Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

У лютому 2019р. [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання непрацездатної матері (інваліда). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що відповідач [PERSON] є її сином. Відповідно до довідки МСЕ №085073 від 1999 р. [PERSON] є інвалідом третьої групи загального захворювання безтерміново. Пенсію, яку вона отримує не вистачає навіть на ліки, окрім того вона майже не ходить та потребує сторонньої допомоги. Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.04.2017 р. у справі №147/118/17 збільшено розмір аліментів на утримання [PERSON] з 300 грн. до 1500 грн. Відповідач має постійну роботу, отримує високу заробітну плату, а тому має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі. Ті кошти, які [PERSON] зараз сплачує не вистачає, щоб найняти людину, яка б доглядала позивачку, купувала ліки, продукти харчування. Окрім того її стан здоров`я погіршився, територіальний центр обслуговування одиноких громадян відмовився допомагати [PERSON] , оскільки у неї є працездатний син, а отже жодної сторонньої допомоги їй не надається. [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким збільшити розмір аліментів та стягувати на її користь аліменти в твердій грошовій сумі 3000 грн. щомісячно до її смерті. 04.03.2019 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. 27.03.2019 р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що [PERSON] заперечує проти задоволення позову [PERSON] Також зазначив, що остання не наводить аргументі та доказів того, що з 2017 р. змінилося, в силу того, що вимагає ст. 192 СК України. Аліменти у розмірі 3000 грн. є для нього значним навантаженням, оскільки у нього є власна сім`я, витрати на комунальні послуги, продукти харчування, тощо. Вважає, що при його теперішніх можливостях на утримання матері достатньо 1 500 грн., адже вона ще отримує пенсію, що не ставить її у край важке матеріальне становище. В задоволенні позову просив відмовити. 03.04.2019р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, мотивована тим, що вже багато років позивачка вимушена наймати сторонніх людей, просити сусідів, щоб її допомагали, оскільки [PERSON] є інвалідом та особою похилого віку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, в задоволенні позову просив відмовити, оскільки відсутні будь які підстави для збільшення розміру аліментів. Вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що доглядає [PERSON] з січні 2019 р. Вона прибирає, пере речі, ходить в аптеку, в магазин. На вулицю [PERSON] не виходить сама, оскільки потребує сторонньої допомоги. Сина та родичів не бачила та не знає. Позивач сплачує їй 1500 грн. щомісячно за догляд, однак неофіційно. На даний час у [PERSON] погіршився стан здоров`я та вона себе погано почуває, який стан здоров`я було у позивача станом на 2017 року їй не відомо, оскільки на той час догляд за нею вона не здійснювала. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] в смт. Тростянець Вінницької області, що підтверджується копією паспорта громадянина України серія [NUMBER] (а.с.3). Згідно довідки МСЕ серія 2-18 АВ № 085073, [PERSON] встановлено третю групу інвалідності, безстроково (а.с.4). Відповідно посвідчення серія [NUMBER] , виданого 20.01.2003 р. [PERSON] , 1948 р.н., отримує пенсію по інвалідності з 01.01.2003 р. ( а.с.4). Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Заочним рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 20.04.2017р. змінено розмір аліментів, визначений рішенням суду від 24.03.2014р. та стягнуто з [PERSON] на користь матері [PERSON] кошти на її утримання у розмірі 1500 грн. щомісячно, що підлягають індексації, до дня її смерті (а.с.5,6). Згідно відповіді №144 від 15.03.2017 р. наданої Територіальним центром соціального обслуговування на адвокатський запит [PERSON] , громадянці [PERSON] соціальними працівниками територіального центру соціальні послуги не надаються. Вона є тільки одиноко проживаючою, а не одинокою, має працездатного сина, який протягом трьох років справно сплачує аліменти своїй матері (а.с.8). Обов`язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків закріплений в статті 51 Конституції України. Правовідносини з приводу обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та його виконання регламентуються главою 17 СК України. Відповідно до ч.1 ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Згідно з ч.1 ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. За приписами ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Суд, враховує обставини справи, що позивачі є пенсіонерами, тобто в правовому розумінні непрацездатними, тому приходить до висновку, що останні потребують утримання свого сина, дочки. Відповідно до вимог ст. 273 СК України, яка міститься у главі 22 «Обов`язок по утриманню інших членів сім`ї та родичів», передбачено, що, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Крім того, ч.4 ст.273 ЦПК України встановлено, що, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати розміру, строків платежів або звільнення від них. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з п. 6 ч. 1ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" від 15.05.2008 року та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" від 08.04.2010 року наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 ПП ВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Позивач [PERSON] , як на підставу для задоволення позовних вимог про збільшення розміру аліментів посилається на свій похилий вік і хворобливий стан. Як встановлено рішенням Тростянецького районного суду від 20.04.2017 р., яким збільшено розмір аліментів на утримання [PERSON] , остання на момент ухвалення рішення являлася пенсіонером, інвалідом третьої групи, майже не ходила та пересувалася за допомогою двох палиць. Умовами для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, є також наявність доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, та в інших випадках, передбачених сімейним законодавством. Звертаючись до суду із вимогами про збільшення розміру аліментів, [PERSON] та її представником не додано жодного доказу на підтвердження погіршення її матеріального стану та стану здоров`я чи покращення матеріального стану відповідача, що не були досліджені та перевірені судом, під час ухвалення заочного рішення Тростянецького районного суду від 20.04.2017 р. Окрім того, згідно з вимогами ст.203 СК України, у разі виникнення додаткових витрат на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю, останні мають право звернутися до суду з позовом до дітей про стягнення додаткових витрат. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при вирішенні спору необхідно враховувати розмір такого державного утримання. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними громадянами є особи, які досягли встановленого пенсійного віку, є інвалідами. Позивач [PERSON] в правовому розумінні є непрацездатною, на час звернення до суду отримує пенсію, на її користь стягуються аліменти з відповідача [PERSON] в розмірі 1500 грн., які останній регулярно сплачує. Також, рішенням суду від 20.04.2017 р. аліменти у розмірі 1500 грн. підлягають індексації, а отже сума аліментів, яку сплачує відповідач [PERSON] на утримання свої матері не є незмінним та має поступово підвищуватися. Позивачем [PERSON] не надано належних та допустимих доказів, в силу вимог ст.ст. 76 - 81 ЦПК України, на підтвердження позовних вимог до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, а тому в задоволенні позову слід відмовити. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 7 ст. 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову позивача звільненого від сплати судових витрат без задоволення, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові втрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача, згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Судом встановлено, що позивач на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Оскільки позовні вимоги задоволенню не підлягають, то судові витрати слід віднести на рахунок держави. Доказів понесення відповідачем по справі судових витрат суду не надано.

Outcome: dismissed