Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі Банк) 12 вересня 2019 року звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між Банком та [PERSON] 23 вересня 2011 року укладено договір про надання кредиту у формі договору приєднання, умови якого встановлені в стандартній формі, а саме в "Умовах та правилах надання банківських послуг" та "Тарифах Банку", шляхом підписання останнім заяви про приєднання до згаданих Умов і правил. [PERSON] , отримавши кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 09 липня 2019 року заборгував 33873,04 грн, у тому числі 913,04 грн заборгованості за тілом кредиту, 11503,43 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту, 17817,38 грн нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 1550,00 грн заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1589,19 грн штрафу (процентна складова). Банк просить стягнути із [PERSON] 33873,04 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Ухвалою Ратнівського районного суду Волинської області від 19.09.20 дану справу прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Ухвалою від 20.02.20 вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 03.11.20 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 01 грудня 2020 року. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач у поданій письмовій заяві просив справу розглядати за відсутності його представника. Представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про відкладення судового розгляду з огляду на діючий у країні карантин. Однак, беручи до уваги правову позицію Верховного Суду, викладену в Постанові КГС від 15.10.2020 №922/2575/19, суд відмовив у задоволенні вказаного клопотання, враховуючи строки розгляду справи, а також те, що саме по собі оголошення карантину не зупиняє роботи судів, представник відповідача не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, проте таким правом не скористався. \~ \~ \~ \~Позов до задоволення не підлягає. \~ \~ \~ \~Судом установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 509 ЦК\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома. Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, споживач ознайомлений з ними та погодився на їх застосування, особливо за умов коли ці Умови та Тарифи постійно змінюються. Згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у "Приватбанку" [PERSON] 23 вересня 2011 року під підпис підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, умовами обслуговування та кредитування складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Вказана анкета-заява містить у собі лише особисті дані відповідача. Будь-яких даних про суму кредиту, відсоткову ставку за користування кредитом, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, конкретного виду кредитної картки Універсальна, яку бажає отримати заявник, дати її видачі та строку дії, анкета-заява не містить. Як стверджено наданим Банком розрахунком боржник свого зобов`язання за договором не виконав. Так, станом на 09 липня 2019 року відповідач заборгував 33873,04 грн, у тому числі 913,04 грн заборгованості за тілом кредиту, 11503,43 заборгованості за простроченим тілом кредиту, 17817,38 грн нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 1550,00 грн заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також 500 грн штрафу (фіксована частина) та 1589,19 грн штрафу (процентна складова). Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою\~статті 89 ЦПК\~встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Шляхом перегляду офіційного вебсайту Банку за посиланням https://privatbank.ua/terms встановлено, що до матеріалів справи додано Умови та правила надання банківських послуг в редакції, опублікованій на сайті. Однак суд констатує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що саме з цими Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку ознайомився [PERSON] при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у КБ "Приватбанк". Банк також не вказав, якою кредитною карткою користувався відповідач. Наданий АТ КБ "Приватбанком" витяг щодо кредитних карт "Універсальна" містить відомості про тарифи за користування картками "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна contract", "Універсальна gold", які між собою різняться. У заяві-анкеті позичальника відсутні відомості про вартість кредиту: процентну ставку, обов`язкові строкові платежі, розмір пені та штрафів тощо. Вказаний документ не містить і строку повернення кредиту. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/1480/17-ц, яку ухвалено з приводу подібних правовідносин, Велика Палата Верховного Суду вказала, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Надані позивачем Правила надання банківських послуг "Приватбанку", з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ "Приватбанк" не повернуті, Велика Палата Верховного Суду погоджується, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Беручи до уваги встановлені обставини у справі, аналізуючи законодавство та правову позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, стягнути, зокрема пеню та штрафи відповідно до п. 2.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг. При цьому, судом встановлено, що Банк, визначаючи кредитну заборгованість, до тіла кредиту зарахував не тільки кошти, які фактично були отримані боржником, але і списані з ініціативи банку за рахунок кредитних коштів "Страхові платежі за договором "Страхування кредитного ліміту", щомісячний платіж за страховку "Захист на кожен день", хоча в підписаній відповідачем заяві не передбачено таких платежів та не визначено права банку здійснювати самостійне списання з карткового рахунку за рахунок кредитних коштів зазначених платежів. У такому ж порядку банком списувались проценти, пеня, внаслідок чого Банк необґрунтовано збільшив заборгованість за тілом кредиту. Вказане підтверджується виписками по рахунку за період з 26.09.2014 по 01.03.2020 (а.с. 219-222). Варто зазначити, що автоматичне списання коштів на погашення процентів, пені, штрафів, у разі виникнення заборгованості, передбачене Умовами і Правилами надання банківських послуг, які відповідачем не підписані, тому не можуть застосовуватись. З виписки\~по рахунку\~за період\~ з\~26.09.2014\~по 01.03.2020\~судом встановлено,\~що відповідач\~користувався платіжною\~карткою,\~зокрема використав\~кредитних коштів\~на суму\~8166,45\~грн та\~повернув 15564,80\~грн. Тобто, фактично отримані кошти позичальником повернуто. Враховуючи, що позивачем не доведені обставини щодо наявності підстав для нарахування процентів за користування кредитними коштами, неустойки за невиконання умов договору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення із відповідача фактично отриманих коштів банку, оскільки наявність боргу не підтверджена. Беручи до уваги встановлені обставини у справі, аналізуючи законодавство та правову позицію Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed