Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

07.09.2016 року до Городищенського районного суду Черкаської області звернувся представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" Сафір Ф.О., про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 92176,61 грн. за кредитним договором № б/н від 10.07.2015 року. Вимоги мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.07.2015 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 74651,74 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запронованими ПАТ КБ "ПриватБанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та банком кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. При укладенні кредитного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднаня другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі визначеному кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Станом на 13.07.2016 року в зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач має заборгованість - 92176,61 грн., яка складається з: 69552,03 грн. - заборгованість за кредитом; 9913,50 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3292,48 грн. - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом; 9418,60 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, які підлягають стягненню. Ухвалою судді від 27.10.2016 року відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд на 02.11.2016 року. Судові засідання неодноразово відкладалися з поважних на те причин, в тому числі за заявами відповідача, його представника. 31.03.2017 року представник відповідача [PERSON] , адвокат Попова Л.П. до суду подала заперечення на позов, вкаує, що позовні вимоги не визнають, вважають суму боргу явно завищеною та необгрутованою, є не зрозумілим, яким чином розподілялися внесені кошти в рахунок погашення кредиту. Розрахунок заборгованості доданий позивачем до позовної заяви на обґрунтування суми заборгованості не співпадає із випискою по картці/рахунку, не є зрозумілим яким чином розподілялись кошти, які відповідач вносив в рахунок погашення кредиту. В Генеральній угоді від 10.07.2015 року мається посилання на Кредитні договори, але в якій сумі відповідач отримав кредит по кожному із договорів, як проводилась сплата тіла за цими кредитними договорами та процентів по кожному із договорів та яким чином виникла по них заборгованість, розмір якої по кожному із договорів відображено в Генеральній угоді від 10.07.2015 року, позивач не пояснює та не надає будь яких доказів існування вказаних договорів. В самій Генеральній угоді від 10.07.2015 року та незрозумілій копії документа, доданій позивачем до матеріалів позову, схожому на заяву про видачу кредиту, Банк посилається на Умови і правила надання банківських послуг, вважають, що в даному випадку таке посилання позивача є необґрунтованим, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, а також правила користування платіжною карткою не можуть підтверджувати факт існування боргу та його розмір оскільки в цих процентах немає жодного посилання на [PERSON] , а також вони не підписані ним, що свідчить про те, що на нього не розповсюджуються. Окрім того, щодо посилання в Генеральній угоді від 10.07.2015 року на сайт банку на якому відповідач начебто міг ознайомитися з умовами і правилами надання продукту банківських карт не підтверджує, що на вказаному сайті дійсно міг ознайомитися саме із тим пунктом умов і правил надання продукту банківських карт, варіант яких доданий Банком до позовної заяви та Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву. У задоволенні позову просила відмовити у повному обсязі. Надала, на підтвердження своїх доводів, дві копії виписки по картці/рахунку: [NUMBER] , дві копії платіжного доручення від 10.07.2015 року. 04.05.2017 року від представника позивача ПАТ КБ "Приватбнк" Сафір Ф.О. надійшло пояснення з додатками, в якому вказує, що на даний час [PERSON] належним чином свої зобов`язання за договором не виконав та кредитором не прийняті, правовідносини між сторонами тривають. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до Розділу І Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача ПАТ Комерційний банк "ПриватБанк", Правила та Умови, є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам, є публічними. Відповідачем 10.07.2015 року було підписано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, в якій зазначено, що підписавши цю Генеральну угоду, він ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та погоджується із тим, що Генеральна угода разом із Умовами та правилами, Тарифами складають кредитний договір, що і зафіксовано в цих документах. Укладення Договору здійснюється за принципом укладення між банком і клієнтом договору приєднання (ст. 634 Цивільного кодексу), та підписавши Генеральну угоду позичальник приєднується до запропонованих банком Умов і Тарифів. Згідно до п.1.1.1 Генеральної угоди сторони дійшли згоди зменшити заборгованість позичальника за кредитним договором, до п.1.7 даної угоди вказана угода є не видача позичальнику коштів, а створення сприятливих умов для погашення заборгованості, що вже утворилася за договорами № CSK0WWDCFG від 19.10.2011 року, № б/н від 19.10.2011 року, № SAMDN52000075316825 від 04.02.2013 року. Підписавши Генеральну угоду відповідач підтвердив, що вже має заборгованість за вказаними договорами. І предметом розгляду є заборгованість відповідача [PERSON] за Генеральною угодою, а не за договорами № CSK0WWDCFG від 19.10.2011 року, № б/н від 19.10.2011 року, № SAMDN52000075316825 від 04.02.2013 року. Погашення заборгованості за Генеральною угодою свідчить про те, що позичальник визнав свою заборгованість за договором. У виписці по рахунку відображено всі погашення заборгованості за Генеральною угодою, які здійснювалися відповідачем, та коштів, які він вносив виявилося не достатньо для виконання зобов'язання належним чином. Ухвалою суду від 28.10.2019 року, за клопотанням сторони відповідача, враховуючи часткове визнання позову, у справі призначено судово економічну експертизу, на вирішення поставлено питання: чи відповідає наявний у матеріалах справи розрахунок заборгованості, наданий Банком, умовам Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднанні до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.07.2015 року, укладеної між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] (1), якщо не відповідає, то здійснити свій розрахунок заборгованості за умовами Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднанні до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 10.07.2015 року укладеної між ПАТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] . 22.07.2020 року за підписом директора Київського науково-дослідницького інституту судових експертиз Рувін О.Г. матеріали даної цивільної справи повернулися із повідомлення про неможливість надання висновку від 30.06.2020 № 549/20-72, експерт Андріїшен С.І.. В подальшому, в ході розгляду даної справи, питання про проведення експертизи ні відповідачем, ні представником відповідача, не ставилося. 10.11.2020 року від представника позивача надійшло клопотання з письмовими доказами, які долучені до матеріалів справи, на підтвердження заявленої вимоги. 25.10.2021 року в судове засідання представник позивача не з'явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, заяви (клопотання про зміну позовних вимог) щодо зменшення розміру заборгованості не надходило. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений належно, підтверджено рекомендованим листом № 1950202869094. Причини неявки суду не повідомив, як і не надходило до суду заяв (клопотань) про слухання справи за його відсутності, чи про перенесення слухання справи на іншу дату. Повноваження представника відповідача [PERSON] , адвоката Попової Л.П., яка брала участь в судових засідання в даній справі, припинились у зв`язку з смертю. Згідно частини 3 статті 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до частини 5 статті 223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Підстав для відкладення судового розгляду даної справи не встановлено. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється (частина 2 статті 247 ЦПК України). Розгляд справи здійснюється за відсутності учасників процесу та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши доводи позовної заяви, заперечення на позов, врахувавши пояснення представника позивача, надане в суді, часткове визнання позову представником відповідача, що мало місце в ході судового розгляду, щодо суми нарахованої заборгованості за Генеральною угодою від 10.07.2016 року, та дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, приходить до такого висновку. Відповідно до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Способи захисту визначені статтею 16 ЦК України. Відповідно до положень статті 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доведено, що 10.07.2015 року [PERSON] отримав в ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 74651,74 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, уклавши Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, для створеня сприятливих умов для виконання позичальником зобов'язань за договором № CSK0WWDCFG від 19.10.2011 року, № б/н від 19.10.2011 року, № SAMDN52000075316825 від 04.02.2013 року, та сторони дійшли згоди зменшити заборгованість позичальника за кредитним договором. Вказаний договір є чинним, недійсним не визнавався, його умови (проведеної реструктуризації) не оспорювалися. Підписавши Генеральну угоду 10.07.2015 року відповідач [PERSON] підтвердив, що має заборгованість за договорами № CSK0WWDCFG від 19.10.2011 року, № б/н від 19.10.2011 року, № SAMDN52000075316825 від 04.02.2013 року, на суму 74651,74 грн., а тому вказана обставина не підлягає доказуванню. Із змісту Генеральної угоди вбачається, що метою є не видача позичальнику кредитних коштів, а створення сприятливих умов для погашення заборгованості, що вже утворилася за вказаними вище договорами. Погашення заборгованості за Генеральною угодою, яке мало місце, що вбачається із виписки, свідчить про те, що відповідач визнав свою заборгованість за договором, але внесених коштів виявилося недостатньо для виконання зобов'язання належним чином, і станом на 13.07.2016 року утворилася заборгованість, яка складається з: 69552,03 грн. заборгованості за кредитом; 9913,50 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом; 3292,48 грн. заборгованості по комісії та пені за користування кредитом; 9418,60 грн. штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, які підлягають стягненню в загальному розмірі 92176,61 грн.. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за договором кредиту банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо за договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно частини 1 статті 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В ході судового розгляду, представник відповідача [PERSON] , ознайомившись з додатково наданими представником позивача доказами укладення договору, що є предметом спору, позов визнала частково. Та, заперечила проведений розрахунок заборгованості за Генеральною угодою від 10.07.2015 року, не надавши суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості позивача, як і не довела відсутність заборгованості за кредитним договором. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. На підтвердження заявленої вимоги представник позивача надав, в копіях, Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості від 10.07.2015 року; Витяг з "Умов та Правил надання банківських послуг" в редакції, яка діяла на момент укладення кредитного договору; Внутрішньобанківський наказ про затвердження Умов та правил надання банківських послуг; паспорт [PERSON] ; довідку про зміну умов кредитування; довідку про наданні картки клієнту; розрахунок заборгованості; виписки по кредитному рахунку, яка містить відомості про рух грошових коштів, а також оригінали кредитної справи (анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку 1306151100154690143 від 18.05.2010, довідку про умови кредитування 0601070500154326877 від 18.05.2010 по договору SAMDN57000033954356, які містять підпис відповідача та з яких вбачається про отримання позивальником [PERSON] кредитних коштів, що передбачають нарахування відсотків, комісії, пені, штрафу). Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи та оцінені судом, можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов'язання не виконанні. Зі змісту Генеральної угоди слідує, що Банк надав відповідачу терміновий кредит в сумі 74 651,74 гривень на строк 36 місяців з 10.07.2015 року по 31.08.2018 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом 1,5 % щомісячно на суму залишку по кредиту, у вказані в заяві, умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число щомісячно боржник надає Банку грошові кошти в сумі 2708,37 гривень для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших видів витрат відповідно до Умов і Правил. Датою останнього погашення заборгованості визначено 31.07.2018 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 13.07.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 92176,61 грн., яка складається з: 69552,03 грн. - заборгованість за кредитом; 9913,50 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3292,48 грн. - заборгованість по комісії та пені за користування кредитом; 9418,60 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, які підлягають стягненню. Вказаний розмір заборгованості на час розгляду справи не спростований. Процентна ставка за користування кредитними коштами визначена в п.2.1. Генеральної угоди. У пункті 2.2 Генеральної угоди зазначено, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше, ніж на 31 день за зобов'язаннями, строк яких настав, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 9 418,60 гривень. Зміст даного пункту угоди прямо відсилає до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанку", як невід'ємної частини спірного договору. Обґрунтовуючи право вимоги в частині пені і комісії, банк посилається на пункт 2.8 Генеральної угоди, у якому зазначено, що при порушенні позичальником зобов'язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна (зобов'язана) довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідачем не надано доказів на спростування заборгованості по кредиту чи її розміру. Таким чином, виходячи із фактичних дій відповідача з погашення ним вказаного кредиту, вбачається, що відповідач не виконує умов договору, кредит не повертає, нараховані відсотки за користування кредитом та інші нарахування не сплачує. Суд вирішує задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом, по відсоткам за користування кредитом, по комісії та пені за користування кредитом, штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди, в розмірі визначеному позивачем, а саме 92176,61 грн., оскільки такі вимоги відповідають положенням Генеральної угоди від 10.07.2015 року. Відповідно до статті 141 ЦПК України понесені судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача. Згідно платіжного доручення № IHB93B1CCR від 03.08.2016 р. позивачем сплачено судовий збір.

Outcome: approved