Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

11 листопада 2019 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , який в подальшому було неодноразово уточнено та заявлено в остаточній (новій) редакції заявою від 22 вересня 2020 року за вх.№39678. З урахуванням заяви від 22 вересня 2020 року позивач [PERSON] остаточно просив суд: -визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з батьком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; -припинити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 02.02.2018 року, і до досягнення донькою повноліття, а саме до [INFO] , які стягуються на підставі судового наказу Малиновського районного суду м.Одеси від 05 лютого 2018 року у справі №521/1923/18, з 21 червня 2019 року; -припинити стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки усіх видів заробітку (доходу), однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] , з дати надходження заяви до суду, тобто з 03.04.2018, які стягуються на підставі судового наказу Малиновського районного суду м.Одеси від 07 травня 2018 року у справі №521/5515/18, з 23 червня 2019 року; -стягнути з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , адреса: [ADDRESS] ) аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), однак не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 23 червня 2019 року та по день винесення судового наказу Біляївським районним судом Одеської області у справі №496/3104/20, тобто до 14 серпня 2020 року. В обґрунтування позову зазначив, що 30 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що посвідчений Троїцькою сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис №11. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу доньки залишились мешкати разом з матір`ю, однак позивач проводив з ними час та навідував їх, приймав участь у вихованні та розвитку, допомагав дітям матеріально, зокрема, вчасно та в повному обсязі сплачував кошти на утримання дітей, які стягувались на підставі судових наказів Малиновського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2018 року та 07 травня 2018 року, додатково допомагав дітям. Позивач почав помічати, що відповідачка веде неблагонадійний спосіб життя, внаслідок чого діти стали недоглянуті та стривожені. Мати почала приділяти вихованню дітей менше уваги, належним чином не доглядала дітей, особливо меншу доньку [PERSON] . З 10 травня 2019 року позивач орендував будинок за адресою: [ADDRESS] , а з 21 червня 2019 року позивач, за домовленістю з відповідачкою, забрав молодшу доньку [PERSON] до себе. З того часу молодша донька [PERSON] залишилась мешкати разом з позивачем, а відповідачка, за твердженням позивача, не приїжджала до дитини. Також до позивача приїхала й старша донька [PERSON] , [INFO] , та попросилась проживати разом з ним та молодшою сестрою, пояснивши це тим, що у неї склались погані стосунки з матір`ю. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.11.2019 року, позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2019 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Біляївський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Одеській області, Служба у справах дітей ОМР, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування, про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів. 09.12.2019 року [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до [PERSON] , в якому просила: -відібрати малолітню дитину [PERSON] ( [INFO] ) у батька [PERSON] (фактично проживає за адресою: [ADDRESS] ) та негайно повернути [PERSON] для проживання за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що в червні 2019 року [PERSON] обманним шляхом викрав дитину у [PERSON] і перевіз для спільного проживання разом із співмешканкою [PERSON] , з якою він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS] . Позивачка за зустрічним позовом виходить з того, що розлучення малолітньої дитини з матір`ю у п`ятирічному віці та проживання дитини з жінкою, яка не є матір`ю дитини, не йде на користь інтересів дитини, які необхідно враховувати у першу чергу. Позивач вважає, що таким чином відповідач помстився їй, намагається уникнути сплати аліментів та стягнути аліменти з неї тим самим принизити її. Позивачка за зустрічним позовом зазначає, що вона не зловживає алкогольними напоями та наркотичними речовинами, не веде аморального способу життя, зазначає, що відсутні виняткові обставини для розлучення дитини з нею. Також зустрічний позов містив клопотання про призначення судової-психологічної експертизи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 11.12.2019 року зустрічну позовну заяву залишено без руху, надано строк на усунення недоліків. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 16 січня 2020 року прийнято зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування, про відібрання дитини та встановлення місця проживання малолітньої дитини, та об`єднано в одне провадження вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , треті особа без самостійних вимог: Біляївський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ в Одеській області, Служба у справах дітей ОМР, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої дитини, про припинення стягнення аліментів та про стягнення аліментів і зустрічним позовом представника [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Одеської міської ради, Київська районна адміністрація Одеської міської ради, в особі відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування, про відібрання дитини та встановлення місця проживання малолітньої дитини. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.01.2020 року витребувано від Служби у справах дітей Одеської міської ради висновок та засвідчені належним чином копії всіх матеріалів, які були підставою для ухвалення рішення щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . 28.01.2020 року до суду надійшов відзив на зустрічний позов ( вх №3616) від позивача по справі в якій вказав, що викладені обставини у зустрічній позовній заяві не відповідають дійсності та нормам чинного законодавства та просив позовні вимоги залишити без задоволення. Окремо звертав увагу суду на той факт, що батько отримав висновок органу опіки та піклування , в якому було прийнято рішення не змінювати фактичне місце проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком, рішенням про розірвання шлюбу місце проживання дітей з жодним із батьків не визначено, законів або рішень суду яки б визначали попереднє місце проживання малолітньої [PERSON] разом із матір`ю не існує, тому він не викрадав доньку. Також зазначав, що посилання позивачки за зустрічним позовом на Декларацію прав дитини, прийняту Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 року є помилковим, так як вона не ратифікована Верховною Радою України. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 року клопотання представника позивача за зустрічним позовом - адвоката Судакова В.В. про призначення судової-психологічної експертизи та клопотання представника позивача за первісним позовом адвоката Муконіна О.В. про відхилення та заміну питань при призначенні судово-психологічної експертизи задоволено частково. Призначено судово-психологічну експертизу, на вирішення експертів поставлено питання з врахуванням пропозицій представників сторін по справі, проведення експертного дослідження доручено судовим експертам-психологам КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я». Провадження по справі зупинено на час проведення експертизи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 червня 2020 року провадження по цивільній справі відновлено у зв`язку з поверненням справи від експерта з відповідними висновками експертизи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2021 року підготовче засідання по цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. У призначене судове засідання сторони по справі та інші учасники судового процесу, які повідомлялись судом у встановленому законом порядку, не з`явились. Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог ЦПК України, про причини неявки не повідомляли, заяви про розгляд справи за їх відсутності не подавали. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків. У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 30 вересня 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що посвідчений Троїцькою сільською радою Біляївського району Одеської області, актовий запис №11. У шлюбі було народжено двоє дітей: - [PERSON] , [INFO] свідоцтво про народження серії [NUMBER] , - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] . Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 04 грудня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Місце проживання дітей не визначалося договором між батьками або судовим рішенням. Позивач та Відповідач не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини, що підтверджується зустрічною позовною заявою відповідача [PERSON] у якій вона просить відібрати малолітню [PERSON] у Позивача [PERSON] для проживання за її адресою: [ADDRESS] . Малиновським районним судом м.Одеси видано судові накази про стягнення аліментів на утримання дітей від 05 лютого 2018 року у справі №521/1923/18 та від 07 травня 2018 року у справі №521/5515/18, а саме на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення заяви до суду, а саме з 02.02.2018 року, і до досягнення донькою повноліття, а саме до [INFO] , та на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки заробітку (доходу), однак не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, з дати надходження заяви до суду 03.04.2018, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . На підставі вищезазначених судових наказів Малиновського районного суду м. Одеси, в провадженні Біляївського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області перебували виконавчі провадження №60162145 та №60161896 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до характеристик від 18.10.2019 року, завірених приватним нотаріусом Бежан А.В., зареєстрованою в реєстрі №4186, 4187,4237 за період проживання з дітьми по [ADDRESS] , [PERSON] характеризується з позитивної сторони, ввічливий, охайний, займається вихованням доньок, не вживає алкогольні напої. Відповідно до довідки від 24.10.2019 року № ЛТ00-000001, [PERSON] , працює в ТОВ «ХОЛДИНГ ЛЕГАТТА » з 05.11.2018 року на посаді начальника відділу транспорту.Оплату за дитячий садок- центр розвитку особистості «Светлячок» здійснює [PERSON] , відповідно до довідки наданою ФОП [PERSON] від 22.01.2020 року . Позивачу за первісним позовом належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в с. Троїцьке Біляївського району Одеської області. Позивач має зареєстроване місце проживання по [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою виконкому Ясківської сільської ради Біляївського району Одеської області с. Троїцьке від 19.08.2019 року № 1233. [PERSON] на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 24.09.2019, затвердженого заступником начальника служби у справах дітей ОМР Л.А. Якименко, умови проживання за адресою [ADDRESS] , добрі, у дітей є окремі кімнати, шафи з одягом стіл для навчання, для виховання та розвитку дітей створені належні умови. Відповідно до пояснень, наданих [PERSON] заступнику начальника служби у справах дітей ОМР від 24.09.2019 року, зазначено, що станом на 24.09.2019 року [PERSON] проживає з батьком, так як мати вигнала її з дому.Її молодша сестра [PERSON] , також проживає з батьком з липня місяця за адресою [ADDRESS] . Мати зловживає спритними напоями, та до неї вчиняла фізичне та психологічне насилля. Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 3», де малолітня [PERSON] , [INFO] яка мешкає за адресою [ADDRESS] , перебуває під наглядом фахівців з 25.09.2019, 25.09.2019 році на амбулаторному прийомі та 27.09.2019 року при повторному огляді дитина перебувала в супроводі батька [PERSON] . Згідно з інформацією адміністрації КНП «Міська дитяча поліклініка № 7», де малолітня [PERSON] , [INFO] яка мешкає за адресою [ADDRESS] мати уклала декларацію з лікарем 16.09.2019 року, дитина відвідує поліклініку разом з мати [PERSON] . Згідно характеристики [PERSON] , 05.03.2015 року наданої ФОП [PERSON] ( педагога середньої групи) на запит заступника начальника служби у справах дітей Одеської міської ради, повідомлено, що фізичний розвиток дитини відповідає віку. [PERSON] виховується в неповній сімї. Більше прив`язана до батька [PERSON] . Вдома дитина спілкується з батьком, сестрою, дівчинка має охайний вигляд, вихована. Мати не приводила і не забирала дитину, дитина її не згадує. Згідно акту обстеження умов проживання від 27.09.2019 року затвердженого заступником начальника служби у справах дітей ОМР Л.А. Якименко, умови проживання за адресою [ADDRESS] , добрі, квартира суха, чиста, обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. Складається з 2 кімнат, для дитини створені умови -окрема жила кімната, ліжко шафа, письмовий стіл, іграшки. [PERSON] працює головою ЖБК Станкобудівник-1, отримує постійний дохід . Однак станом на 25.03.2021 року керівником ЖБК «Верстатобудівельник- 1» є інша особа, відповідно до копії витягу з ЄДРЮОФОП та ГФ. Згідно листа Одеської міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОМР від 28.10.2019 року [PERSON] має достатній рівень виховного батьківського потенціалу, спроможна виконувати обов`язки виховання, утримання та забезпечення потреб дитини. Проживає у власній квартирі. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , затвердженого 03.12.2019 №2263/01-11, орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне не змінювати фактичне місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] та вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні були допитані свідки, заявлені стороною позивача за первісним позовом, а саме позивач [PERSON] , особа, з якою позивач проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] , старша дочка сторін [PERSON] , брат позивача [PERSON] . Також допитані свідки заявлені стороною позивача за зустрічним позовом, сама позивачка [PERSON] , її мати [PERSON] . Допитаний у якості свідка позивач [PERSON] , повідомив суду, що він проживає з цивільною дружиною в [ADDRESS] .З [PERSON] вони розлучені. З його сторони не виникало питання відібрати дітей. Старша донька [PERSON] вирішила що буде мешкати з батьком, потім, коли почала навчання у технікумі переїхали до мати. Зазначав що матеріально допомагав дітям. [PERSON] донька знаходячись у батька не завжди виявляла бажання повертатись до дому, так як мати дозволяла собі сидіти з подружками, а молодша донька сама собі віддана була і «сиділа» в планшеті. Коли 2 місяці літа дитина молодша була у нього, мати лише цікавилась аліментами. В той час він прийняв рішення що діти повинні жити з ним. Також, мати вигнала старшу доньку з дому, і навіть коли була пожежа у технікумі на [PERSON] , і загинули діти, він як тільки про це стало відомо одразу приїхав на місце пожежі, старша донька вибігла вчасно.Мати навіть не поцікавилась як донька, чи жива після пожежі.Пізніше, до дому на Львівську, 1 приходили якісь люди, погрожували йому, тому він написав заяву до поліції. Додатково повідомив що з цивільною дружиною має спільний бізнес.Зазначив, що з червня 2019 року молодша донька мешкає з ним. Приблизно з цього ж часу і старша донька почала мешкати з батьком.Була проблема у молодшої доньки, у віці 4 роки дитина їла їжу з бутилки з соскою, внаслідок чого не вимовляла деякі букви.Бутько оформив дитину у платний садок, де працювали з дитиною психологи.Старша донька мені відправляла скріншоти спілкування з матір`ю. Коли було засідання комісіі в органі опіки та піклування Малиновської районної адміністрації щодо визначення місця проживання дитини, то навіть до коміссії [PERSON] прийшла з «перегаром».Зазначав суду що молодша донька називає його цивільну дружину [PERSON] -«мамою». Допитана у якості свідка [PERSON] повідомила суду, є цивільною дружиною позивача [PERSON] . Молодшу доньку позивача [PERSON] вона часто бачила, так як батько брав її на вихідні дні до них додому.Чула як дівчинка казала що не хоче їхати до дому до мати, також зазначала що дитина не дотримувалась режиму дня. В червні 2019 роки вони поїхали на море відпочивати, і весь цей час мати не цікавилась де діти. Потім старша донька [PERSON] розповіла, що мати її вигнала з дому.Вони прийняли рішення що діти [PERSON] будуть жити разом з ними. [PERSON] не ходила до дитячого садочка. [PERSON] почала відвідувати приватний дитячий садочок, де з нею займається логопед. Коли старша донька позивача [PERSON] вийшла заміж, то почала мешкати окремо. Зараз у будинку проживають донька [PERSON] та донька позивача [PERSON] 2015 року народження . Допитаний у якості свідка [PERSON] , повідомив суду, що є братом позивача [PERSON] , вони часто спілкуються в селі Троїцьке, де він працює.На вихідні дні він бачить дітей [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] донька [PERSON] називає співмешканку брата мамою. Донька [PERSON] та донька [PERSON] разом відвідують один садочок. З [PERSON] конфліктів не було.Зазначав що [PERSON] сильно ображала старшу доньку. Допитана у якості свідка [PERSON] повідомила суду, що є старшою донькою позивача [PERSON] . Повідомила суду, що її мати [PERSON] знаходиться в неадекватному стані, батько краще піклується про молодшу доньку, її сестру [PERSON] . Батьки розлучились у 2017 році, і вона проживала з батьком з жовтня 2017 до березня 2018 року. Коли вступила до коледжу економіки та права, почала жити з мамою. Коли в неї почалась сесія, мати поїхала до с. Градениці, мати вжила спиртні напої і почала писати їй у грубій формі з ненормативною лексикою щоб вона уходила з дому, після цього вона пішла жити до батька .Зазначала, що в основному за молодшою сестрою доглядала вона, купала її кормила, мати взагалі не приділяла [PERSON] уваги, пиячила кожен день. Раніше мати була оформлена керуючою ОСББ, зараз роботи не має, вживає спиртні напої кожен день, сусіди розказують що співмешкає вона з якимось чоловіком, який її б`є. Окремо зазначила, що вона одружилась 04 березня, що з грудня проживала з хлопцем а мати навіть не знає що вони одружились. Вказувала що з матір`ю не має відносин, періодично остання пише, але до добра це не доводить. Також пояснила, що під час пожежі у будинку [ADDRESS] , що сталася 04 грудня 2019 року, в якій загинули її приятелі - студенти Одеського коледжу економіки, права та готельно-ресторанного бізнесу, де вона навчалася, батько відразу приїхав на місце пожежі, однак матір не приїхала та навіть після пожежі не запитала як самопочуття доньки. Допитана у якості свідка [PERSON] повідомила суду, що вона є сестрою позивача [PERSON] , і приходиться дівчаткам тіткою. Вказувала що з травня червня 2019 року почались якій конфлікти у сім`ї брата. Тому на вихідні почали привозити племінниць. До цього жінка брата не давала дітей навіть на свята. Зараз молодша донька брата мешкає з ним, його цивільною дружиною, її донькою разом, діти відвідують дитячий садочок, також різні гуртки. Старша донька [PERSON] вийшла заміж. Вона чекала щоб мати подзвонила на весілля привітати доньку, але ніхто не дзвонив, навіть коли була пожежа в коледжі мати не дзвонила і не цікавився, як діти. Вказувала що після пожежі з [PERSON] працювали психологи, проводили бесіди. Допитана у якості свідка позивач за зустрічним позовом [PERSON] , зазначила суду, що не бачить свою дитину вже 1,5 року. У літку, будучи у селі у батьків, приїхав батько дитини - забрав дитину до себе, на море. На дзвінки зазначав що дитина то на морі, то він працює, дитину не повернув. У вересні звернулась до поліції, отримала відповідь що необхідно звертатись до суду. Також зверталась до Служби у справах дітей. Через орган опіки та піклування вона дізналась, що дитина відвідує садочок, приїжджала до садочку щоб побачити та забрати дитину, однак дізнавшись, що вона чергує під садочком, дитину перестали водити до садочку. На телефонні дзвінки їй повідомляли що з дитиною все добре, але трубку дитині не давали, роздруківки дзвінків вона не має. До звернення до органів опіки та піклування, приблизно до січня 2020, так як з січня почались суди, вона дзвонила до батька дитини кожного тижня. Проявів насильства до дитини не було. Перешкод для спілкування з батьком не створювала. Зазначала що давала дитину батькові завжди, коли батько по п`ятницях забирав дитину і повертав у неділю, з собою давала молочну суміш. Дитині 3,5 років, дитина «молочна» «кушає молоко з бутилки». Однак батько відучив від бутилки, пояснивши це тим що, дитина ївши з бутилки у цьому віці зіпсувала мову. З моменту, як забрав батько 20 червня 2019 чи 2020 року на 2 тижні на море, дитину не бачить. На даний час [PERSON] офіційно не працевлаштована. Щодо експертизи вона з нею не згодна, їх допитували окремо, а повинні були разом допитувати. Її допитували окремо пояснивши це тим, що не могли до неї додзвонитись. Зі старшою дитиною вона зараз спілкується, коли остання пішла жити до батька вони не спілкувались, однак потім почали спілкуватись таємно, розповіла мені що вже з батьком жити не хоче, і вона вийшла заміж. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , повідомила суду, що [PERSON] її донька, і вона, як бабуся не бачить 1,5 роки онуку [PERSON]. Зазначила що колишній зять [PERSON] не дає спілкуватись з онукою. Спочатку мирним шляхом вирішували питання, він брав дитину на море на тиждень, два потім повертав. Старша онука захотіла жити у батька. Донька повідомила їй, що старша онука розповіла їй що батько захотів щоб мати повернулась, і таким чином він хотів маніпулювати онукою молодшою.Були в неї в селі, приїхав забрати на море, у 3,5 роки забрав дитину на море, це було в червні місяці чи 2019 року чи 2020 року, як був збір урожаю. Вона у с. Троїцьке знайшла няню, потом поїхала на море, чукати дитину, прийшла з подругою [PERSON] на базу шукати онуку [PERSON] ( старша онука) їй повідомили що вони на морі. І потім вони почули що хтось сказав їм що якщо вони ще раз приїдуть на територію бази, то він ( [PERSON] ) візьме руж`є та розстріляє всіх. Вона не перешкоджала спілкуватись з онукою. Вони спілкувались нормально, він навіть був присутній на похоронах чоловіка. Відносини були добрі у мати з дитиною, вона була «на бутилці», домашня дитина, без матері на вулицю навіть не виходила. На виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2020 року про призначення судово-психологічної експертизи, від КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров`я» на адресу суду разом з матеріалами справи надійшли наступні висновки експерта: -висновок експерта №3-20 судово-психологічної експертизи підекспертної [PERSON] , 2015 р.н., від 20.03.2020 року; -висновок експерта №4-20 судово-психологічної експертизи підекспертного [PERSON] , 2080 р.н., від 20.03.2020 року; -висновок експерта №5-20 судово-психологічної експертизи підекспертної [PERSON] , 2015 р.н., від 10.04.2020 року. Висновки складені [PERSON] , експертом-психологом, спеціалістом вищої категорії, головним судовим експертом 1-го кваліфікаційного класу, яка має 26 років експертного стажу. З висновку експерта №3-20 судово-психологічної експертизи підекспертної [PERSON] , 2015 р.н., від 20.03.2020 року вбачається, що «мамою» дитина називає сучасну дружину батька - [PERSON] (на малюнку під час дослідження зобразила як члена сім`ї - «маму [PERSON] »). На питання експерта-психолога чому на малюнках дитини немає «мами [PERSON] » (відповідачки за первісним позовом), дитина відповіла (цитата російською мовою): « [PERSON] - это те, кто любит… она ко мне не приходит… я не хочу с ней жить, мне с ней плохо… мне с ней страшно… она меня била…». Розмова про матір (відповідачку [PERSON] ) викликає у дитини сильну напругу, тривогу, страх. Слово «мама» дитина по відношенню до [PERSON] дитина не промовляє, застосовуючи займенник «она». Експерт зазначив, що увага, пам`ять, мислення, мовний розвиток, інтелект відповідають нормі. Фігура батька (позивача) є підтримуючою, ідентифікується з почуттям безпеки, захищеності. Крім того, експерт-психолог зазначив, що зараз [PERSON] знаходиться в найбільш комфортній сімейній обстановці, де головною підтримуючою для неї фігурою є батько. У разі позбавлення дитини цього існуючого сімейного контексту, може виникнути небезпека серйозної психтравматизації дитини, що може потягти за собою порушення її психічного здоров`я. Психологом не рекомендована участь [PERSON] в судовому засіданні. З висновку експерта №4-20 судово-психологічної експертизи підекспертного [PERSON] , 1980 р.