Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання частки померлої та визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом. Заочним рішенням від 02 лютого 2015 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. 20.02.2015 відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, ухвалою суду від 08.04.2015 заочне рішення за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання частки померлої та визнання права власності на майно, в порядку спадкування за законом скасовано. 04.11.2015 [PERSON] уточнила позовні вимоги, просила визнати частки померлої в майні, встановити факт прийняття спадщини та визнати право власності на майно, в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що її батьки [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, їх шлюб припинився у зв'язку із смертю мами. Під час шлюбу батько купив квартиру [ADDRESS] в Жовтневому районі міста Кривого Рогу. Після смерті мами відкрилась спадщина у вигляді ? частини квартири. На день смерті мами в квартирі був зареєстрований лише батько, він фактично прийняв спадщину. Вона ж на день смерті з померлою зареєстрована не була, а тому мала звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на протязі 6 місяців з дня смерті, однак цього не зробила, адже вважала, що як дочка автоматично приймає спадщину після смерті мами. З липня 2003 року вона була зареєстрована в вищезазначеній квартирі. 27.05.2014 вона звернулась до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Ткаченко Л.Б. з заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON]. 30 травня 2014 року їй було видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій №127/02-31, мотивовану тим, що [PERSON] пропустила установлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу №212/6581/14-ц; 2/212/2783/14 від 18.08.2014, про надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] в два місяця, Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог. В зв'язку з тим, що на момент смерті матері [PERSON] діяли норми Цивільного Кодексу Української РСР, тому вирішувати спір необхідно з посиланням на норми законів на час виникнення правовідносин. Враховуючи, що 30 жовтня 2015 року нотаріусом була винесена Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку із тим, що не визначений обсяг спадкового майна, просить суд визнати за померлою [PERSON] в спільному майні подружжя, право власності на 1/2 частини квартири; визнати факт, що вона фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON]; визнати на нею право власності на 1/4 частину квартири, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON]. У судовому засіданні позивачка та її представник уточнений позов підтримали в повному обсязі, просили позовні вимоги задовольнити на підставах викладених в позові. В суді відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] уточнені позовні вимоги не визнали в повному обсязі, посилаючись на обґрунтування подані в запереченнях, просили в задоволенні позову відмовити. Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України - сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 11 цього ж Кодексу вказує на те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного суду України " Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 спадкові відносини регулюються Цивільним кодексомУкраїни (далі - ЦК), законами України від 02 вересня 1993 року №3425-ХІІ "Про нотаріат", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються ЦК УРСР. Отже, при розгляді цієї справи суд вважає, що слід користуватись законом, який існував на час виникнення спірних відносин, тобто Цивільним кодексом УРСР 1963 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі, зареєстрованому 20 лютого 1963 року і Жовтневому районному бюро РАГС м. Кривого Рогу, актовий запис №179, що підтверджується свідоцтвом про шлюб ( а.с.7). Позивач [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) є донькою [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про народження м. Кривого Рогу Жовтневого району Дніпропетровської області, зроблено відповідний запис № 155 від 30 січня 1970 року, вказаний факт підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с.7). Згідно договору купівлі-продажу від 13 грудня 1991 року, [PERSON], придбав квартиру [ADDRESS] в Жовтневому районі міста Кривого Рогу Дніпропетровської області( а.с.11) 03 січня 1992 року, Криворізьке міське бюро технічної інвентаризації, зареєструвало та видало реєстраційне посвідчення, що вищезазначена квартира, зареєстрована за [PERSON] в реєстраційній книзі за № 6,сторінка № 101, запис № 2631 ( а.с.10). [PERSON] та [PERSON], проживали та були прописані за адресою: [ADDRESS] з моменту купівлі квартири. Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України ( 1969 ), майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.112 Цивільного Кодексу Української РСР ( 1963), майно, що перебуває у спільній власності двох чи кількох громадян без визначення часток вважається сумісною власністю. Відповідно до Закону, майно, придбане подружжям за час шлюбу, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, на чиє ім'я воно зареєстроване. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть відділу реєстрації актів громадянського стану Жовтневого управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, виданого [INFO], актовий запис № 715( а.с.9). Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що квартира [ADDRESS] належить подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Таким чином, частка померлої [INFO] [PERSON], складає 1/2 частину квартири [ADDRESS] яка є спадковим майном, тому позовні вимоги про визнання частки померлої в майні підлягає задоволенню. Враховуючи норми п.5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, згідно з якими цей ЦК України застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм ст. ст. 529-531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК України 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Оскільки [PERSON] померла [INFO], відповідно до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР в редакції 1963 року. Системний аналіз положень Розділу VІІ " Спадкове право" ЦК УРСР в редакції 1963 року свідчить, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За правилами ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п.1 ч.1 та ч.2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов'язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього. За правилами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з померлою зареєстрована не була, заяву до нотаріальної контори на протязі 6-ти місяців з моменту смерті не подала, але у відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР, фактично вступила у управління та володіння спадковим майном. Відповідно до довідки про склад сім'ї виданої ОСББ " Петроградська19" за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON] ( запис про реєстрацію від 07 липня 2003 року в паспорті), [PERSON] ( а.с.12). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON] підтвердили факт, що позивач займалась похованням матері. Приблизно в травні 2002 року вона разом з родиною, переїхали проживати в спірне житло, де проживає по теперішній час. В квартирі робить ремонт. Відповідач після смерті дружини в квартирі не проживає. До матеріалів справи надано квитанції про оплату комунальних послуг, квитанції та товарні чеки за будівельні матеріали, які використовувались в процесі ремонту спірної квартири, акти, складені мешканцями сусідніх квартир, ощадну книжку на ім'я померлої [PERSON], що є доказами прийняття спадщини позивачкою у відповідності до ст. 549 ЦК УРСР ( а.с.116-126). Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання факту, що [PERSON] фактично прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, знайшли свої підтвердження та підлягають задоволенню. Померла [INFO], [PERSON] не залишила заповіту. Згідно ст. 524 ЦК УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Частинами 1, 2 ст. 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкуванні за законом, спадкоємцями є, в рівних частинах, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідач [PERSON] будучі зареєстрованим в спірній квартирі на час відкриття спадщини, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР вважається таким, що прийняв спадщину. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 24.06.1983 року, встановлено, що при встановленні в справі про поділ спадщини що до її складу включено майно, придбане спадкодавцем у шлюбі разом з тим з подружжя хто пережив іншого, суд визначає частку останнього у спільній власності і майно, що на неї припадає, за правилами ст. 28,29 Кодексу про шлюб та сім'ю і включає його з того, що підлягає поділу між спадкоємцями. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю в разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, можливим визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно - 1/4 частини квартири [ADDRESS] яке залишилося після смерті [PERSON], померлої [INFO]. На підставі викладеного та

Outcome: approved