Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

У вересні 2012 року ПАТ КБ " ПриватБанк" звернувся до суду з позовом з урахуванням змінених , уточнених позовних вимог та вимог, які за заявами представника банку були залишені без руху до [PERSON], [PERSON], неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів з іпотечного будинку, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що [PERSON] 21 червня 2007 року уклав з позивачем кредитний договір згідно якого банк зобовязувався видати відповідачу готівку через касу на строк з 21 червня 2007 року по 20 червня 2027 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 95 000 грн. для купівлі нерухомості, а також у розмірі 22 000 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку передбаченому п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку за кедитом. Період сплати вважати період з " 01" по " 05" число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором ( за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється щомісяця в сумі 1387 грн.59 коп. для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договром ПАТ КБ " ПриватБанк" і [PERSON], 21.06.2007 року уклали договір іпотеки № ZRZ0GA00003890, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а сма будинок загальною площею 87 м.кв., який розташований в [ADDRESS], яке належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу від 22.06. 2007 року. Обумовлена сторонами ціна предмету іпотеки дорівнює 125 000 грн.. Відповідач умови договору належним чи ном не виконує, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залучені позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборговангості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обовязкових платежів з цих коштів. - 2 - В судовому засіданні представник позивача заявлений позов підтримав і дав пояснення по суті заявленого позову. Щодо змісту п.7.3 Кредитного договору в якому вказано, що в забезпечення виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає іпотека житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS] то вказана інформація є невірною. Представник позивача вважає, що при укладені кредитного договору була допущена помилка. Основним договором щодо житлового будинку є договір іпотеки в якому вірно вказано, що в забезпечення кредитного договору виступає будинок [ADDRESS]. На час укладання договору іпотеки діти в будинку, який був переданий в іпотеку не проживали. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що при укладанні договору іпотеки були порушені Закони України " Про охорону дитинства", " Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", Конвенція про права дитини. Він вважає, що посадові особи банку повиненні були розуміти, що будинок купувався не лише для [PERSON], що в ньому будуть жити діти, а тому укладаючи відповідний договір повинен був узгодити вказане питання з органом опіки та піклування, що пероедбачено існуючим законодаством України. Представник органу опіки та піклування Волордарсько-Волинської селищної ради, представник сліжби в справах дітей Володарсько-Волинської РДА заперечують щодо задоволення позову та вважають, що працівники, які укладали кредитний договір, договір іпотеки повинні були розуміти, що будинок купувався для сімї в якій є діти, інтереси яких захищені державою відповідними Законами. Відповідач не ухиляється від погашення кредиту, сплачує обумовлену у кредитному договорі щомісячну суму, але із-за того, що банком двічі була підвищена кредитна ставка, відповідач неспроможний сплачувати її в повному обсязі. Вони вважають, що банк свідомо поставив відповідача в таку ситуацію, що банк навязав відповідачу свій проект кредитного договору, який є здирницьким. Прокурор заперечує щодо задоволення позивних вимог позивача, та вважає, що позивач порушив вимоги Закону України " Про захист прав споживачів", які виразились в тому, що банк самостійно підвищував кредитні ставки, не повідомляючи відповідача перед їх підвищенням, а повідомляв через значний проміжок часу, а тому відповідач не знаючи про підвищення відсотків, продовжував платити по старих ставках, а тим часом утворювалась заборгованість, нарараховувались відсотки, штрафні санкції і утворивалась сума боргу, яку відповідач, отримавши повідомлення про зміну відсотків кредитної ставки, уже був неспроможний погасити. Банк завуальовано привязав гривню до долара, що є незаконним так як кредит браувся у гривнях. Задоволенням позовних вимог позивача буде порушено права трьох малолітніх дітей. Перед укладанням кредитного договору, договору іпотеки банк зобовязаний був перевірити клад сім'ї та знати, що будинок купується для багатодітньої сім'ї. Прокурор вважає, що недобросовісні дії банку привели до ситуації, яка склалась у правовідносинах між кредитором та позичальником. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Стаття 27 Конвенції про права дитини передбачає, що: 1. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. - 3 - 2. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. 3. Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Відповідно до Закону України " Про охорону дитинства": Частина 3 статті 17 передбачає, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Стаття 18. Право дитини на житло . Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ст. 12 Закону України " Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей : 1. Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. 2. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. 3. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. 4. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Не заперечуючи правове регулювання відносин, які склались між позивачем та відповідачем, а сме вимогами ст.ст. 526, 527, 530, ч.2 ст. 1050, ч.2 ст. 1054 ЦК України, ст.ст.1, 12,33,39, 40 Закону України " Про іпотеку", суд вважає, що в даному випадку позивач звернувшись до суду із даним позовом прибіг до крайнього міри судового захисту своїх інтересів та застосування законодавства України, яке регулює кредитні правовідносини та відносини, які регулюються "Законом України " Про заставу". В судовому засіданні встановлено, що 21 червня 2007 року між ПАТ КБ " Приватбанк" та відповідачем був укладений кредитний договір на строк до 20 червня 2027 року згідно якого відповідач отримав 95 000 гривень у вигляді не поповненої лінії, для купівлі нерухомості, а саме будинку по [ADDRESS], а також 22 000 грн. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку передбаченому п.п.2.13, 2.2.7 даного Договору, зі сплато. За користуванням кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. При укладені кредитного договору в п.7.3 даного договору, як стверджує представник позивача, було помилково зазначено, що в забезпечення виконання позичальником - 4 - зобов'язань за кредитним договором виступає іпотека житлового будинку, що знаходиться в [ADDRESS]. Представник позивача вважає, що вказаний будинок не міг бути предметом застави так як він не належить відповідачеві. Основним документом, що підтверджує заставу є відповідний договір, який укладений між банком та відповідачем в якому предметом іпотеки виступає будинок [ADDRESS]. Отримавши кредитні кошти в сумі 95 000 гривень, 22 червня 2007 року, [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівля-продажу житлового будинку по [ADDRESS], загальною площею 87,0 кв.м., який посвідчений Толстіхіною Н.Д., приватним нотаріусом Володарсько-Волинського районного нотаріального округу. В цей же день, вищевказаним приватним нотаріусом було засвідчено договір іпотеки, який був укладений між [PERSON] та ПАТ КБ " ПриватБанком", предметом якого є придбаний відповідачем будинок. На час укладання кредитного договору, договору купівлі-продажу та договору іпотеки [PERSON] разом із своєю сім'єю був зареєстрований та проживав в будинку своїх батьків по [ADDRESS]. 18.07.2007 року [PERSON] виписався з попереднього місця проживання та зареєструвався в будинку [ADDRESS], а 20.02.2008 року у вказаному будинку зареєструвалась і його дружина, [PERSON]. Сім'я [PERSON] має трьох малолітніх дітей, які до укладання кредитного договору та договору іпотеки так і після укладання вказаних договорів проживали та проживають разом із своїми батьками. Так як відповідно СК України малолітні діти повинні жити з їхніми батьками, то з набуттям [PERSON] права власності на будинок [ADDRESS], його малолітні діти набули право на проживання в даному будинку . Відмовляючи в задоволенні позову суд виходить із того, що при укладанні кредитного договору та договору іпотеки в Україні існувала більш стабільна економічна ситуація при якій відповідач враховуючи свої доходи розраховував до 2027 року погасити кредит, але і-за світової економічної кризи, яка в великій мірі вплинула на економічну ситуацію в України, позивач в односторонньому порядку з жовтня 2008 року збільшив розмір процентної ставки з 14,04% до 16.08%, направивши про це повідомлення лише 25.12.2008 року, а з лютого 2009 року також в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки до 25,31%. В судовому засіданні представник позивача не надав доказів того, що відповідач був належним чином повідомлений про намір банку збільшити відсоткову ставку за кредитним договором. Суд вважає, що не лише позичальник, отримуючи кредит, повинен був брати на себе відповідальність за можливі ризики зміни кон'юктури ринку грошових ресурсів в Україні, а і кредитор, який в більшій мірі повинен був знати та передбачити вказану зміну, враховуючи нестабільну економічну ситуацію, яка існувала весь час з часу набуття незалежності державою Україна, та термін на який видавався кредит. Із виписки надходження коштів на рахунок з якого проводилась сплата по кредиту слідує, що [PERSON] постійно проводить сплату по кредитному договору в сумі, яка визначена кредитним договором, відповідно до відсоткової ставки, яка була встановлена при укладені договору. ( т.2, а.с. 162-173). Вказане свідчить про те, що відповідач не ухиляється від погашення суми кредиту, але враховуючи той факт, що банк в односторонньому порядку майже вдвічі збільшив відсоткову ставку за кредитним договором, що відповідач за станом здоров'я, інвалідності 3-ї групи, змушений був звільнитись з системи МНС, наявність трьох малолітніх дітей, на даний час позбавила його можливості погашати заборгованість по кредитному договору в повному обсязі та сплачувати щомісячні платежі по нових відсоткових ставках . - 5 - Суд вважає, що в даному випадку позивач вибрав крайній спосіб судового захисту своїх інтересів, не вичерпавши при цьому інші існуючі способи судового захисту. В судовому засіданні встановлено, що у відповідача та його сім'ї немає іншого житла, ніж будинок [ADDRESS], а тому із конституційного принципу захисту прав, свобод та інтересів людини, Конвенції про права дитини, вимог Закону України "Про охорону дитинства", Закону України " Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", позиції органу опіки та піклування при Володарсько-Волинській селищній раді, представника служби в справах дітей Володарсько-Волинської РДА, прокурора, які заперечують щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення малолітніх дітей, суд вважає, що задоволення позову не буде відповідати інтересам сім'ї, дітей.

Outcome: dismissed