Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-23 00:00:00

24.06.2019 р. позивач [PERSON] звернулась до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 02.04.2006 р. вона уклала шлюб із [PERSON] . Від даного шлюбу у них народилась [INFO] донька [PERSON] та [INFO] народився син [PERSON] . Позивач зазначає, що [PERSON] з грудня 2015 р. не проживає разом із позивачем та дітьми, вихованням дітей не займається, матеріальну допомогу на їх утримання не надає. Тому змушена звернутися до суду з вказаним позовом і просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] , а також позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей, а саме доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Данилюк П.П. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених в позовній заяві. Позов підтримує та просить його задовольнити, оскільки відповідач [PERSON] ухилився від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дітьми, не займається їх вихованням, не виявляє жодного інтересу до розвитку та стану їх здоров`я. Також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 від усіх його видів заробітку, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, про день час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Заяв чи клопотань до суду не надходило. Представник третьої особи Служби у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Джигун О.Л. в судовому засіданні не заперечила проти позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , оскільки останній в телефонному режимів повідомив, що йому байдуже щодо прийнятого рішення та на засідання комісії приїжджати не збирається. За таких підстав, вважає за необхідне позов задовольнити. З урахуванням позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з наступних підстав. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Так, відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с. 11) 02.06.2006 р. у виконавчому комітеті Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтв про народження (а.с. 12,13), батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 225 від 22.03.2019 р. (а.с. 14) діти [PERSON] та [PERSON] проживають спільно із матір`ю [PERSON] та знаходяться на її утриманні. Відповідно до довідки Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області за № 224 від 22.03.2019 р. (а.с. 15) на утриманні [PERSON] знаходиться троє неповнолітніх дітей. За час проживання зарекомендувала себе з позитивної сторони, стримана, чесна, ввічлива, цілеспрямована та товариська. З повагою та розумінням ставиться до односельчан. За час проживання порушником громадського порядку помічена не була, до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалась. Компроментуючими матеріалами сільська рада не володіє. Відповідно до довідки Дяковецької НВК за № 19 від 22.03.2019 р. (а.с. 16) [PERSON] , батько [PERSON] та [PERSON] , не цікавиться успішністю навчання та виховання дітей, шкільним життям доньки, не оплачує дитячий садок сину, не бере участі у батьківських зборах. Дітьми займається мати. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації за № 01-27/48 від 24.02.2020 р. (а.с. 54) орган опіки та піклування Літинської райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.164 ч.1 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона: п.2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд, приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач [PERSON] матеріально не забезпечує дітей, участі у їх вихованні не приймає, не дбає про їх духовний та інтелектуальний розвиток, не цікавиться життям, а позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дітей. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України). Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" установлено у 2020 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено судом, відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , однак в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча в силу Закону зобов`язаний надавати таку допомогу, а тому з нього необхідно стягнути аліменти на їх утримання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved