені вимоги в повному обсязі та просив справу розглянути в його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про визнання позову та просив справу розглянути у його відсутність. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 12 січня 1998 року в селі Павлодарівка Братського району Миколаївської області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФП №082555. Після її смерті залишилось спадкове майно у виді права на земельну частку(пай) розміром 10,26 га, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Братського району Миколаївської області, згідно сертифікату на право на земельну частку(пай) серії МК №026000 виданого 29.04.1996 року. Він, як син [PERSON] є спадкоємцем останньої першої черги спадкування за законом. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, які б прийняли спадщину після смерті померлої немає, що підтверджується листом Братської державної нотаріальної контори Миколаївської області. Звернувшись до нотаріальної контори з питанням прийняття спадщини після смерті [PERSON]., з'ясувалось, що оскільки втрачено оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), і він не має можливості оформити спадкове майно. В нотаріальну контору для оформлення спадщини необхідно представити оригінали правовстановлюючого документу на спадкове майно. Відповідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року, а тому при вирішенні даної справи необхідно керуватися нормами Цивільного кодексу в редакції 1963 року. Системний аналіз положень Розділу VII «Спадкове право» ЦК УРСР (в редакції 1963 року) свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.548 ЦК для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, що передбачено ст.549 ЦК. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно з ст.525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. Виходячи з викладеного позивач є таким, що прийняв спадщину, так як фактично вступив в володіння та користування спадковим майном. Відповідно до розяснень, що містяться в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, є невідповідність в написанні прізвища спадкодавця та спадкоємця, що є перепоною для отримання свідоцтва про право на спадщину. Так, в свідоцтві про смерть [PERSON] її прізвище вказано як ''Літвіненко", а в свідоцтві про народження і паспорті позивача зазначено "Литвиненко". Факти того, що померла є мамою позивача підтверджуються наданими до заяви письмовими доказами. Статтею 55 Конституції України передбачено, що в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, тобто тих, які тягнуть за собою виникнення правових наслідків для заявника. Згідно ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до ст.256 ЦПК України судовим порядком можуть бути встановлені юридичні факти родинних відносин між фізичними особами. З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе встановити факт, що позивач [PERSON], [INFO], є рідним сином [PERSON], та визнати за ним право на земельну частку(пай) розміром 10,26 умовних кадастрових гектарів, в порядку спадкування після смерті його мами [PERSON], яка померла 12 січня 1998 року. Тому, на підставі викладеного і

Outcome: approved