Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

23.09.2019 року до суду звернулася [PERSON] із вказаною позовною заявою, в якій зазначає, що з 30.10.1999 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який 26.12.2012 року згідно рішення Літинського районного суду Вінницької області було розірвано. [INFO] у них народилася дочка [PERSON] . Позов мотивує тим, що після розірвання шлюбу, відповідач [PERSON] покинув сім`ю і з того часу будь-якого інтересу до виховання доньки не виявляє, не цікавиться її життям, допомоги на утримання доньки не надає. Крім того, відповідно до заяви від 27.08.2019 року посвідченої нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, Корольков В.М. не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач свідомо ухиляється від спілкування з дитиною та її виховання, не виявляє жодного інтересу до її розвитку та стану її здоров`я, тому просить позбавити його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилася. Представник позивача [PERSON] адвокат Усов А.Ю. до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву відповідно до якої просить розгляд справи провести у його відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про місце дату та час судового засідання, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. В матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена заява відповідача [PERSON] , в якій він зазначає, що не заперечує проти позбавлення його батьківсьикх прав стосовно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Прошу відповідну справу про позбавлення батьківських прав розглянути без його присутності. Представник третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог Служби у справах дітей Літинської районної державної адміністрації Джигун О.Л. в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву відповідно до якої просить справу розглянути без їхньої участі. При винесенні рішення покладаються на думку суду. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Так, відповідно до рішення Літинського районного суду Вінницької області від 26.12.2012 р. (а.с.5-6) шлюб між [PERSON] до [PERSON] розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] (а.с.7) її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідок Багриновецької сільської ради Літинського району Вінницької області за №645 та за №646 від 23.08.2019 р. (а.с.8) [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою [ADDRESS] . Відповідно до заяви від 27.08.2019 року посвідченої нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу (а.с.32) [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] Висновком органу опіки та піклування Літинської райдержадміністрації за №01-27-607 від 11.12.2019 р. (а.с.33) встановлено доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблею ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересів дитини. Таке визначення може бути необхідними у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, стан; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»). Згідно норм ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст.164 ч.1 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо він, вона: п.2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного суду України 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Також, практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію сторін, та приймаючи до уваги визнання позову відповідачем, суд, приходить до висновку про задоволення позову, оскільки відповідач [PERSON] матеріально не забезпечує дитину, участі у її вихованні не приймає, не дбає про її духовний та інтелектуальний розвиток, не цікавиться життям, а позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (ч. 2 ст. 166 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст.ст. 180, 181 ч. 3, 183 ч. 1 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено судом, відповідач є батьком [PERSON] , добровільно матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча в силу Закону зобов`язаний надавати таку допомогу, а тому з нього необхідно стягнути аліменти на утримання доньки. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved