Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

19 травня 2014 року ПАТ «Альфа Банк» звернулося до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 261 562 грн. 88 коп. В судовому зсіданні представник позивача уточнив позовну заяву, зменшив розмір позовних вимог, та остаточно просив стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 96 441, 80 грн. (а.с.125). В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 08.09.2008 року між ПАТ "Альфа-Банк" та 3-ю особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 490085857 на суму 13 922, 85 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника 08.09.2008 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки № 490085857-П, відповідно умов якого боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення зобов'язань як солідарні боржники, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. У зв'язку з порушенням боржником обов'язків зі сплати кредиту станом на 08.02.2015 року виникла заборгованість у загальному розмірі 96 441 грн. 80 коп., у тому числі з кредитом - 90 179 грн. 89 коп.,з по відсотках - 2 570 грн. 73 коп., пені - 3 691 грн. 18 коп. У судовому засіданні представник позивача Хоміч А.А. позов з уточненими позовними вимогами підтримав, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Також зазначив, що з боржника - 3-ї особи [PERSON] провадяться стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі виконавчого документа, в погашення заборгованості реалізовано автомобіль належний боржнику, тому з урахуванням часткового погашення боргу боржником просить стягнути вказану суму з поручителя. Також вказав, що пеня у розмірі 3691 грн. 18 коп. нарахована за період з 08.02.2010 року по 08.06.2012 року. У останнє судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача та 3-ї особи [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, посилаючись на те, що 3-я особа [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним. Крім того, він просив зменшити розмір неустойки, посилаючись на скрутне матеріальне становище відповідачки (а.с.67). Представник відповідачки та 3-ї особи [PERSON] подав заяву про застосування строку позовної давності до заявлених вимог, просив в позові відмовити (а.с.97-98). Крім того, у письмових запереченнях він послався на те, що позивач звернувся до суду з позовом після спливу встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку пред'явлення позову до поручителя, що свідчить про припинення поруки і відсутність правових підстав для задоволення позову (а.с.110-111, 130-131). У останньому судовому засіданні представник відповідачки та 3-ї особи [PERSON] просив у позові відмовити, посилаючись на припинення поруки, та правову позицію Верховного Суду України у аналогічних справах. Також зазначив, що у провадженні суду перебуває справа за позовом 3-ї особи про визнання кредитного договору недійсним, тому він вважає неможливим розглянути дану справу по розгляду справи про визнання кредитного договору недійсним. Суд, вислухавши представників сторін та 3-ї особи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. 08.09.2008 року між ЗАТ "Альфа-Банк" , правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та [PERSON], 3-ю особою у даній справі, було укладено кредитний договір № 490085857 на суму 13 992, 85 доларів США для придбання автомобіля, згідно з договором купівлі-продажу, укладеним між позичальником та ВАТ «Завод ім. Фрунзе» №477-Х від 04.09.2008 року «HUNDAI ACCENT». Пунктом 9кредитного договору передбачено, що він діє до повного виконання позичальником своїх зобов'язань за договором. Згідно додатку №1 до вказаного договору укладений графік погашення заборгованості, щомісячними платежами, у період з 08.10.2008 року по 08.09.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань позичальника 08.09.2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачкою [PERSON] було укладено договір поруки № 490085857-П , відповідно умов якого боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення зобов'язань як солідарні боржники, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, та дії до повного виконання боржником зобов'язань боржника за основним договором. 14.03.2011 року позивач направив на адресу [PERSON] письмову вимогу про досудове врегулювання спору від та сплату заборгованості (вих.№116), яка станом на 14.03.2011 року становить 12430,43 доларів США. Позивачем надано суду розрахунок заборгованості боржника за кредитним договором, відповідно до якого станом на 08.02.2015 року загальний розмір заборгованості складає 96 441 грн. 80 коп., у тому числі за кредитом - 90 179 грн. 89 коп., по відсотках - 2 570 грн. 73 коп., пені - 3 691 грн. 18 коп. Відповідно до ухвали Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 травня 2011 року розпочато розгляд третейської справи за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 6 грудня 2011 року заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду задоволено, видано позивачу виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при ВГО «Всеукраїнський фінансовий союз», винесеного 23.06.2011 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 99 592 грн. 80 коп. та судових витрат. Після цього, 28.04.2014 року, банк направив вимогу про погашення заборгованості за вих. №36773-102 на адресу боржника [PERSON] та поручителя [PERSON] Як пояснив у судовому засіданні представник позивача, в рахунок погашення заборгованості реалізовано автомобіль боржника, та залишок заборгованості відповідно до наданого розрахунку станом на 08.02.2015 року становить 96 441 грн. 80 коп., у тому числі з кредитом - 90 179 грн. 89 коп., по відсотках - 2 570 грн. 73 коп., пені - 3 691 грн. 18 коп. Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у т.ч. сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України). Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника. Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. У відповідності до умов договору поручитель поручається за виконання боржником наступних обов'язків, що виникли на підставі основного договору або можуть виникнути на підставі цього у майбутньому: обов'язок повертати банку кредит рівними частинами, у терміни, визначені основним договором та додатком до основного договору. Відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до пункту 5.3 договору поруки від 08.09.2008 року договір діє до повного виконання зобов'язань боржника за основним договором. У п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконанні поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установленні строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Отже, договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобов'язань боржника за кредитним договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Таким чином, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Позивач направив на адресу [PERSON] вимогу про досудове врегулювання спору №116 від 14.03.2011 року з вимогою у зв'язку зі створенням заборгованості достроково повернути кредит, та сплатити заборгованість, яка станом на 14.03.2011 року становить 12430,43 доларів США, та зазначив строк виконання цієї вимоги - 37 днів з дати отримання цієї вимоги, тобто до 20 квітня 2011 року. Відповідно до ухвали Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 30 травня 2011 року розпочато розгляд третейської справи за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 6 грудня 2011 року заяву ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду задоволено, видано позивачу виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при ВГО «Всеукраїнський фінансовий союз», винесеного 23.06.2011 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 99 592 грн. 80 коп. та судових витрат. Крім того, як пояснив у судовому засіданні представник позивача, в рахунок погашення заборгованості з боржника [PERSON] на підставі рішення третейського суду про стягнення заборгованості на користь ПАТ "Альфа-Банк" у рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль «HUNDAI ACCENT», який реалізовано, та залишок заборгованості відповідно до наданого розрахунку станом на 08.02.2015 року становить 96 441 грн. 80 коп., у тому числі з кредитом -90 179 грн. 89 коп., по відсотках - 2 570 грн. 73 коп., пені - 3 691 грн. 18 коп. Згідно з ч. З ст. 61 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Позивач пред'явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентам за користування кредитом та пені до 20 квітня 2011 року, таким чином змінив строк виконання основного зобов'язання. Проте після зміни строку виконання основного зобов'язання, банк до суду із позовом до поручителя [PERSON] звернувся лише 19 травня 2014 року, тобто за спливом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251, ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 23 травня 2012 року № 6-33цс12, від 29 січня 2014 року №. 6-155цс 13, від 17 вересня 2014 року № 6-125цс14, від 21.01.2015 року № 6-190 цс 14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів. Рішення Верховного Суду України, прийняті за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, порука вважається припиненою, а тому правові підстави для стягнення з відповідачки заборгованості за вказаним кредитним договором відсутні. За таких обставин суд відмовляє в позові у повному обсязі.

Outcome: dismissed