Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 18 липня 2008 року між ВАТ Банк « Фінанси та Кредит», в особі Філії «Центральне регіональне Управління» ВАТ «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 72-08-И/33, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 124 270 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 18.07.2028 року. Свої зобов'язання позивач виконав в повному обсязі. 29.08.2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду №1 до Кредитного договору, відповідно до умов якої були змінені строки погашення позичкової заборгованості та процентів за користування кредитними ресурсами: з 1 до 10 число (включно) кожного місяця. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №72-08-И/33 від 18.07.2008 року між ВАТ Банк « Фінанси та Кредит», в особі Філії «Центральне регіональне Управління» ВАТ «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1519 (заборона відчуження зареєстрована в реєстрі за номером № 1520). Відповідно до умов Іпотечного договору відповідачем було передано банку в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], загальною площею 45,30 кв.м. Відповідач порушив умови договору, оскільки припинив сплату передбачених Кредитним договором щомісячних платежів і має суму заборгованості по кредиту у розмірі 3 302 939,71 грн., з яких: сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 84 174,98 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 1 090 164,14 грн., сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту - 23 300,55 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 301 769,29 грн.; сума строкової заборгованості за відсотками - 955,34 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 12 372,77 грн.; сума простроченої заборгованості за відсотками - 27 772,47 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 359 685,87 грн.; пеня нарахована на суму простроченого тіла кредиту, відсоткам - 1 538 947,64 грн. У зв'язку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, позивач звернувся з позовом до суду, в якому просить звернути стягнення на предмет договору іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру загальною площею 45,30 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні просила позов задовольнити з підстав викладених в позові. При цьому вказала на те, що відповідно до даних отриманих з офіційного сайту Єдиного реєстру нотаріусів вбачається, що станом на 07.02.2015 року за адресою: [ADDRESS] знаходиться офісне приміщення Приватного нотаріуса київського міського нотаріального округу [PERSON], яка діє на підставі свідоцтва [NUMBER]. Враховуючи, що відповідно до Закону України «Про нотаріат» робоче місце приватного нотаріуса має відповідати певним умова, які виключають можливість постійного місця проживання відповідача в квартирі, яка є предметом застави, представник позивач вважав, що застосування норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в даному випадку є не доцільним. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що відповідно до ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2013 року відкрито провадження по справі за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до нього про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора, тому позивач зловживає свої правом вибору способу захисту своїх прав щодо стягнення з відповідача заборгованості по кредиту в подвійному розмірі. Крім того, відповідачем подано копію паспорта та довідку №471, видану Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» структурним підрозділом Центральним обслуговуванням споживачів №1 від 18.02.2015 року, в підтвердження того, що він є зареєстрованим в заставній квартирі та вказав, що постійно в ній проживає, оскільки немає у власності іншого нерухомого майна. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 липня 2008 року між ВАТ Банк « Фінанси та Кредит», в особі Філії «Центральне регіональне Управління» ВАТ «Фінанси та Кредит» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 72-08-И/33, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 124 270 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 18.07.2028 року. Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №72-08-И/33 від 18.07.2008 року між ВАТ Банк « Фінанси та Кредит», в особі Філії «Центральне регіональне Управління» ВАТ «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1519 (заборона відчуження зареєстрована в реєстрі за номером № 1520). В порушення умов кредитного договору позичальник не виконав зобов'язання по своєчасній сплаті платежів по кредиту, процентів за користування коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Пунктом 5.1 кредитного договору забезпечення виконання зобов'язань за цим договором є застава нерухомості. Відповідно до п. 8.4.8 Іпотечного договору визначено право Банку достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми основного зобов'язання, в тому числі кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки. Пунктом 10 Іпотечного договору передбачено, що звернення стягнення на заставне майно здійснюється на розсуд Іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або Іпотекодержателем самостійно на умовах даного договору. П.11.3.1 Іпотечного договору передбачено, що задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобов'язання у порядку, встановленого статтею 37 Закону України "Про іпотеку". Таким чином, позивач зазначає, що оскільки у відповідача існує заборгованість за Кредитним договором № 72-08-И/33 від 18.07.2008 року в розмірі 3 302 937,71 грн. що скаладається з: 84 174,98 доларів США , - гривневий еквівалент становить 1 090 164,14 грн.- сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту; 23 300,55 доларів США центів, гривневий еквівалент становить 301796,29 грн.- сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту; 955,34 доларів США , гривневий еквівалент становить 12 372,77 грн.- сума строкової заборгованості по відсоткам; 27 772,47 доларів США, гривневий еквівалент 359 685,87 грн. - сума простроченої заборгованості по відсоткам; 1 538 947,64 грн. - сума нарахованої пені за прострочення заборгованості по основному боргу, відсоткам та враховуючи, що у встановлені строки воне не була сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за банком. Відповідно до положень ст. 525 ЦПК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 1 Закону України "Про іпотеку", іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст.12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення потекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Статтею 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові №5 від 30.03.2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснив, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Статтею 39 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, що стосується посилань відповідача на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2013 року про відкриття провадження по справі за позовом АТ «Банк «Фінанси та Кредит» до [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення вимог кредитора, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. У разі якщо виконавчі провадження про стягнення коштів з одного боржника відкриті у кількох органах державної виконавчої служби, об'єднання виконавчих проваджень у зведене здійснюється в порядку, встановленому Міністерством юстиції України. Таким чином, державний виконавець зобов'язаний в силу закону об'єднати виконавчі провадження зважаючи на одного боржника за виконавчими листами, у зв'язку з чим сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача має відповідати розрахункам заборгованості по кредиту, що усуває можливість подвійного стягнення. Крім того, суд вважає, що Закон України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в даному випадку до правовідносин щодо виникли між Банком та відповідачем, застосуванню не підлягає, виходячи із наступного. Відповідно до згаданого Закону протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Проте, як встановлено в ході розгляду справи, квартира [ADDRESS] ,загальною площею 45,30 кв.м.,житловою площею 28,50 кв.м. використовується під офіс приватного нотаріуса КМНО [PERSON], яка є дружиною відповідача. Вказане підтверджується інформацію, що розміщена на офіційному веб - сайті Міністерства Юстиції України, реєстраційним посвідченням про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності, копією свідоцтва про одруження. Враховуючи наведене, суд погоджується із доводами представника позивача про те, що використання квартири , що є предметом іпотеки, під офіс нотаріуса, виключає можливість постійного проживання в ній відповідача. Крім того. суд враховує також і те, що відповідач зареєстрованій у спірному жилому приміщенні з 23.01.2015 року, тобто під час знаходження даної справи у суді. З урахуванням наведеного підстави для застосування мораторію на звернення заставного майна у суду відсудні. Відповідно до ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України сторонi, на користь якої ухвалено рiшення, суд присуджує з другої сторони понесенi нею i документально пiдтвердженi судовi витрати. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3654,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved