Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 1 350,00 грн. шкоди завданої майну малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] та 2 000,00 грн. моральної шкоди, посилаючись на те, що 15.01.2016 року близько 20.00 год. малолітні діти громадянки [PERSON]: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] пошкодили автомобіль позивача, а саме, задній речаг двірника автомобіля. Вартість пошкоджених деталей становить 1 350 грн. Факт пошкодження майна позивача підтверджується заявою позивача адресовану Івано-Франківському ВП ГУНП Івано-Франківської області, рапортом інспектора, поясненнями [PERSON] (бабуся дітей), поясненнями відповідачки та свідка, висновком №1464 по перевірці матеріалів ЖЄО від 29.02.2016 року, рахунком № 25624522 від 16.01.2016 року. Позивач є інвалідом ІІ групи, пошкодження автомобіля порушило його звичайний уклад життя. Певний час позивач не міг використовувати автомобіль за призначенням. Дії неповнолітніх дітей [PERSON] спричинили певний дискомфотр його життя, привели до перехвилювання, душевних страждань, що є небезпечним для його здоров"я, як інваліда ІІ групи. Таким чином, дії неповнолітніх дітей [PERSON] крім матеріальної шкоди, спричинили йому і моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 2000 грн. Позивач, представник позивача в судовому засіданні уточнили позовні вимоги, просили задоволити в повному обсязі з підстав наведених у заяві про уточнення позовних вимог та розрахунку ціни позову (а.с. 33, 46-49). Відповідачка, представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечили з підстав необгрунтованості. Беручи до уваги пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як вбачається копії технічного паспорту на транспортний засіб власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON] (а.с.12). Так, 15.01.2016 року близько 20.00 год. малолітні діти громадянки [PERSON]: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] пошкодили автомобіль позивача, а саме, задній речаг двірника автомобіля. З даного приводу позивач звернувся із заявою до начальника Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області(а.с.4). Відповідно до висновку №1464 по перевірці матеріалів ЖЄО №1611 від 29.01.2016 року було встановлено, що 29.11.2016 року в Івано-Франківський ВП ГУНП України в Івано-Франківській області надійшла заява від [PERSON], [INFO], про те що з вигляду знайомі діти пошкодили задній речаг двірника автомобіля [NUMBER]. Проведеною перевіркою встановлено, що 15.01.2016 року близько 20.00 год. малолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебуваючи у дворі будинку по вул. Симоненка 12 в м. Івано-Франківську, де граючись в сніжки без будь-якого прямого умислу пошкодили задній ричаг двірника автомобіля [NUMBER]. Опитана з даного приводу [PERSON] [INFO], жителька [ADDRESS], повідомила, що 15.01.2016 року, перебуваючи по вул. Симоненка 12, помітила двох малолітніх дітей, які знаходились біля автомобіля [NUMBER] та пошкодили задній ричаг двірника вищевказаного автомобіля. Під час усної бесіди з малолітніми [PERSON] та [PERSON], останні повідомили, що 15.01.2016 року перебуваючи у дворі будинку по вул. Симоненка 12 збираючи сніг з заднього вікна автомобіля марки "Мітцубісі аутлендер" випадково пошкодили задній двірник, однак точно вказати не можуть, оскільки не пам"ятають. З малолітніми та їхніми батьками було проведено профілактичну бесіду та наголошено на посиленому контролі та належному виконанні батьківських обов"язків (а.с.10). Даний висновок підтверджує, що факт нанесення шкоди позивачу малолітніми [PERSON] та [PERSON] мав місце. Відповідно до ч.1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою(яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками(усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Згідно ч.1 ст. 1181 ЦК України шкода, завдана спільними діями кількох малолітніх осіб, відшкодовується їхніми батьками (усиновлювачами) опікунами в частці, яка визначається за домовленістю між ними або за рішенням суду. Як вбачається з Рахунку № 25624 522 від 16.01.2016 року виданого ТОВ "Універсал - Авто" вартість пошкоджених деталей з ПДВ становить 1 350,00 грн., а саме: гумка склоочисника УКТЗЕД 4016995890 -130,00 грн., ручка двірника - 987,00 грн.(а.с.11). Оскільки, матеріальна шкода полягає у пошкодженні заднього речага двірника автомобіля, а тому до стягнення підлягає сума у розмірі 987,00 грн. Статтею 625 Цивільного Кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Відповідно до ч.1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст. 625 ЦК України). Позивач просив стягнути з відповідачки інфляційні витрати та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 1 500 грн., виходячи із суми шкоди у розмірі 1 350,00 грн. на підтвердження чого надав відповідні розрахунки(а.с. 46, 47). Проте, з таким розрахунком суд не погоджується, оскільки, суд прийшов до висновку, що до стягнення підлягає сума у розмірі 987,00 грн., з якої і слід провести розрахунок інфляційних витрат та 3 % річних. Судом проведено розрахунок станом на 16.09.2016 року, відповідно до якого з відповідачки слід стягнути кошти у розмірі 1070,13 грн. з яких: 987,00 грн - матеріальна шкода; 19,96 грн. - 3% річних; 63,17 грн.- індекс інфляції. З огляду на викладене позовна вимога про стягнення матеріальної шкоди підлягає до часткового задоволення, а саме, у розмірі 1070,13 грн. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та сражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов"язана з розміром цього відшкодування. Що стосується про стягнення моральної шкоди, яку позивач оцінив у розмірі 2 150 грн, то суд виходить з наступного. З пояснень позивача встановлено, що пошкодження автомобіля порушило його звичайний уклад життя, він не міг використовувати автомобіль за призначенням. Суд не може взяти до уваги такі пояснення, оскільки, вони не підтверджені жодними належними доказами. Крім того, подав в судовому засіданні частину аркуша із зазначенням денний стаціонар від 26.01.2016 року та результати аналізів крові від 21.01.2016 року та 27.01.2016 року, проте, де зазначено, що позивач є дійсно інвалідом ІІ групи та встановлено діагноз: хронічний обструктивний бронхіт, стан загострення, проте, як встановлено в судовому засіданні подія відбулася 15.01.2016 року о 20.00 год. З даного аркуша не вбачається, що позивач переніс перехвилювання, що привели до душевних страждань, що є небезпечним для його здоров"я як інваліда ІІ групи (а.с.39-41). А тому, суд приходить до висновку, що у позовній вимозі про стягнення моральної шкоди слід відмовити. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги представника позивача є обгрунтованими та підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому, з відповідачки слід стягнути в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 15, 23, 625, 1166 ЦК України,

Outcome: approved