Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором №3543911066-028572 від 04.08.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в сумі 18975 грн. 00 коп., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 2300 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 6946 грн., заборгованості по пені в сумі 9729 грн., а також судові витрати - витрати по сплаті судового збору в сумі 1921 грн. 00 коп, мотивуючи тим, що 04.08.2018 між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] було укладено договір №3543911066-028572 про надання позики, в тому числі і на умовх фінансового кредиту. Вказаний договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача в інтернеті на сайті і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. На підставі договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018 на картковий рахунок відповідача було перераховано суму позики в розмірі 2300 грн. зі строком повернення коштів до 18.08.2018 включно та сплатою процентів за користування позикою в розмірі 2% за кожен день користування, що становить 730 % річних. Відповідач умови зазначеного кредитного договору належним чином не виконала і станом на 15.01.2019 заборгованість склала вищезазначену суму. 15.01.2019 між позикодавцем - ТОВ «Фінансова компанія є гроші» і ТОВ "Фінансова компанія "Преміум Актив" було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, відповідно до якого позикодавець відступив позивачу право вимоги за вказаним кредитним договором, а останній набув статус нового кредитора - стягувача за договором №3543911066-028572 від 04.08.2018. Сторони в судове засідання не з`явилися, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями. Позивач надав заяву, в якій просить справу розглядати без участі їх представника. Не заперечують щодо заочного розгляду справи. Відзив на позов суду не подано. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Згідно ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис" за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно ч.1, ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно положень ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 04.08.2018 між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та відповідачем в електронній формі було укладено договір №3543911066-028572 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в розмірі 2300 грн. зі строком повернення коштів до 18.08.2018 та сплатою процентів за користування позикою в розмірі 2% за кожен день користування, що становить 730 % річних, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 14-21). На виконання зазначеного договору платіжним дорученням №5366 від 04.08.2018 ТОВ «Фінансова компанія є гроші» на картковий рахунок [PERSON] , тобто відповідача, було перераховано суму позики в розмірі 2300 грн., що в свою чергу підтверджується копією даного платіжного доручення, листом центрального відділення №10 «Дніпровської регіональної дирекції» АТ «АКБ «Конкорд»» від 29.01.2019 №117 та копією договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам №92.15.000104/2 від 19.02.2018 (а.с.28-34). Відповідач умови зазначеного договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, належним чином не виконала, і станом на 15.01.2019т склалася заборгованість, яка згідно розрахунку за договором №3543911066-028572 від 04.08.2018 становить 18975 грн. 00 коп. (а.с.21-27). 15.01.2019 між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» і ТОВ "Фінансова компанія "Преміум Актив" було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 1501/1, за яким ТОВ «Фінансова компанія є гроші» було відступлено ТОВ "Фінансова компанія "Преміум Актив" усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями в загальному розмірі 4629952 грн. 98 коп., що виникли у позичальника згідно договорів, укладених між ним та боржниками (а.с. 10-12). Витяг з акту прийому-передачі прав вимоги згідно договору факторингу від 15.01.2019 свідчить, що ТОВ «Фінансова компанія є гроші» відступило ТОВ "Фінансова компанія "Преміум Актив" - фактору, а останній прийняв право вимоги за грошовими зобов`язаннями [PERSON] в розмірі 18975 грн. 00 коп. за договором №28572 від 04.08.2018 (а.с.13). 04.01.2019 ТОВ «Фінансова компанія є гроші» на адресу відповідача було направлено повідомлення за №100 про відступлення права грошової вимоги ТОВ "Фінансова компанія "Преміум Актив" та про порядок погашення заборгованості (а.с.51). При цьому, суд звертає увагу, що зазначене повідомлення не можна вважати належним по причині його відправлення раніше дати укладення договору факторингу. Так, договір укладено 15.01.2019, а лист датовано 04.01.2019. Відповідно до Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року № 41, фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання свідоцтва. Якщо відповідно до нормативно-правових актів для надання певної фінансової послуги необхідно мати ліцензію та/або дозвіл, фінансова установа має право на надання такої послуги лише після отримання відповідної ліцензії та дозволу. Після отримання свідоцтва та додатка до нього, фінансова компанія має право надавати виключно ті фінансові послуги, які зазначені в додатку до свідоцтва та надання яких не потребує отримання відповідного дозволу/ліцензії. Копія свідоцтва про реєстрацію фінансової установи, виданого Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 24.05.2018, підтверджує, що ТОВ «Фінансова компанія "Преміум Актив" є фінансовою установою (а.с. 49). У відповідності до розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 03.07.2018 року № 1127 ТОВ "Фінансова компанія "Преміум Актив" видано ліцензію на провадження господарської діяльності, а саме з надання послуг факторингу (а.с.51). За змістом положень п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою. В ч.5 ст. 5 вказаного Закону закріплено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та вказаного Закону. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ч.2 ст. 1083 ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Крім того, згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. Зважаючи, що відповідачем не надано будь-яких доказів на доведення відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання, заборгованість є не погашеною, а тому суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Водночас, при визначенні суми боргу, яка підлягає стягненню, суд враховує наступне. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Згідно з п. 7.1. договору №3543911066-028572 від 04.08.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення позики та /або оплати суми поцентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3, 00 % від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Загальний розмір пені, що підлягає оплаті за договором не може перевищувати розмір встановлений законом України. Пеня за прострочення позичальником термінів виконання своїх зобов`язань за кредитним договором, нарахована позивачем, складає 9729 грн. 00 коп.. У разі, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, розмір неустойки може бути зменшеним за рішенням суду (ч. 3 ст. 551 ЦК України). Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Враховуючи розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту, який значено менше розміру нарахованої пені, виходячи із засад справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про необхідність зменшити розмір пені до 1840 грн. 00 коп.. Таким чином, аналізуючи та оцінюючи правовідносини, що склалися; норми права, що їх регулюють; всі докази в їх сукупності, та виходячи із відповідності установлених судом вищевказаних обставин одному з основних завдань цивільного судочинства, регламентованому статтею 2 ЦПК України - справедливому розгляду і вирішенню цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, суд приходить до переконання про наявність правових підстав для часткового задоволення позов та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №3543911066-028572 від 04.08.2018 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, в сумі 11086 грн. 00 коп., що складається із заборгованості за кредитом в сумі 2300 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом в сумі 6946 грн., заборгованості по пені в сумі 1840 грн.. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн.00 коп. в доход держави, який відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог ,а саме: 1921 грн. х 58,4%= 1121 грн. 86 коп..

Outcome: partial