н., від 20.03.2020 року вбачається, що особистість підекспертного [PERSON] інтелектуально та емоційно зріла, може піклуватися про дитину, забезпечувати її безпеку та повноцінний психічний розвиток. Підекспертний виявляє розумну гнучкість міжособистих відносин, здатний до перебудови ситуації контакту в залежності від умов та особливостей ситуації ( в тому числі і сімейної) та її учасників, виявляє комплекс необхідних особистисних проявів , характерних для дорослої врівноваженої людини, що може піклуватися про дитину, забезпечувати її безпеку та повноцінний психічний розвиток. З висновку експерта №5-20 судово-психологічної експертизи підекспертної [PERSON] , 1981 р.н., від 10.04.2020 року вбачається, що мати дитини характеризується комплексом індивідуально-психологічних особливостей, які узагальнено можна кваліфікувати як виразну акцентуацію (загострення) характеру з перевагою істеро-нестійких рис. Мати не враховує переваги, важливі та необхідні для маленької доньки [PERSON] , для її спокою, врівноваженості, психічної гармонії, її бажань та переконань, виявляє певну рентність власних установок та потреб, не допускає можливість перебудови ситуації контакту з колишнім чоловіком заради дитини. Відношення до колишнього чоловіка [PERSON] - ненависть. З старшою донькою [PERSON] у матері конфліктні відносини, їй не подобається поведінка доньки, та доля старшої доньки матір не турбує, а остання каже, що «це її власна справа». На теперішній час позиція [PERSON] в ситуації, що досліджується у справі, така, що вона може суттєво завадити психічному розвитку доньки [PERSON] .Тип конфлікту між колишнім подружжям- сімейний конфлікт, з дисгармонічною негативною взаємодією, наростанням психологічної напруги та виникненням постійного занепокоєння у дітей. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 червня 2021 року клопотання представника [PERSON] про призначення повторної експертизи було залишено без задоволення як необґрунтоване. Суд наголошує, що існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст.51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї (ч.6 ст.7 СК України). Згідно ч.ч.7, 8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до статті 3, статті 18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 02 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до частини 2 статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у пункті 1 статті 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною 4 статті 150 СК України, батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 статті 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Отже, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Частинами 1, 2 статті 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17). При визначенні місця проживання дитини судами необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина має бути розлучена зі своєю матір`ю, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку іншим обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява N 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі N 377/128/18 (провадження N 61-44680св18) зазначено, що "тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку". У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі N 402/428/16-ц (провадження N 14-327цс18) зроблено висновок, що "Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону N 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей". Суд звертає увагу, що за зустрічним позовом [PERSON] заявила позовну вимогу про негайне відбирання малолітньої дитини [PERSON] у батька [PERSON] та встановлення місця проживання дитини, однак висновок органу опіки та піклування з цього питання в розпорядження суду не наданий, доказів звернення до органу опіки та піклування з заявою про надання висновку з цього питання та надання органу опіки та піклування документів стороною позивачки за зустрічним позовом не надано, з клопотанням про витребування висновку від органу опіки та піклування не зверталася. На необхідність складання відповідного висновку органу опіки та піклування за зустрічним позовом звертає увагу Верховний Суд в постанові від 23 грудня 2020 року, справа №712/11527/17, провадження №61-18882св19. З огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства суд позбавлений можливості самостійно витребувати висновок з цього питання за власної ініціативи. Таким чином, з`ясувавши обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні та оцінені на предмет їх належності, допустимості та достовірності, суд,

Outcome: partial