Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до комунального закладу „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" про поновлення на роботі, зазначивши наступне. Після закінчення інтернатури вона отримала направлення на роботу та прибула до КЗ "ЦПМСД №4" 01.08.2016р для працевлаштування. 01.08.2016р. вона була допущена до роботи під керівництвом завідуючої амбулаторії №4 та була ознайомлена з посадовою інструкцією та з інструктажем із техніки безпеки та допущена до роботи: вела амбулаторний прийом пацієнтів та надавала необхідну допомогу за викликами сімейного лікаря за домашньою адресою. Вона є аспірантом кафедри державного управління та земельного кадастру Класичного приватного університету із спеціальності 25.00.02 "Механізми державного управління". 01.08.2016 р. вона написала заяву на ім'я головного лікаря Сотнікова А.І. з проханням надати їй додаткову оплачувану відпустку 03.08.,04.08.,05.08, 09.08, 10.08, 11.08, 12.08.2016 року та надала копію довідки Класичного приватного університету про навчання. Заяву та копію довідки, за вимогою головного лікаря Сотнікова А.І. залишила на підпис працівнику відділу кадрів [PERSON] 02.08.2016 року, зранку, вона зателефонувала за номером 222-46-53 і отримала відповідь від [PERSON], що її заява підписана та передана до бухгалтерії економісту. Пізніше, заступник головного лікаря [PERSON], попросила її написати такий самий екземпляр, оформленої на ім'я головного лікаря заяви, і для неї також, щоб вона знала, коли вона буде знаходитись в аспірантській відпустці (відсутня на роботі). 08.08.2016р. [PERSON] надала їй повідомлення, що відмовляється надавати аспірантську відпустку, на що вона відповіла, що вона знаходиться у відпустці згідно заяви від 01.08.2016р., підписаної головним лікарем КЗ "ЦПМСД №4" , про що її повідомила працівник відділу кадрів [PERSON] Пізніше, [PERSON] почала вимагати в неї переоформлення заяви щодо оплачуваної аспірантської відпустки на заяву щодо надання їй відпустки без збереження заробітної плати за сімейними обставинами, датою від 01.08.2016р. На її відмову через те, що дана вимога є порушенням закону, [PERSON] відповіла, що "її аспірантська відпустка є невигідною бухгалтерії " і почала погрожувати їй звільненням за статтею.У зв'язку із наростаючим конфліктом, за наказом заступника головного лікаря [PERSON] завідуюча амбулаторії № 4 [PERSON], за якою вона закріплена як молодий спеціаліст, почала вимагати від неї проявів службової недбалості, а саме забороняла їй залишати обов'язкові записи в амбулаторних картах щодо стану пацієнтів та призначеного їм лікування, на її відповідь, що це порушення закону та її відмову від виконання незаконних дій розцінили як відмову від виконання розпоряджень керівництва КЗ "ЦПМСД№4". 19 серпня 2016 року вона отримала на робочому місті наказ №65 к/тр від 19.08.2016 року підписаний головним лікарем Комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №4» Сотніковим А.І. про її звільнення через прогули без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року №992. Звільнення вважає незаконним та викликаним суб'єктивними обставинами внаслідок зловживання службовим становищем службовими особами відповідача. Її звільнення відбулось в порушення ч.3 статі 43 КЗпП України. Жодного повідомлення про день та час розгляду профспілковим комітетом подання про доцільність її звільнення з посади лікаря, вона не отримувала, письмових пояснень з приводу її звільнення профспілковому комітету не надавала. Також відповідач порушив вимоги ч.3 статті 40 КЗпП України. У зв'язку із конфліктом вона постійно знаходилась у стресовому стані, що призвело до погіршення її самопочуття. 18.08.2016р. за графіком вона повинна була здійснити амбулаторний прийом пацієнтів з 11.00 до 14.00 години. Про погане самопочуття вона повідомила завідуючу амбулаторії № 2 [PERSON], за її розпорядженням отримала талон до сімейного лікаря і звернулася за медичною допомогою зі скаргою на головний біль, слабкість, біль у проекції ділянці серця. Під час об'єктивного огляду встановлено: АТ 80/50, пізніше було виправлено - 90/50 та І =37С. Лікар надала їй направлення на електрокардіографічне обстеження і надала розпорядження чекати колективного рішення щодо її стану, не надавши їй медичної допомоги..Про результати її обстеження лікар проінформувала керівництво КЗ "ЦПМСД № 4", в 11.45 їй було проведено повторний огляд так званим "медичним консиліумом" за участю завідуючої амбулаторії № 4 [PERSON], завідуючої амбулаторії № 2 [PERSON] та завідуючої амбулаторії № 1 [PERSON] Повторний огляд в 11.45 вважає сфальсифікованим щодо її артеріального тиску, бо стан її здоров'я з 10.50 до 11.45 не покращився, головний біль посилився, була одноразова блювота. Мета фальсифікації її повторного обстеження пов'язана з наміром наступного дня, 19.08.2016р., її звільнити. Того ж дня, 18.08.2016р., "медичним консиліумом" була направлена на огляд до невролога, який її оглянув та зробив призначення. Після огляду неврологом та терапевтичним консиліумом, вона примусово приступила до виконання своїх професійних обов'язків. Увесь час вимушена була терпіти сильний головний біль, почуття нестачі повітря та незручності щодо повторної блювоти. Наприкінці робочої зміни 18.08.2016р. [PERSON] наказала їй обов'язково з'явитися до головного лікаря о 8 годині ранку 19.08.2016р.На ранок, 19.08.2016р., її самопочуття не покращилось, вона прибула за розпорядженням [PERSON] до головного лікаря о 8 годині ранку, де працівник з відділу кадрів повідомив її щодо наказу про звільнення. Позивач просить суд визнати незаконним її звільнення та поновити її на роботі. У судовому засідання позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що позивачку було звільнено на законних підставах. 18.08.2016 р. відповідач направив до первинної профспілкової організації - профспілкового комітету КЗ "ЦПМСД №4" подання №1 про отримання згоди на звільнення працівника, який вчинив прогули з наданням всіх документів, необхідних для розгляду вказаного питання. Профспілковий комітет КЗ "ЦПМСД №4" повідомленням №1 від 18.08.2016 р. письмово проінформував адміністрацію Відповідача про прийняте рішення, а саме про ухвалення рішення надати згоду на звільнення лікаря загальної практики - сімейної медицини амбулаторії №4 [PERSON]Відповідачем було виконано вимоги ст. 43 КЗпП України та отримано попередню згоду на звільнення позивачки від виборного органу первинної профспілкової організації. Також пояснив, що 18.08.2016 року за 15 хвилин до початку прийому о 10:45 год. позивачка звернулася до завідувача амбулаторії з повідомленням про погане самопочуття. Вона звернулась до сімейного лікаря КЗ «ЦПМСД №4» [PERSON] о 10:50 18.08.2016 року, була оглянута та визнана працездатною, та висловила свою незгоду з висновком лікаря, після чого було проведено сумісний її огляд завідувачів амбулаторій [PERSON], [PERSON], [PERSON] Після огляду рекомендована консультація невропатолога для вирішення питання працездатності.18.08.2016 року Позивачка була оглянута невропатологом КУ «ЦКЛ №4 Заводського району» [PERSON] та визнана працездатною. Тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності, позивачці листок непрацездатності не видавався. 01.08.2016 р. позивачка надала заяву про надання додаткової оплачуваної відпустки для роботи над дисертацією 03.08.16, 04.08.16, 09.08.16, 10.08.16, 11.08.16; заяву про надання вільних від роботи днів у серпні з оплатою в розмірі 50 відсотків 05.08.16, 12.08.16, 19.08.16, 26.08.16 та копію довідки КПУ від 29.06.2016 №1338.Згідно резолюції головного лікаря розгляд зазначених заяв був доручений заступнику головного лікаря [PERSON] 02.08.2016 року позивачці було повідомлено в усній формі про неможливість надання розділеної на частини додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку з навчанням та недостатність відомостей в копії довідки КПУ від 29.06.2016 №1338 щодо учбового графіку для вирішення питання про надання вільних від роботи днів з оплатою 50 відсотків та запропоновано надати або додаткову інформацію від вузу, або копію особистого плану навчання, погодженого науковим керівником. Позивач відмовилася надавати будь-яку додаткову інформацію та повідомила що вважає себе в аспірантській відпустці згідно поданих нею заяв. Позивач була відсутня на роботі протягом робочого дня з 08-00 до 15-45 год. 03.08.2016, 04.08.2016, 05.08.2016, 09.08.2016, 10.08.2016, 11.08.2016, 12.08.2016 р.р., про що складені відповідні акти, на телефонний (мобільний) зв'язок не відповідала, інформацію про наявність поважних причин відсутності не повідомляла. Відповідач листом від 05.08.2016 №179/01-20, направленим поштою, письмово повідомив про неможливість надання поділеної на частини додаткової оплачуваної відпустки у зв'язку з навчанням та запропонував надати додаткову інформацію. Додатково 08.08.2016 р. позивачка була ознайомлена з вказаним листом під особистий підпис. Крім того,їй було повідомлено про необхідність надання письмових пояснень щодо наявності чи відсутності поважних причин відсутності на робочому місці 03.08., 04.08., 05.08.2016 року, від надання яких вона в категоричній формі відмовилась, посилаючись на раніше подані заяви. Листом від 11.08.2016 №286/01-20, направленим поштою, відповідач черговий раз запропонував надати додаткову інформацію та запитав від позивачки письмових пояснень з приводу причин відсутності на робочому місці 03.08.2016, 04.08.2016, 05.08.2016, 09.08.2016, 10.08.2016, 11.08.2016р. Додатково з зазначеним листом позивачку було ознайомлено 18.08.2016р., однак від підпису про ознайомлення вона відмовилася, про що свідчить відповідний акт. З 15.08.2016 до дня звільнення позивачка була присутня на робочому місці, вела амбулаторний прийом та обслуговувала виклики хворих вдома. Протягом цього часу їй неодноразово повідомлялось в усній формі про необхідність надання письмових пояснень щодо причин відсутності на робочому місці 03.08.2016, 04.08.2016, 05.08.2016, 09.08.2016, 10.08.2016, 11.08.2016, 12.08.2016, однак вона ухилилася від надання таких пояснень. Відповідач отримав всі передбачені чинним законодавством України погодження і прийняв наказ від 19.08.2016 №65 к/тр про звільнення [PERSON] за п.4 ст. 40 КЗпП України. Вказаний наказ було надано їй для ознайомлення 19.08.2016, однак від підпису вона відмовилася, про що свідчить відповідний акт. У задоволенні позовних вимог просить відмовити. Заслухавши пояснення сторін по справі, з'ясувавши обставини справи, оцінивши в докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. У відповідності зі ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Судом встановлено, що наказом директора департаменту охорони здоров"я Запорізької обласної державної адміністрації № 203-О від 27.06.2014 року випускницю 2014 року Запорізького державного медичного університету [PERSON] зараховано на посаду лікаря-інтерна зі спеціальності „Загальна практика-сімейна медицина" до КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" з 01 серпня 2014 року до 31 липня 2016 року (а/с 21). Ч.6 даного наказу передбачено, після закінчення інтернатури перевести [PERSON] на посаду лікаря загальної практики-сімейного лікаря КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4". Наказом головного лікаря комунального закладу „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4"№ 47 к/тр від 01.08.2014 р. [PERSON], прийнято для проходження інтернатури на бюджетній основі на посаду лікаря за спеціальністю „Загальна практика-сімейна медицина" з 01.08.2014 р. (а/с 23). За заявою [PERSON], від 29.07.2016 р. (а/с 24) наказом головного лікаря КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" № 59 к/тр від 01.08.2016 р. (а/с 25) лікаря-інтерна зі спеціальності „Загальна практика-сімейна медицина" [PERSON] переведено на посаду лікаря загальної практики-сімейної медицини № 4, у зв"язку з закінченням інтернатури з 01.08.2016 року. 01.08.2016 року [PERSON] звернулася до головного лікаря з письмовими заявами про надання їй додаткової оплачуваної відпустки 03.08.20,04.08, 09.08,10.08,11.08 для виконання робіт над дисертацією, та вільних від роботи днів у серпні з оплатою у розмірі 50% середньої заробітної плати - 05.08,12.08,19.08,26.08 (а/с 37-39). До заяви позивач [PERSON] надала довідку ректора Класичного приватного університету № 1338 від 29.06.2016 р. (а/с 40) про те, що вона є аспірантом кафедри державного управління та земельного кадастру, та згідно п.42 Положення про підготовку науково-педагогічних і наукових кадрів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.03.1999 р. № 309, аспірантам без відриву від виробництва надається за місцем основної роботи додаткова оплачувана щорічна відпустка тривалістю 30 календарних днів для складання кандидатських іспитів і виконання роботи над дисертацією, та за їх бажанням, протягом 4 років навчання - один вільний від роботи день на тиждень з оплатою його в розмірі 50% середньої заробітної плати працівника. 05.08.2016 р. головний лікар КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" письмово повідомив [PERSON] про відсутність можливості вирішення питання щодо надання додаткової оплачуваної відпустки та вільних від роботи днів, у зв"язку з відсутністю графіку учбового плану та про те, що відповідно до ст.15 Закону України „Про відпустки" норма щодо поділу відпустки на частини поширюється щорічно тільки на основну відпустку( а/с 41). 11.08.2016 р. . головний лікар КЗ „Центр первинної медико-санітарної допомоги № 4" письмово повідомив про надання [PERSON] пояснення щодо відсутності її на роботі 03.08,04.08.05.08.09.08.10.08.11.08.2016 року. (а/с42). Актами № № 1-7 від 03.08.2016 р., 04.08.2016 р., 05.08.2016 р., 09.08.2016 р., 10.08.2016 р., 11.08.2016 р., 12.08.2016 р., зафіксована відсутність на роботі протягом робочого дня лікаря загальної практики - сімейної медицини амбулаторії № 4 [PERSON] (а/с 47-66). 18.08.2016 р. головний лікар КЗ „ЦПМСД № 4" звернувся до члена профспілкового комітету КЗ „ЦПМСД № 4" Вовк Л.П. про отримання згоди на звільнення [PERSON] (а/с 72). Повідомленням № 1 від 18.08.2016 року голова профспілкового комітету Вовк Л.П. повідомив головного лікаря КЗ „ЦПМСД № 4" Сотнікова А.І. про надання згоди на звільнення [PERSON] за прогул.( а/с 71). Наказом головного лікаря КЗ „ЦПМСД № 4" № 65 к-тр від 19.08.2016 р. [PERSON], лікаря загальної практики-сімейної медицини амбулаторії № 4, звільнено 19.08.2016 року через прогули без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України та постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992. (а/с 69). Згідно з п.4 ст.40 КЗпП України власник має право розірвати трудовий договір у разі вчинення працівником прогулу без поважних причин. Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п.24 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9 зі змінами, при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв»язку з самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки). Законодавством не визначено переліку обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин. Тому, вирішуючи питання щодо поважності причин відсутності на роботі працівника, звільненого за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин справи і врахувати будь-які докази з числа, передбачених ст.57 ЦПК України. Разом з тим, у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 роз'яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 27 постанови, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним шкоду. Відповідно до ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Профспілковим комітетом КЗ „ЦПМСД № 4" було надано згоду на звільнення позивачки, подання головного лікаря КЗ „ЦПМСД № 4" було розглянуто у порушення ч.3 ст.43 КЗпП України, а саме у відсутність позивачки, доказів належного повідомлення про розгляд подання матеріали справи не містять. Про ці порушення, а саме про порушення ч.3 ст.43 КЗпП України при звільненні [PERSON] було зазначено в Акті Головного управління держпраці у Запорізькій області № 08-02-088/0825 (а/с 141). До того ж, слід відзначити, що в період відсутності на роботі [PERSON] 03.08.2016 р., 04.08.2016 р., 05.08.2016 р., 09.08.2016 р., 10.08.2016 р., 11.08.2016 р., 12.08.2016 р, був наявний конфлікт між адміністрацією амбулаторії та [PERSON], що виник з різного тлумачення ними Закону України „Про відпустки", а саме щодо можливості поділу та надання додаткової відпустки у зв"язку з навчанням. Відповідачем в суді не доведено відсутність позивача на робочому місці без поважних причин 03.08.2016 р., 04.08.2016 р., 05.08.2016 р., 09.08.2016 р., 10.08.2016 р., 11.08.2016 р., 12.08.2016 р, а тому були відсутні підстави для звільнення її з роботи за прогули. Крім того, як пояснювала позивач 18.08.2016 року вона перебувала у хворобливому стані, всупереч стану здоров"я вимушена була працювати, вела прийом хворих, бо лікарі амбулаторії прийшли до висновку, що вона працездатна, та не надали їй лікарняного листка. Її твердження про перебування на час її звільнення у непрацездатному стані підтверджується висновком експертного дослідження спеціалістів в галузі судово-медичної експертизи від 04.10.2016 року (а/с 96-102) про те, що у [PERSON] станом на 18.08.2016 р. було порушення стану здоров"я внаслідок діагностованої у неї вегето-судинної дистонії, середня тривалість лікування якого складає від 3 до 12 днів, даний висновок не спростований відповідачем. Отже, суд дійшов висновку що звільнення позивачки здійснено у порушення ч.3 ст.40 КЗпП України. Суд з урахуванням обставин у справі дійшов висновку, що, звільняючи позивача з роботи, відповідач не в повній мірі взяв до уваги вищезазначені положення трудового законодавства, зокрема, щодо врахування ступеня тяжкості вчиненого порушення та заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено порушення, а також те, що позивачка є молодим спеціалістом, навчалася без відриву від виробництва в аспірантурі, дисциплінарні стягнення відносно неї відсутні Постанова КМУ від 22.08.1996 р. № 992 „Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням", на яку відповідач посилається в наказі про звільнення як на норму закону не регламентує порядок звільнення через прогули без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями ст. 43 Конституції України та статті 240 -1 КЗпП України дає підстави для висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що звільнення [PERSON] відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, тому її позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved