Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просив визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданий виконавчим комітетом Октябрської сільської ради 17.09.2007 року він є власником будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку, окрім позивача , зареєстрований [PERSON], але з березня 2018 року за місцем реєстрації не проживає та не з'являється. Позивач просить суд визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщеннямм за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Клопотав про стягнення понесених ним судових витрат. Відповідач [PERSON] до суду не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Заяв про відкладання розгляду справи від нього не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Октябрської сільської ради 17.09.2007 року. Згідно довідки ( акту обстеження), складеного комісією у складі Іванівського сільського голови Красноградського району [PERSON], депутатів сільської ради [PERSON], [PERSON], спеціаліста [PERSON], за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] один. [PERSON] у будинку відсутній, належних йому речей не має. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сім"ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обов'язковою умовою для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що [PERSON] не проживає в спірному приміщенні з власної волі, його речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у березні 2019 року. Відповідач не проживає у будинку позивача тривалий час з березня 2018 року з власної волі, а своєю реєстрацією у житлі порушує права позивача як власника на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенні останнім судові витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved