Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, який доповнила 08.10.15 року, про визнання за нею права власності на нерухоме майно у порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 23 березня 2013 року померла її тітка [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, які знаходяться на вул. Шевченка,26а у с.Вербиця Жидачівського району Львівської області. На випадок своєї тітка 18.10.1999 року залишила заповіт на користь відповідача, який у встановлений чинним законодавством спадщину не прийняв, не звернувся у шестимісчний термін до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, в той же час вона поховала тітку, прийняла спадкове майно, обробляє приналежну до неї земельну ділянку. Також відповідно до виписки із рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №35 від 26.05.1995 року у власність тітки [PERSON] передана земельна ділянка площею 0,1га для обслуговування житлового будинку, тобто за життя тітка розпочала приватизацію вказаної земельної ділянки, але не встигла отримати документ, що посвідчує право власності на цю земельну ділянку, у зв"язку з незавершенням процедури приватизації. При її зверненні у вересні 2015 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв"язку із відсутністю правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку. Відповідач є спадкоємцем за заповітом після смерті тітки, на спірне майно не претендує та не заявляє щодо нього жодних вимог. За вказаних обставин просить визнати за нею право власності на житловий будинок та право на завершеня приватизації земельної ділянки. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовну заяву та уточнений позов підтримала, просила його задовольнити із підстав, вказаних у ньому. Відповідач [PERSON]Г у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечує, суду заявив, що відмовляється від спадщини в користь позивачки. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Жидачівського району Львівської області у судове засідання не з"явився. Сільський голова подав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та визнання позову. Заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] померла 23 березня 2013 року, що стверджується свідоцтвом про смерть та яка на випадок своєї смерті 18.10.1999 року склала заповіт, відповідно до якого належний їй житловий будинок із приналежними до нього будівлями №26а на вул. Шевченка у с.Вербиця Жидачівського району Львівської області та інше майно, на яке вона за законом матиме право, заповіла племіннику, відповідачу у справі [PERSON], який спадкові права після її смерті у встановленому законом порядку не оформив та відмовляється відповідно до ст.ст.1273,1274 ЦК України від спадкового майна на користь позивачки. Із долучених до справи документів : витягу із погосподарської книги по с. Вербиця [PERSON] сільської ради Жидачівського району Львівської області №909 від 28.09.2015 року, довідки №1925 від 03.09.2015, яка видана КП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ», вбачається, що спадкодавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого 27.07.1989 року виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів, належав жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований у с.Вербиця,26а Жидачівського району Львівської області, де вона до дня смерті постійно проживала. Рішенням №35 від 26.05.1995 року виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Жидачівського району Львівської області передано у приватну власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку [PERSON]. у розмірі 0,01 га у с.Вербиця Жидачівського району Львівської області. Згідно з довідкою [PERSON] сільської ради Жидачівського району Львівської області №909 від 28.09.2015 року право на приватизацію земельної ділянки, яка була передана у приватну власність для обслуговування житлового будинку [PERSON]І у розмірі 0,01 га у с.Вербиця Жидачівського району Львівської області ніким не використано та право власності на вказану ділянку за ніким не зареєстровано. Згідно із постановою нотаріуса від 29.09.2015 року позивачці відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за після смерті [PERSON], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку. Отже, [PERSON] за життя розпочала приватизацію земельної ділянки за адресою:с.Вербиця, вул.Шевченка,26а Жидачівського району Львівської області, але не встигла отримати державний акт у зв"язку із смертю. Вказані обставини зумовили звернення позивача до суду для визнання права на завершення приватизації земельної ділянки, з отриманням свідоцтва про право власності. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст.ст.1217,1223,1235,1236 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у строк в шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття. Частиною 5 статті 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із пунктом "г" ч.1 ст 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення. За ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. В силу ч.ч.1, 4 ст.116 ЗК України, громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян в межах норм, провадиться один раз по кожному виду використання. Аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, враховуючи те, що позивачка [PERSON]. є спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] у зв»язку із відмовою від спадщини на її користь спадкоємця за заповітом [PERSON], інших спадкоємців, які б претендували на майно після смерті [PERSON], чи мали б право на обов"язкову частку в спадщині, відповідно до ст.1241 ЦК України, судом не встановлено. Обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] при житті набула, або володіла житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами, що розташований у с.Вербиця, вул.Шевченка,26а Жидачівського району Львівської області, в якому вона до дня смерті постійно проживала, неправомірно, або, що на вказане майно окрім позивача, у порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи, в суді не встановлено. Також встановленое, що померла [PERSON] за життя розпочала процедуру приватизації, проте права власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку не зареєструвала, А тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача слід задовольнити та визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований у с.Вербиця, вул.Шевченка,26а Жидачівського району Львівської області та право на завершення процедури приватизації та отримання документа про право власності на зазначену вище земельну ділянку.

Outcome: approved