Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

Позивач 24.12.2012 року звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики. Підставою для позову вважає те, що згідно усно укладеного договору позики, він в лютому 2010 року передав відповідачу у справі - [PERSON], грошові кошти в сумі 70 000 грн, що підтверджується копією розписки від 25 лютого 2010 року, яку він додає до заяви. Відповідно до укладеного договору, відповідач мав повернути борг 25 серпня 2010 року, але не зміг, в досудовому порядку вирішити питання повернення боргу, їм не вдалось. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленні договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов"язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549- 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу із урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, відповідач мав йому повернути 25 серпня 2010 року 70 000 грн., однак він цього не зробив. На сьогоднішній день, 04.12.2012 року сума основного боргу із урахуванням індексу інфляції становить: 85 386,00 (101, 9(ІФ в лютому 2010 року) 100,9 (ІФ в березні 2010 року) 99,7 (ІФ в квітні 2010 року)х99,4 (ІФ в травні 2010 року)х99,6(ІФ в червні 2010 року)х99,8(ІФ в липні 2010 року)х101,2 (ІФ в серпні 2010 року)х102,9 (ІФ в вересні 2010 року)х100,5 (ІФ в жовтні 2010 року)х 100,3 (ІФ в листопаді 2010 року)х100,8 (ІФ в грудні 2010 року)х101,0 (ІФ в січні 2011 року)х100,9(ІФ в лютому 2011 року)х101,4 (ІФ в березні 2011 року)х101,3 (ІФ в квітні 2011 року)х100,8 (ІФ в травні 2011 року)х 100,4 (ІФ в червні 2011 року)х 98,7 (ІФ в липні 2011 року)х99,6 (ІФ в серпні 2011 року)х100,1 (ІФ в вересні 2011 року)х100,0 (ІФ в жовтні 2011 року)х 101,0 (ІФ в листопаді 2011 року)х102,0 (ІФ в грудні 2011 року)х102,0 (ІФ в січні 2012 року)х 102,0 (ІФ в лютому 2012 року)х 103,0 (ІФ в березні 2012 року)х 100,0 (ІФ в квітні 2012 року)х99,7 (ІФ в травні 2012 року)х99,7 (ІФ в червні 2012 року)х 99,8(ІФ в липні 2012 року)х99,7 (ІФ в серпні 2012 року)х100,1 (ІФ в вересні 2012 року)х 100,0 (ІФ в жовтні 2012 року))=121,98%(індекс інфляції розраховано відповідно до статистичних даних опублікованих в газеті "Урядовий кур"єр"). Три проценти річних (відповідно до ст.625 ЦК України):3%:365х1034 (кількість днів затримки)х70 000=5949,40 грн. Відсотки за користування позикою, встановленні на рівні облікової ставки НБУ, починаючи із 25.02.2010 року по 04.12.2012 року:15 240,80 грн. Відповідно до постанови НБУ облікові ставки були встановленні наступним чином: із 12.08.2009 року до 07.06.2010 року-10,25%, із 08.06.2010 року до 07.07.2010 року-9,5%, із 08.07.2010 року до 09.08.2010 року-8,5 %, із 10.08.2010 року до 22.03.2012 року-7,75%, із 23.03.2012 року до 04.12.2012-7,5%. Розрахунок відсотків за користування позикою: із 25.02.2010 року до 07.06.2010 року-кількість днів 55: 10,25%:365х55х 70 000=1081,16 коп.; із 08.06.2010 року до 07.07.2010 року-кількість днів 30:9,5%:365х30х70 000=546,57 грн.; із 08.07.2010 року до 09.08.2010 року-кількість днів-33:8,5%:365х33х70 000=537,94 грн., із 10.08.2010 року до 22.03.2012 року-кількість днів631:7,75%:365х631х70 000=9378,56 грн., із 23.03.2012 року до 04.12.2012 року-кількість днів257:7,5%:365х257х70000=3696,57 грн. Таким чином, у відповідності із вищезазначеним розрахунком загальна сума боргу становить: 85 386+5949,04+15240,80=106 575,84 грн. Просить стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний код [NUMBER]) на його користь борг за Договором позики в розмірі 106 575,84 грн., із них: основна сума боргу 70 000 грн, інфляційні витрати- 15 386 грн., три відсотки річних від простроченої суми 5949,04 грн., відсотки за користування позикою- 15 240,80 грн. та судові витрати. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] надав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої : позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. Враховуючи ту обставину, що з дня подачі позовної заяви пройшло вже більше року, вважають за необхідне донарахувати за вказаний період інфляції нарахування, три відсотки за користування грошовими коштами. З огляду на те, що в розрахунок за позовом надавався за період до 04.12.2012 року та досліджувався судом, за таких підстав надають розрахунок із 05.12.2012 року по день подачі даної заяви, тобто 23.04.2014 року інфляційних нарахувань 100,2 % х 100,5 % х 103,0 % = 103,7%, що становить 70 000х103,7%/100-70000= 2590,00 грн.; три відсотка річних за 505 днів : 70 000х3%х505/365/100=2905,48 грн; проценти за договором позики за ставкою НБУ - 6715,21 грн, а всього: 12 210 гривень 69 коп. Станом на день подання заяви про збільшення розміру позовних вимог, тобто на 23.04.2014 року (з урахуванням періоду з 05.12.12р. до 23.04.14р.) загальний розмір боргу становить-106 575,84 грн.