Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

22 вересня 2017 року, позивачі звернулись із позовом до Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області, в якому просять суд визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, як частку у спільному майні подружжя, а також право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом, що розташований в [ADDRESS]. Крім того за [PERSON] визнати право власності на 1/4 частку житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом, що розташований в [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилаються на те, що [INFO] помер [PERSON], місцем реєстрації та постійного проживання якого на день смерті була адреса: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці, площею 0,06 га, цільове призначення якої відведене для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги. У встановлений законом шестимісячний строк, відповідно до ст. 1270 ЦК України ними було прийнято спадщину після померлого [INFO] [PERSON] На момент смерті спадкодавця вони були зареєстровані та постійно проживали разом із ним. Частка спадкового майна є рівною, по 1/4 частини житлового будинку з надвірними будівлями. Окрім зазначеного позивачка [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями, як частку у спільному майні подружжя, з тих підстав, що будівництво житлового будинку та надвірних будівель здійснювалось в період шлюбу з померлим [PERSON] та за спільні сімейні кошти. В вересні 2017 року позивачі звернулись до приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Гаврильєва В.І. у зв'язку із оформленням спадщини, та було з'ясовано, що вони не мають правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме, свідоцтво на право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, яке за своє життя, померлий [PERSON] не отримував. За відсутності правовстановлюючого документу у позивачів нотаріусом було запропоновано звернутись до суду для захисту своїх прав. Сторони в судове засідання не з'явились. Від представника позивачів [PERSON], [PERSON] адвоката Бондаренко В.І., яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. Позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. На фіксуванні судового засідання технічними засобами не наполягали. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглядати без представника сільської ради. У зв'язку з неявкою учасників судового засідання, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув цивільну справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису. Суд, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які особи, які беруть участь у справі посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], про що [INFO] Виконавчим комітетом Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області видано Свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. (а.с. 12) Копією свідоцтва про одруження, серії [NUMBER] від 25.06.1960 року та копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 06.07.1974 року встановлено та підтверджується той факт, що померлий [INFO] [PERSON] був чоловіком [PERSON] та батьком [PERSON], тобто позивачів у справі. (а.с. 13, 14) З довідки Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 07.09.2017 року за №02-28/1349 вбачається, що за померлим [PERSON] згідно запису господарської книги числиться домоволодіння та господарські споруди за адресою: [ADDRESS] з 1968 року по теперішній час. (а.с. 16) З довідки Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 07.09.2017 року за №02-28/1348 вбачається, що [PERSON] користується земельною ділянкою померлого батька [PERSON], яка зареєстрована згідно рішення виконкому сільської ради від 02.09.1993 року за №11 земельно-кадастрової книги, 0,06 га, виділеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. (а.с. 17) З довідки Борівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 13.09.2017 року за №02-28/1383 вбачається, що [PERSON], [INFO] проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 20.06.1978 року по день смерті, [INFO]. На день смерті разом із ним проживали та були зареєстровані: [PERSON], [INFO] - дружина, з 20.05.1979 року і по теперішній час; [PERSON], [INFO] - син, з [INFO] і по теперішній час. Інших осіб, в тому числі малолітніх або неповнолітніх за вказаною адресою не зареєстровано та не проживає. (а.с. 15) З довідки КП "Зміївське БТІ" Харківської області від 28.07.2017 року за №1228 вбачається, що згідно архівних матеріалів КП "Зміївське БТІ", рішенням виконкому Готвальдівської районної ради народних депутатів від 21.03.1989 року №144 було оформлено право власності на власників житлових будинків в селі Гусина Поляна, Зміївського району Харківської області, в тому числі і на житловий будинок [ADDRESS], на ім'я громадянина [PERSON], але свідоцтво не видавалось, так як [PERSON], станом на 31.12.2012 року не звертався із заявою про видачу свідоцтва на право власності на будинок. Житловий будинок збудований в 1968 році. Інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями становить 103287 грн. (а.с. 19) З копії технічного паспорту КП "Зміївське БТІ" Харківської області від 27.07.2017 року вбачається, що власником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON]. (а.с. 20-22) З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Зміївського районного нотаріального округу Гаврильєва В.І. від 22.09.2017 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. (а.с. 18) З відповіді Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області від 24.10.2017 року за №1410/01-16 вбачається, що після померлого [INFO] [PERSON], з заявами про прийняття або відмову від спадщини у встановлений законом шестимісячний термін, до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводилось до початку розгляду справи по суті. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно із роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Із вищенаведеного вбачається, що за життя, спадкодавцем [PERSON], в установленому законом порядку та відповідно до діючої на той час «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» було оформлене право власності на житловий будинок, однак, [PERSON], не вчинив подальші дії спрямовані на отримання свідоцтва про право особистої власності на будинок за встановленою формою згідно додаток N2 та 2-а інструкції. Зазначена вище обставина підтверджується довідкою КП «Зміївське БТІ» Харківської області від 28.07.2017 року №1228. Відповідно до ст. 31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції 01.01.2016 року, щодо особливості державної реєстрації прав на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року: Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об'єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об'єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об'єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. 2. Для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації є необов'язковим. У подальшому, дії щодо держаної реєстрації та отримання свідоцтва про право власності відповідно до вище проаналізованої норми закону [PERSON] не здійснив. З урахуванням роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, ст. 16 ЗУ «Про власність», діючих на час побудови житлового будинку, діючих на момент відкриття спадщини норм ЦК та СК України, щодо права спільної сумісної власності подружжя суд приходить до висновку щодо наявності підстав задоволення позову в частині визнання права власності за [PERSON] на частину житлового будинку з надвірними будівлями, як частку у спільному сумісному майні подружжя. Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що позивачі [PERSON], [PERSON] проживали разом із померлим [INFO] [PERSON], за адресою: [ADDRESS] на момент відкриття спадщини, та фактично прийняли її відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, крім того, позивачка [PERSON] на підставі законних вимог та вищезазначеного має відведене право на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями як частку спільної сумісної власності. На підставі викладеного,

Outcome: approved