Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» про визнання договору позики недійсним. В обґрунтування позову зазначивши, що він не підписував договору № 176989 від 13.08.2020 року з ТОВ "ФК 'ТЕЛЕКСІ" ні в якому вигляді, в тому числі і відповідно до Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронним цифровим підписом та ОТП- паролем. Ці обставини свідчать про відсутність волевиявлення позивача на укладення такої угоди. 06.09.2020 року з даного приводу звернувся до Магдалинівського ВП Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За такого, [PERSON] вимушений звернутись до суду для захисту своїх прав. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України, зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. 13 жовтня 2021 року була винесена ухвала про відкриття провадження та розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» проти задоволення позову заперечували, направивши на адресу суду відзив в якому зазначив, що на підтвердження зазначених у позовній заяві обставин позивачем не надано належних, допустимих і достовірних доказів. Самі лише твердження позивача стосовно обставин не укладання (не підписання) ним оспорюваного Договору позики та вчинення відносно нього кримінального правопорушення не є засобом доказування. Обставини вчинення відносно позивача кримінального правопорушення для врахування їх судом мають бути встановлені виключно вироком суду. Наявні в матеріалах справи докази вказують на укладення оспорюваного Договору позики позивачем, а у разі незгоди з ними, має спростувати саме позивач шляхом подання належних, допустимих, достовірних доказів. За відсутності таких доказів вчинення невідомими особами шахрайських дій під час укладення оспорюваного Договору позики та отримання на підставі цього Договору грошових коштів у позику іншою особою, до чого позивач непричетний, враховуючи проведені дії з ідентифікації особи позивача та верифікації його даних, відсутні об`єктивні причини стверджувати про те, що Договір позики укладався та підписувався, сума позики була отримана не позивачем, а іншими особами. Зазначив, що відповідачем було чітко виконано процедуру оформлення Договору позики, що підтверджується доказами наявними у матеріалах справи. У зв`язку з наведеним, відсутні підстави для визнання Договору позики № 176989 від 13.08.2020 року недійсним та задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Учасниками не спростовується , що [PERSON] у зв`язку із тим, що на його ім`я було оформлено договір позики, а саме: 13.08.2020 року в ТОВ "ФК "ГЕЛЕКСІ (ЄДРПОУ 41229318), договір № 176989 на суму 3000. 00 грн.; 06.09.2020 року з даного приводу, він звернувся Магдалинівського ВП Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, яку було зареєстрованого того ж дня та розпочато кримінальне провадження № 12020040470000381 від 06.09.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. 16 листопада 2021 року на адресу суду надійшлов відзив ТОВ «Фінансова компанія «ГЕЛЕКСІ» на позовну заяву [PERSON] (а. с. 31-40). 30 листопада 2021 року [PERSON] надав до суду відповідь на відзив та довідку ПАТ «Державний ощадний банк України» про те, що картковий рахунок № [NUMBER] не відкривався в ТВБВ № 10003/0293 АТ «Ощадбанк» (а. с. 144-145). Відповідно до п. 2 ч. 2ст. 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним, вкрай важливим є розмежування двох понять: «нікчемний правочин» та «оспорюваний правочин», бо кожен з видів недійсності правочинів передбачає різні шляхи захисту цивільних прав та інтересів. Статтею 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 статі 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства Відповідно до статті 236 ЦК України, правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України тощо), то такий правочин є оспорюваним. З огляду на вищевикладене, договір позики (заявка приєднання), який [PERSON] не підписував та на підписання якого не уповноважував інших осіб, слід визнавати недійсним. Посилання відповідача на дійсне волевиявлення позивача через його верифікацію згідно протоколів на отримання кредиту, суд не вважає достатнім для висновку, що договір укладений з позивачем. Як вбачається з відзиву для ідентифікації клієнта відповідачем використовується лише номер телефону клієнта та банківська картка. Належність собі і того і другого позивач заперечує. Не емітування банківської картки [PERSON] ПАТ «Державний ощадний банк України» підтверджується довідкою цієї банківської установи. За змістом ч. 8 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6, ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частинами 2, 3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Статтею 536 ЦК України закріплено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплатити проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. ч. 1, 2 ст. 1054, ч.ч. 1, 2, ст. 1056 ЦК України за договором позики (кредитним договором) позикодавець (кредитодавець) має право на одержання від позичальника процентів суми позики (кредиту), причому тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом (позикою), розміру облікової ставки та інших факторів. Таким чином, презумпція свободи договору та диспозитивність законодавчої регламентації відносин позики і кредитування надають сторонам договору позики (кредитного договору) право самостійно визначати будь-які умови договору, в тому числі розмір і порядок плати за користування позикою, за однієї лише умови - щоб домовленість сторін не суперечила законодавству. Законодавством у сфері відносин позики і кредитування не встановлено заборони щодо можливості врегулювання сторонами договору позики своїх відносин, які не врегульовані законодавством, на власний розсуд в частині встановлення комісійної винагороди за користування позикою, у зв`язку з чим умови Договору позики про комісію врегульовані сторонами у відповідності до положень ст.ст. 6, 626-628 ЦК України. Закріплене п.п. 3.1.3, 5.3 Договору позики підвищення розміру комісійної винагороди до 3,0 %, що відбувається внаслідок користування позикою понад встановленні Договором позики строки, не суперечить ЦК України або іншим актам цивільного законодавства, оскільки в законодавстві відсутня заборона щодо такого підвищення або будь-якого іншого збільшення розміру плати за користування позикою, в тому числі у разі порушення позичальником строків (термінів) повернення позики та провадження користування позиковими коштами понад встановлені договором позики строки. Норми ЦК України підтверджують можливість самостійного визначення сторонами порядку сплати та розміру плати залежно від низки факторів, серед яких, зокрема, строк користування позикою (кредитом). Тому умови про конкретний розмір плати за користування позикою (комісійної винагороди), визначений залежно від конкретного строку користування позикою, і умови про збільшений розмір плати, що застосовується у разі порушення строків (термінів) повернення позики та перевищення встановленого договором строку користування позикою, повністю відповідають положенням закону і не суперечать актам чинного в Україні законодавства. Умови Договору позики, погодженні сторонами до його укладання, викладені в тексті Договору позики у спосіб, що не допускає їх подвійного тлумачення, всі суми у їх грошовому вимірі, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, відображені у графіку платежів, що є невід`ємною частиною Договору позики. Внаслідок відображення у Графіку платежів сум, зобов`язання щодо сплати яких бере на себе позичальник, виключається будь-яка можливість впливу помилки чи обману щодо обставин, які мають істотне значення. Через особливість укладання договору позики в електронній формі, тобто з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, яке здійснюється дистанційно відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», виключається прямий контакт позичальника з позивачем та можливість спонукання позичальника до укладання договору, можливість застосування до нього фізичного чи психічного тиску. У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, укладання Договору позики на визначених у ньому умовах є результатом вільного волевиявлення сторін, у тому числі позивача, шляхом вчинення спільних дій та не суперечать вимогам чинного законодавства. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) гроші кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку є кількість речей того є роду та такої є якості. Виходячи з договору позики, для позикодавця у зобов`язанні встановлюється тільки один обов`язок, невиконання або неналежне виконання якого може мати наслідком відповідальність позикодавця, передати позичальнику суму позики. Одночасно, за змістом імперативної норми абз. 2 ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей, визначених родовими ознаками. Без передання позикодавцем позичальнику суми позики договір позики не є укладеним. Відповідно, встановлення у договорі позики відповідальності позикодавця за невидачу суми позики не має сенсу, оскільки до її видачі договір не є укладеним, а отже, не породжує юридичних наслідків у вигляді встановлення взаємних прав і обов`язків сторін та їх відповідальності за невиконання таких обов`язків.

Outcome: approved