+12 210,69 грн.=118 786,53 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 118 786 гривень 53 коп та судові витрати у розмірі 1187 гривень 87 коп, а всього 119 974 гривень 40 коп. У судові засідання позивач не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та дав пояснення, аналогічні обставинам, зазначеним у позовній заяві. Просить позов задоволити. У судовому засіданні відповідач позов не визнав та пояснив, що вказані кошти він не позичав у позивача. Раніше він займався підприємницькою діяльністю та надав генеральне доручення на її здійснення своєму дядькові - [PERSON]. Коли ж він вирішив припинити підприємницьку діяльність, йому необхідно було здати податкові накладні та інші документи, які знаходились у позивача, так як [PERSON], здійснюючи підприємницьку діяльність від його імені, заборгував йому 70 000 грн. Так як він хотів терміново припинити діяльність, він під тиском написав дану розписку. Вказаний факт можуть підтвердити [PERSON] та [PERSON], які були присутні при написанні вказаної розписки. У будь-які правоохоронні органи з приводу написання ним розписки під тиском до цього часу не звертався, так як мав надію, що [PERSON] вирішить дане питання мирним шляхом. Чому не звернувся до суду з вимогою про витребування необхідних документів від позивача, пояснити неможе. Представник відповідача вважає, що позов не підлягає до задоволення, так як особисто відповідач вказані кошти не позичав, їх не отримував, це підтверджують свідки, допитані в судовому засіданні. Поскільки кошти отримані не були, відсутні підстави для їх стягнення з відповідача. Його клопотання про дачу позивачем особистих пояснень було відхилене. Пояснення позивача могли б підтвердити, що дійсно позивач кошти не позичав відповідачу, а він мав стосунки з [PERSON], а тому просить в задоволенні позову відмовити та скасувати ухвалу про забезпечення позову. Допитаний в якості свідка, [PERSON] показав суду, що відповідач попросив його допомогти закрити його підприємницьку діяльність. У 2010 році, дати не пам"ятає, приблизно о 14 годині, він був присутній при тому, як відповідач просив позивача повернути документи, які йому були необхідні для закриття підприємницької діяльності. [PERSON] сказав, що [PERSON] заборгував йому кошти, а тому він йому документи не поверне, якщо він не напише розписку про те, що він позичив у нього кошти. Кошти при написанні розписки не передавалися. При цьому була присутня бухгалтер позивача, [PERSON], [PERSON] і вони з відповідачем. Кошти [PERSON] заборгував дядько відповідача, який на підставі доручення керував фірмою, яку відкрив відповідач, при цьому виникла заборгованість, але відповідач ці кошти не позичав. Під тиском позивача відповідач написав розписку. Як такого тиску не було, позивач поставив відповідача перед фактом і він дану розписку написав. Чи звертався відповідач у відповідні правоохоронні органи з приводу оскарження написаної розписки, йому невідомо. Офіс позивача розташований в районі Севастопольської площі, в м.Києві, в двохповерховому будинку, на першому поверсі, перші двері зліва. Свідок [PERSON] показала суду, що у 2009-2010 році до неї звернувся [PERSON] з питанням допомогти закрити його підприємницьку діяльність, так як вона за професією є бухгалтером. Необхідні документи для закриття його діяльності, знаходились у позивача. Вона разом з відповідачем, приблизно в обідню пору, їздила до позивача в офіс. При їх розмові та написанні розписки їх було четверо: вона, відповідач, позивач та його бухгалтер. Про що саме розмовляли позивач з відповідачем та яку саме розписку писав відповідач, вона точно незнає, так як в цей час розмовляла з бухгалтером позивача. Офіс позивача розташований в районі Севастопольської площі, на території лікарні. В даному офісі вона була двічі. Тиск на відповідача був здійснений в тому, що без документів, які були в позивача, відповідач не міг закрити підпрємницьку діяльність і несвоєчасне її закриття тягнуло б за собою великі штрафні санкції, так як він не працював біля року, а тому [PERSON] написав дану розписку. Вона особисто документів про наявність заборгованості відповідача перед позивачем не бачила. Чи звертався відповідач до правоохоронних органів з приводу здійснення на нього тиску, їй невідомо. [PERSON] працював приватним підприємцем та надав [PERSON] генеральне доручення на здійснення підприємницької діяльності, заборгованість виникла з діяльності [PERSON], а тому вона вважає, що, якщо в нього була генеральна довіреність, він і повинен повертати борг позивачу. Вона не була присутня при погрозах позивача щодо відповідача. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, відповідача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: - відповідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками; - згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей; - факт укладення договору позики [PERSON] та [PERSON] на суму 70 000 грн., підтверджується розпискою від 25.02.2010 року; - відповідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок; - згідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; - відповідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, а також три проценти річних відповідно від простроченої суми; - згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України; - відповідач та його представник не оспорювали суму нарахованих платежів, свого розрахунку суду не надали, заяви про застосування строків давності до постановлення рішення суду не подали, а тому суд вважає, що вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача; - також суд вважає, що на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати щодо сплати судового збору, сплаченого при подачі позову, при подачі заяви про забезпечення позову та при подачі заяви про збільшення розміру позовних вимог на підставі ст.88 ЦПК України; - що ж до заперечень відповідача проти позову, суд вважає, що вони не грунтуються на вимогах діючого законодавства, не підтверджені належними та допустимими доказами; - суд відповідно до ст.11 ЦПК України розглядає справу на підставі поданих сторонами доказів; - крім того, що судом під час судового розгляду роз»яснювались права та обов»язки сторін, їх представниками є особи, які є адвокатами, на запитання суду представники сторін, а також відповідач повідомили, що їм ці положення законодавства є зрозумілими; - відповідно до ст.57 ЦПК України пояснення сторін та їх представників, не допитаних в якості свідків, не є доказами; - тому суд вважає, особисті пояснення позивача, на яких наполягала сторона відповідача, не могли б вплинути на прийняття рішення судом, а клопотання про допит позивача в якості свідка жодна сторона не заявляла; - крім цього, згідно до ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладеним у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідчення свідків для підтвердження того, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були отримані у меншій кількості, ніж встановлено договором; - суду письмових чи інших належних доказів підтвердження пояснень відповідача та показань свідків, що кошти не були позичені позивачем відповідачу, суду не надано; - це правило, згідно цієї ж статі не застосовується, коли договір було укладено під впливом насильства; - разом з тим, суд вважає, що суду не було відповідачем надано належних та допустимих доказів здійснення відносно нього будь-якого насильства, зокрема вироку суду чи постанови про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих обставин про вчинення таких дій позивачем відносно відповідача; - судом встановлено з показань свідків, що відповдач самостійно й добровільно з»явився до відповідача в його офіс, жоден із свідків не вказував про вчинення щодо відповідача позивачем насильства, а отримати необхідні йому документи він мав можливість і шляхом звернення до суду, якщо дійсно такий факт мав місце; - крім цього, показання свідків про наявність боргових зобов»язань представника відповідача - [PERSON] при здійсненні ним підприємницької діяльності від імені [PERSON] не підтверджено письмовими доказами також, що є обов»язковим при здійсненні такої діяльності відповідно до норм діючого законодавства. Суд вважає, що якщо і мали місце боргові зобов»язання представника [PERSON]- [PERSON], який здійснював підприємницьку діяльність на підставі виданого відповідачем доручення, їх виконання діюче законодавство покладає на відповідача згідно ст. 239 ЦК України; - відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений під впливом насильства є оспорюваним правочином; - відповідач та його представник не надали суду доказів, що на час постановлення рішення вони оспорювали у встановленому законодавством порядку договір позики шляхом визнання його недійсним, в тому числі і щодо часу отримання відповідачем коштів, разом з тим навіть і визнання недійсним договору в частині часу отримання коштів відповідачем, не має за собою наслідку - відсутності обов»язку повернути борг в повному обсязі; - враховуючи вище викладене, суд вважає, що підстави, передбачені ч.6 ст.154 ЦПК України для скасування заходів забезпечення позову, на день постановлення рішення відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved