Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

16 березня 2015 року позивач звернувся з даним позовом до суду, підтримуючи який в судовому засіданні його представник пояснив, що 09 серпня 2007 року між Банком "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", та [PERSON] укладено кредитний договір № 1403 pv3-07. Згідно п. 2.1. та п. 3.2 кредитного договору, банк відкрив позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 25 000,00 дол. США, а позичальник зобов'язався повернути отримані в рахунок погашення кредитної лінії грошові кошти до 09 серпня 2017 р. і сплатити за користування кредитними коштами проценти. В забезпечення виконання зобов'язання, що випливають з умов кредитного договору № 1403 pv3-07 від 09.08.2007р., між [PERSON], [PERSON] та Банк "Фінанси та Кредит" було укладено іпотечний договір, посвідчений 09.08.2007р. [PERSON], приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № Д-382, згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 192,3 м. кв. (житловою площею 121,7 м. кв.), що розташований по [ADDRESS] У зв'язку із порушенням [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо строків повернення кредитних коштів, банком звернуто до суду позовну заяву про примусове стягнення заборгованості за кредитним договором і 11.09.2009р. Коломийським міськрайонним судом винесено наказ та стягнуто із позичальника 271 892,43 грн. З метою примусового виконання вказаного судового рішення, 20.11.2013 р. відділом ДВС Коломийського МРУЮ відкриті виконавчі провадження №40897942 та №40897819, про що винесені відповідні постанови. Зобов'язання за кредитним договором відповідачами порушуються, а судовий наказ про стягнення ні в добровільному, ні у примусовому порядку не виконано, оскільки листи - вимоги про порушення зобов'язань, що отримані іпотекодавцями 27.10.2014р. та 02.02.2015р. залишені без задоволення, просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" за кредитним договором № 1403 pv3-07 від 09.08.2007 р. у загальній сумі, в еквіваленті до національної валюти, 2 376 814 грн. 06 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 192,3 м. кв. (житловою площею 121,7 м. кв.), що розташований по [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] Способом реалізації предмету іпотеки визначити - реалізацію шляхом проведення прилюдних торгів із початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Примусово виселити [PERSON] та будь-яких інших осіб, які проживають та зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS]. Відстрочити виконання рішення про звернення стягнення на нерухоме майно та виселення [PERSON] та будь-яких інших осіб, які проживають та зареєстровані у житловому будинку [ADDRESS], до моменту скасування встановленого Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторію. Стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ "Банк "Фінанси та Кредит" судовий збір у розмірі 487,20 грн. В процесі розгляду справи звернувся представник позивача із заявою про залишення без розгляду їх позовної заяви в частині вимоги про виселення відповідачів із житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] та представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні не визнали позов та звернулись із заявою про залишення позовної заяви без розгляду, мотивуючи розглядом спору між тими самими сторонами, про той самий предмет з тих самих підстав в іншому суді і додали до заяв копію ухвали Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01 вересня 2015р. (суддя Васильковський В.В.) у цивільній справі № 346/4048/15-ц про відкриття провадження за позовом ПАТ "Фінанси та Кредит" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Також, усно вони просять застосувати згідно ст.267 ЦК України позовну давність і з цих підстав відмовити в задоволенні позову. З'ясувавши обставини, на які сторони та їх представники посилаються, як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що 09 серпня 2007 року між Банком "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", та [PERSON] укладено кредитний договір № 1403 pv3-07. Згідно п. 2.1. та п. 3.2 кредитного договору, банк відкрив позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 25 000,00 доларів США, а позичальник зобов'язався повернути отримані в рахунок погашення кредитної лінії грошові кошти до 09 серпня 2017 р. і сплатити за користування кредитними коштами проценти. Порядок сплати процентів за користування кредитними коштами визначений розділом 4 кредитного договору. Так, пунктом 4.1 кредитного договору із врахуванням додаткової угоди №1 від 01.09.2008р. передбачено, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними ресурсами у валюті кредиту по процентній ставці 16% річних. У зв'язку із порушенням [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо строків повернення кредитних коштів, банком звернуто до суду позовну заяву про примусове стягнення заборгованості за кредитним договором і 11.09.2009 р. Коломийським міськрайонним судом винесено наказ та стягнуто із позичальника 271 892,43 грн. З метою примусового виконання вказаного судового рішення, 20.11.2013 р. ВДВС Коломийського МРУЮ відкриті виконавчі провадження №40897942 та №40897819, про що винесені відповідні постанови. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням або завдатком. В забезпечення виконання зобов'язання, що випливають з умов кредитного договору № 1403 pv3-07 від 09.08.2007р., між [PERSON], [PERSON] та Банк "Фінанси та Кредит" було укладено іпотечний договір, посвідчений 09.08.2007р. [PERSON], приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № Д-382, згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 192,3 м. кв. (житловою площею 121,7 м. кв.), що розташований по [ADDRESS] Пунктом 1.1. договору іпотеки передбачено, що за цим договором іпотекою забезпечується вимога іпотекодержателя, яка випливає з кредитного договору № 1403 pv3-07 від 09.08.2007р., а також усіх додаткових угод до нього, які можуть бути укладені до закінчення строку дії кредитного договору, а саме повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, а також можливу неустойку у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а згідно ст. 615 цього ж Кодексу, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 6 ст. З Закону України "Про іпотеку", у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Ч.1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Позичальником грубо порушуються умови обслуговування кредитного договору, а тому пунктами 3.1.4, 3.1.6, 3.3.5 та 5.2 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, якщо в момент настання терміну виконання позичальником зобов'язання (у тому числі й щодо сплати будь-яких платежів, які повинні здійснюватись відповідно до кредитного договору) забезпеченого іпотекою, воно не буде виконане та інших випадках, передбачених чинним законодавством України, цим договором чи кредитним договором. П. 43 Постанови №5 Пленуму ВСС України з розгляду кримінальних та цивільних справ від 30.03.2012р. визначено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Так, 14.11.2014р. позивачем направлено відповідачам вимога про добровільне звільнення житлового будинку, що перебуває в іпотеці банку. Вказані вимоги отримані відповідачами 27.10.2014р. та 02.02.2015р., однак залишені ними без задоволення. Вказані дії відповідачів грубо порушують права банку на задоволення вимог іпотекодержателя, оскільки наявність зареєстрованих осіб у заставному будинку значно знижує його купівельний попит, що в свою чергу призводить до неможливості виконання судового наказу від 11.09.2009р. Посилання представника відповідача на Закону України "Про іпотеку" без зазначення на конкретні статті і не вмотивована вимога щодо початку строку позовної давності з часу першого звернення до суду про видачу судового наказу в 2011 році і з цих підстав вимога про залишення позову без розгляду та про закриття справи за пропуском строку позовної давності судом оцінюються як бездоказові, протиречиві пояснення надані з метою уникнення цивільної відповідальності по договірних зобов'язаннях, сплати коштів по кредиту, не визнаються судом як докази. З приводу заяв про залишення позову без розгляду та про закриття справи за пропуском строку позовної давності, суд вважає, що в їх задоволенні слід відмовити з підстав недоведеності та відсутності будь-яких законних підстав. Заяву представника позивача про залишення без розгляду їх позовної заяви в частині вимоги про виселення відповідачів із житлового будинку [ADDRESS], суд вважає підставною, такою, що не суперечить Закону і її слід задоволити та в цій частині залишити без розгляду. Оскільки зобов'язання за кредитним договором відповідачами порушуються, а судовий наказ про стягнення ні в добровільному, ні у примусовому порядку не виконано, то суд приходить до висновку, що необхідно позов задовольнити повністю. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 487,20 грн., як за вимоги немайнового характеру, однак суд з даним твердженням не може погодитися з наступних підстав. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012р. № 5, вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави оплачується судовим збором як вимога немайнового характеру, якщо така вимога пред'явлена після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання (стягнення заборгованості тощо). Вимога заставодержателя про звернення стягнення на предмет застави, пред'явлена до звернення до суду з вимогою про виконання основного зобов'язання, оплачується судовими збором як вимога майнового характеру. При цьому ціна позову визначається розміром виконання, на яке претендує заставодержатель за рахунок заставленого майна. Відповідно до заяви про уточнення позовних вимог та розрахунку заборгованості по кредитному договору на даний час наявна заборгованість основної суми (тіла) кредиту, яка значно відрізняється від заборгованості, стягнутої судовим наказом від 11.09.2009 року, а тому вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави не може оплачуватися судовим збором як вимога немайнового характеру, оскільки вона пред'явлена не після вирішення вимоги про виконання основного зобов'язання. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає за необхідне стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 487,20 грн., який був ним оплачений при зверненні до суду з даним позовом, а на користь держави судовий збір у розмірі 3166,80 грн. Наведене стверджується: копією іпотечного договору /а.с.4-6/, копією кредитного договору /а.с.7-8/, копією судового наказу /а.с.9/, копією постанови про відкриття виконавчого провадження /а.с.10/, копією вимоги /а.с.11/, копією листа-вимоги /а.с.12/, розрахунком заборгованості за кредитним договором /а.с.27-32/,копією свідоцтва про народження /а.с.55/, копіями паспортів /а.с.56-62/, копією атестату /а.с.63/. На підставі ст.,ст. 267, 268, 525-526, 536, 546, 554, 611, 615 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.,ст. 3, 7, 39, 40 Закону України "Про іпотеку", Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 30.03.2012р. №5 та

Outcome: approved