Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

Представник комунального некомерційного підприємства «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради звернувся до суду із заявою, якою просив направити на примусове лікування [PERSON] , [INFO] до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 01.04.2020 року через порушення суспільного спокою, довготривалі крики з вікон та балконів, погрози про вчинення пожежі з квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] до психіатричного відділення комунального некомерційного підприємства «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради каретою швидкої допомоги у супроводі працівників патрульної служби Нацполіції було доставлено [PERSON] , [INFO] . При особистому спілкуванні з [PERSON] було помітно, що її поведінка супроводжується сплутаною свідомістю та нав`язливими мареннями. Гучно слухала музику, кричала в день і вночі. З балкону викидала особисті речі та ліки. Через відповідну поведінку неодноразово викликалася поліція, проте ані поліцію, ані родичів до квартири [PERSON] не впускала. Через погрози вчинення шкоди сусідам та лайку яка не припинялася годинами, працівникам МНС довелося демонтувати двері в квартиру. З жовтня 2015 року [PERSON] страждає манією з психотичними симптомами. Окрім того, з моменту початку загострення психічного розладу [PERSON] , втратила здатність виконувати роботу за основним місцем роботи. Під час огляду у психіатричному відділенні комунального некомерційного підприємства «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради добровільну згоду на госпіталізацію [PERSON] підписувати відмовилась, у зв`язку із чим виникла потреба звернутися до суду із зазначеної заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] . Представник комунального некомерційного підприємства «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради заяву про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку підтримала та просила її задовольнити. В судовому засіданні законний представник [PERSON] - мати [PERSON] подану заяву підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на те, що в наслідок загострення захворювання [PERSON] стала агресивна відносно неї та батька, в такому стані вона є небезпечною для оточуючих, викидала речі з балкона, стояла на підвіконні на третьому поверсі. Пояснила, що [PERSON] вже перебувала на примусовому лікуванні. Зазначила, що її дочка погрожувала сусідам та своїм батькам. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заперечує проти госпіталізації до психіатричного відділення, оскільки вона абсолютно здорова людина та на захворювання зазначене представником позивача в позові не хворіє, тому просить суд в задоволенні заяви відмовити. Крім того, в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона надлюдина, та може спілкуватися з усім світом. Пояснила, що її хочуть знищити шляхом знищення дитини. Зазначила, що всі її кошти перебувають у матері, яка з дитинства бажає вбити [PERSON] . Крім того, особа стосовно якої розглядається заява, зазначила, що може керувати своєю вагітністю та має змогу за власним бажанням вирішити коли їй народжувати. Зазначила, що сиділа на підвіконні на третьому поверсі. В судових дебатах [PERSON] погрожувала суду фізичною розправою. Представник [PERSON] - адвокат Чемоширянова Л.В., вирішення питання про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку залишила на розсуд суду. Прокурор в судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] , [INFO] , в примусовому порядку до психіатричного закладу без її згоди. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] (сусід) пояснив, що 26.03.2020 року [PERSON] викидала речі з вікон своє квартири. 30.03.2020 року о 14 годині 00 хвилин, з її квартири доносились крики та погрози. [PERSON] погрожувала всіх спалити. 31.03.2020 року [PERSON] зі свого балкону викинула скляну банку об`ємом три літри, та інші речі. 01.04.2020 року [PERSON] сиділа на підвіконні та погрожувала вистрибнути у вікно. Вислухавши представника заявника, прокурора, [PERSON], її представника та законного представника, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заяв а підлягає задоволенню, виходячи з наступного. У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції і складається з Закону України "Про основи законодавства України про охорону здоров`я", Закону України "Про психіатричну допомогу" та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них (стаття 2 ЗУ "Про психіатричну допомогу"). У статті 3 ЗУ "Про психіатричну допомогу" визначено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. За правилами статті 13 ЗУ "Про психіатричну допомогу" особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров`я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Положеннями статті 14 цього закону визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до вимог статті 16 ЗУ "Про психіатричну допомогу" особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Згідно ст. 17 ЗУ "Про психіатричну допомогу", перебування особи в закладі з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з часу госпіталізації з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в закладі з надання психіатричної допомоги проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Клопотання про припинення госпіталізації в примусовому порядку можуть направлятися до суду особою, яку було госпіталізовано в примусовому порядку, або її законним представником через кожні 3 місяці з часу ухвалення судом рішення про продовження такої госпіталізації. Як вбачається з медичної картки стаціонарного хворого № 459/5388 від 19.11.2015 року та історії хвороби № 459/5388, [PERSON] з 2015 року ставився діагноз: манія з психотичними симптомами. Також, згідно медичної картки стаціонарного хворого № 547/487 від 02.11.2017 року та історії хвороби № 547/4817 за заявою батька [PERSON] була доставлена до психіатричного відділення ДББ м. Ізмаїл де їй знову ж таки було встановлено діагноз: манія з психотичними симптомами. 01.04.2020 року [PERSON] була госпіталізована до психіатричного відділення комунального некомерційного підприємства «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради. Її було доставлено співробітниками поліції та оглянуто психіатром відділення [PERSON] , який після особистого огляду зробив висновок про необхідність її госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування в зв`язку з наявністю у неї психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе та оточуючих, суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Від запропонованої госпіталізації [PERSON] відмовилася. Була оглянута комісією лікарів-психіатрів, які прийшли до висновку, що вона потребує тривалого стаціонарного лікування в психіатричному відділенні, не може бути виписана за її вимогою, оскільки становить небезпеку для себе та оточуючих, встановлено діагноз: манія з психотичними симптомами. Загострення. Згідно висновку лікарсько - консультаційної комісії комунального некомерційного підприємства «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради № 1 від 01.04.2020 року, доцільно перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в психіатричному відділенні звичайного режиму, тримання в комунальному некомерційному підприємстві «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради. Діагноз: Манія з психотичними симптомами. Загострення. Також, до матеріалів справи долучена заява від імені сусідів [PERSON] , в якій вони просили вжити заходів щодо ізоляції [PERSON] оскільки, її поведінка є небезпечною для оточуючих. Згідно копії журналу руху хворих психіатричного відділення комунального некомерційного підприємства «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради» від 06.04.2020 року, [PERSON] поводила себе неадекватно, конфліктувала з персоналом, вдарила хвору [PERSON] , обливала водою слабких хворих та знімала з них шкарпетки, знімала з себе одяг та оголена ходила по коридору. Слід зазначити, що матеріали справи не містять інших протилежних за змістом медичних чи експертних висновків з цього питання. Крім того, рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19.03.2019 року, [PERSON] , [INFO] , госпіталізовано до психіатричного відділення комунального некомерційного підприємства «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради», для надання психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди на строк, що не перевищує трьох місяців, встановивши граничний термін лікування до 16 червня 2019 року включно. Оскільки госпіталізація [PERSON] до психіатричного закладу в примусовому порядку була визнана комісією лікарів доцільною, представник комунального некомерційного підприємства «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної радиподав до суду заяву про її госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 ЗУ "Про психіатричну допомогу". У пункті 39 рішенні по справі "Вінтерверп проти Нідерландів" від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи. При цьому, Європейський суд з прав людини у вказаному пункті рішенні не конкретизує виду, форми чи способу проведення такої медичної експертизи, а наголошує на неухильному дотримані принципу законності дій, пов`язаних з позбавленням волі особи. Законність відповідних дій Європейський суд з прав людини пов`язує неухильним дотриманням усіх вимог процесуальних та матеріально-правових норм внутрішнього законодавства, яке повинно співпадати з принципам статті 5 пункту 1 "e" Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (кожен має право на свободу та особисту недоторканність; нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг). Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров`я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевно хворої відповідало вимогам ст. 5 Конвенції: необхідно довести стан психічного розладу; розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі в примусовому порядку. Вирішуючи питання про те, чи є [PERSON] «психічно хворим», суд відзначає, що, як доведено вище, з 2015 року комісіями лікарів у встановленому законом та загальновизнаними міжнародними стандартами діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я для застосування в Україні, [PERSON] послідовно ставиться діагноз манія з психотичними симптомами. Таким чином, можна стверджувати, що незалежна медична комісія у встановленому законом порядку довела, що [PERSON] дійсно є «психічно хворим». Наведені вище фактичні обставини справи доводять, що [PERSON] внаслідок стану свого здоровя вчиняє дії, що будучи в дійсності лише недолугими, тим не менш є такими, що ображають чи викликають занепокоєння. Отже, ці дії за своїм змістом здатні заподіяти шкоду особам, на яких вона спрямована. Більше того, наведені вище матеріали справи свідчать, що внаслідок закономірного перебігу своєї хвороби [PERSON] у відносинах, що створюються нею внаслідок подібної поведінки, зрештую переходить від ворожих дій до агресивних, тобто - її дії, окрім небезпеки для неї становлять й реальну небезпеку для оточуючих. Враховуючи викладене, суд вважає доведеним, що вчинювані [PERSON] дії є такими, що за своїми властивостями здатні заподіяти шкоду як їй так й оточуючим, тобто являють собою «безпосередню небезпеку» в контексті статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». До того ж, з висновку КНП «Дунайська обласна лікарня» ООС ВКК № 1 від 01.04.2020 року, що залучений до матеріалів цивільної справи, вбачається, що наразі лікування [PERSON] є можливим лише в умовах психіатричного стаціонару. За такого суд вважає доведеним, що в цьому випадку стан [PERSON] слугує підставою для її примусового тримання у психіатричній лікарні. Дії [PERSON] є пов`язаними з її психічним станом, який наразі може бути скорегованим, як доведено вище, лише в умовах стаціонару. До того ж, [PERSON] категорично відмовляється від проходження лікування; перебуваючи поза межами лікувального закладу, ліки не вживає, на консультацію до лікаря-психіатра не зявляється, від спілкування з лікарями ухиляється. В цьому випадку примусове поміщення [PERSON] до психіатричної лікарні є передбаченим як національним законодавством, так й підпунктом «е» статті 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. До того ж, це питання було розглянуте з дотриманням встановлених законом гарантій, а саме - судом за участі двох присяжних за участі прокурора, адвоката та законного представника [PERSON] ; під час судового розгляду [PERSON] була надана можливість висловити свою позицію по суті справи. Під час судового розгляду відомостей про те, що це звернення зумовлене не психічним станом [PERSON] , а іншими обставинами, отримано не було. Під час судового розгляду [PERSON] посилась на те, що не є психічно хворою. Однак ці посилання спростовуються наведеним вище висновком компетентних медичних установ про протилежне, що були надані у встановленому законом порядку та узгоджуються поміж собою та є незалежними. Зі змісту заяви та висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «Дунайська обласна лікарня» Одеської обласної ради» страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, а тому на думку суду не госпіталізація [PERSON] в психіатричному закладі в примусовому порядку завдасть шкоди її здоров`ю та може у подальшому завдати шкоди здоров`ю інших осіб.

Outcome: approved