Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-14 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВАКАНДА» про 1) визнання недійсним договір 9 про відступлення прав вимоги від 02.04.2019, який був між АТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» щодо відступлення права вимоги по кредитному договору №63-08-И/33-С від 03.04.2008; 2) визнання недійсним, укладений 02.04.2019 між АТ Банк «Фінанси та Кредит» та «Фінансова компанія «Арагон» договір про відступлення прав вимоги, посвідченого нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., зареєстровано в реєстрі за №253, за договором іпотеки, який посвідчений 03.04.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., зареєстровано в реєстрі за №686; 3) визнання недійсним, укладений 20.09.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВАКАНДА» договір про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., зареєстровано в реєстрі за №774, іпотечним договором, посвідченим Степаненко Д.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 03.04.2008 за реєстровим №686; 4) скасування запису про іпотеку №32454701 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого іпотеко держателем визначене ТОВ «ВАКАНДА». В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що 03.04.2008 між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №63-08-И/33-С, відповідно до умов якого [PERSON] надано грошові кошти в розмірі 80 000,00 дол. зі сплатою за користування кредитними ресурсами процентів у розмірі 8 (вісім) відсотків річних строком до 31.03.2028. Відповідно до п. 2.3 кредитного договору кредитні кошти, які отримані [PERSON] були використані для придбання 1-кімнатної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,6 кв. м, житловою площею-17,3 кв. м. 03.04.2008 року між ПAT Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений, в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, іпотечний договір, який посвідчений призваним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., зареєстровано в реєстрі за №686. Згідно з п. 1 іпотечного договору предметом іпотеки є 1-кімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,6 кв.м, житловою площею-17,3 кв. м. Згідно п. 5 іпотечного договору, сторони домовились, що ринкова вартість предмета іпотеки становить 431 270,00 грн, ліквідаційна вартість 388 143,00 грн. 03.04.2008 року ПAT Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] , в якості забезпечення виконання зобов`язань по кредитному договору, був укладений договір поруки №63-08-П/33-С. Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов`язань за кредитним договором. 11.03.2019 року по результату проведення аукціону щодо продажу лоту №F07GL40804, до складу якого входив кредитний портфель, що складався з прав вимоги за 29 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою. До складу проданого кредитного портфелю входив також кредитний договір, який був укладений з [PERSON] . Продаж лоту відбувся за ціною 8 501 267,00 грн, що підтверджується протоколом електронного аукціону №UA-EA-2019-02-05-000005-b від 11.03.2019. 02.04.2019 року між ПAT Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» був укладений договір 9 про відступлення прав вимоги. Згідно з п. 1 договору відступлення прав вимоги ПAT Банк «Фінанси та Кредит» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» належні ПAT Банк «Фінанси та Кредит», а ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» набуває права вимоги до позичальника, поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, з урахуванням всіх змін, доповнень та додатків до них, згідно з реєстру у Додатку 1 до цього Договору. ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» сплачує ПAT Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти в сумі та у порядку, визначених цим договором. Відповідно до п. 2 договору відступлення прав вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання ПAT Банк «Фінанси та Кредит» у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього Договору набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у Додатку 1 до цього Договору. Розмір прав вимоги, які переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», вказаний у Додатку 1 до цього Договору. Права кредитора за Основним договором переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права нарахування процентів за користування Боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржника, що надані Банку відповідно до умов Основного договору. Вартість відступлення прав вимоги за Основними договорами відповідно до цього Договору сплачена ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» в межах оплати вартості відступлення прав вимоги за основними зобов`язаннями та договорами забезпечення, права вимоги за якими відступлено ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» відповідно до договорів відступлення прав вимоги, укладених на підставі протоколу електронних торгів №UA- ЕА-2019-02-05-000005-b від 11.03.2019 та входить до сплаченої відповідачем-2 ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» відповідачу-1 ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», суми 8 501 267,00 грн. 02.04.2019 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» був укладений договір про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.M., зареєстровано в реєстрі за №253, за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., зареєстровано в реєстрі за №686. Відповідно до п.1.1 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки сторони погодили, що за своєю природою даний Договір є правочином з передання Банком шляхом продажу прав вимоги за Договором іпотеки, зазначеному у Додатку 1 до даного Договору, Новому Іпотекодержателю (відступлення права вимоги). П. 2.1 договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки передбачено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, і зв`язку з укладенням Сторонами 02.04.2019 Договору відступлення прав вимоги, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами застави та договорами поруки відповідно до підписаного реєстру договорів. Первісний Іпотекодержатель відступає та передає, а Новий Іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав, належних Первісному Іпотекодержателю за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічений у Додатку 1 до цього Договору. Новий іпоеткодержатель сплатив Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. П. 2.2 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки передбачено, що за цим договором Новий іпотекодержатель в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів відповідно до п. 4.1 цього Договору, набуває наступні права Первісного Іпотекодержателя за Договором іпотеки, а саме: одержати, переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця, у порядку визначеному Договором іпотеки задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій тощо), що випливають з умов кредитних договорів та/або Договору іпотеки, за рахунок майна, вказаного у Додатку 1 до даного Договору. Права Банку за Договором іпотеки переходять до Нового Іпотекодержателя відповідно до цього Договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги. Згідно з п. 4.1 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки вартість відступлення Прав вимоги за договором іпотеки сплачена Новим Іпотекодержателем в межах оплати вартості відступлення прав вимоги за основними зобов`язаннями та договорами забезпечення, права вимоги за якими відступлено Банком Новому Іпотекодержателю відповідно до договорів про відступлення прав вимоги, укладених на підставі протоколу електронних торгів № UA-EA-2019-02-05-000005-b від 11.03.2019 та входить до сплаченої Новим Іпотекодержателем Банку в суми 8 501 267,00 грн. За таких обставин, позивач вважає оспорюваний договір про відступлення прав вимоги та договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки є саме договором факторингу, оскільки відступлення права вимоги у даному випадку відбувалось в обмін на грошові кошти за плату у вигляді дисконту, який виражається у сплаті 293 147, 00 грн. (визначена шляхом поділу вартості придбаного кредитного портфелю за ціною 8 501 267,00 грн, на 29 - кількість кредитних договорів, що входять до складу придбаного кредитного портфелю) з можливістю стягнення боргу по кредитному договору [PERSON] в сумі 2 205 442,77 грн та з можливістю звернення стягнення на предмет іпотеки (1-кімнатну квартиру, розташованої за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,6 кв. м, житловою площею-17,3 кв. м) в сумі 899 668,73 грн. Таким чином, позивач вважає, що зміст договору про відступлення прав вимоги та зміст договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки суперечать вимогам Цивільного кодексу України, оскільки такі правочини є договорами факторингу, а не договорами відступлення прав вимоги. Крім того, предметом договору відступлення прав вимоги та договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки як договорів факторингу, виходячи зі змісту положень з ч. 1 ст. 1077 ЦК України (за договором факторингу є виключно право грошової, а не будь-якої майнової), не можуть бути вимоги за договором поруки та за договором іпотеки. Також, позивачі зазначили, що 20.09.2019 року між ТОВ "ФК "Арагон" та ТОВ "Ваканда" було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 03.04.2008 року, за умовами якого передача прав за договором іпотеки здійснюється у зв`язку з частковим виконанням новим Іпотекодержателем своїх зобов`язань як Поручителя за договором поруки № 08/07-п від 08.07.2019 року, укладеним між ТОВ "ФК "Арагон" та ТОВ "Ваканда", предметом якого є погашення заборгованості відповідно до кредитного договору № 63-08-И/33-С від 03.04.2008 року. Разом з тим, позивачі вважають, шо укладений договір суперечить вимогам п. 3 ч. 1 ст. 512 та ч. 1 та ч. 2 ст. 556 ЦК України, оскільки відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим 03.04.2008 року приватним нотаріусом Степаненко Д.В. за реєстровим № 686 на користь ТОВ "Ваканда", може відбутися у зв`язку із повним погашенням вказаним підприємством, як поручителем, заборгованості по кредитному договору № 63-08-И/33-С від 03.04.2008 року, а не часткового погашення заборгованості по зазначеному кредитному договору. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21.12.2019 відкрито спрощене позовне провадження. 17.02.2020 представником відповідача ТОВ «ФК «АРАГОН» надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що не погоджується з позовними вимогами, оскільки оскаржувані договори про відступлення прав вимоги є необгрунтованими та безпідставними, оскільки при укладенні спірних договорів відповідачі керувались положеннями статей 512,513,514 ЦК України. Договір про відступлення прав вимоги №9 від 02.04.2019 року та договір відступлення прав вимоги від 02.04.2019, реєстровий №253 за договором іпотеки вчинені у відповідності до діючого законодавства та не є договорами факторингу, а позивачі допустилися помилки у визначенні природи правовідносин між суб`єктами оспорюваного договору та не вірно визначили норми законодавства, які їх регулюють. 05.03.2020 ТОВ «ВАКАНДА» надано відзив на позовну заяву, в якому відповідач вказує, що позовні вимоги про визнання недійсними договору від 20.09.2019 року про відступлення прав вимоги за іпотечним договором є безпідставними, оскільки при укладенні спірного договору відповідачі керувались положеннями статей 512, 513, 514, 553-556 ЦК України і доказів зворотному позивачі не надали. Крім того, зазначає, що у позивачів відсутні правові підстави для визнання недійсним договору від 20.09.2019 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, оскільки зазначений договір укладений на підставі чинного договору поруки № 08/07-п від 08.07.2019. 23.03.2020 від представника [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] надійшла за допомогою поштового зв`язку до канцелярії суду заява, відповідно до якої останній просив здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24.03.2020 в задоволенні заяви [PERSON] відмовлено. Враховуючи те, що дана справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного позовного провадження як малозначна справа, то суд не знаходить підстав для розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначення підготовчого судового засідання в справі. 01.04.2020 представником позивачів надано відповідь на відзив, відповідно до якого зазначив, що укладений 02.04.2019 між відповідачами договір 9 про відступлення прав вимоги по кредитному договору 63-08-И/33-С від 03.04.2008 та договір про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., зареєстровано в реєстрі за №253, за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., зареєстровано в реєстрі за №686, за своєю юридичною природою (незважаючи на їх назви як договори відступлення права вимоги) є договором факторингу. Крім того, цесія (уступка права вимоги) є одним з обов`язкових елементів відносин факторингу. Проте самі по собі назви оспорюваних у даній справі договорів не змінює їх правової природи. 24.04.2020 ТОВ «ФК «АРАГОН» надано заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України, в яких зазначає, що позивачами не наведено специфічних ознак, визначених Великою Палатою Верховного Суду, які би свідчили, що за правовою природою, оскаржувані договори є договорами факторингу, та водночас не спростовано аргументів відповідача-2, наведених у відзиві на позов, про те, що оскаржувані договори переуступки прав вимоги не мають ознак притаманних договору факторингу, оскільки різняться за певними критеріями: за предметом договорів, за формою вчинення договорів, за суб`єктним складом правочинів та за метою їх укладення. 03.09.2020 від представника позивача [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] за допомогою поштового зв`язку надійшла заява про забезпечення позову, відповідно до якої останній просить постановити ухвалу, якою заборонити суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам та іншим органам з належними повноваженнями, провадити будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації права власності на 1-кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,6 кв. м, житловою площею 17,3 кв. м. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 09.09.2020 заяву [PERSON] , який діє в інтересах позивача [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] та [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», ТОВ «ВАКАНДА» про визнання недійсними договорів задоволено. Заборонено суб`єктам державної реєстрації, державним реєстраторам та іншим органам з належними повноваженнями, провадити будь-які реєстраційні дії щодо державної реєстрації права власності на 1-кімнатну квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 32,6 кв. м, житловою площею 17,3 кв. м. Вказана ухвала обґрунтована тим, що відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6-605 цс16 від 25.05.2016, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до наступного. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 03.04.2008 року між ВАТ «Банк "Фінанси та Кредит", правонаступником якого є ПАТ Банк "Фінанси та Кредит" (Відповідач -1) та [PERSON] (Позивач -1) був укладений кредитний договір № 63-08-И/33-С, згідно з яким позивач -1 отримав кредит у розмірі 80 000 доларів США строком до 31.03.2028 року на купівлю нерухомості (квартири). На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 03.04.2008 року між ВАТ «Банк "Фінанси та Кредит" та [PERSON] укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., зареєстрований в реєстрі за № 686, відповідно до якого позивач-1 надав банку в іпотеку квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] . Також, 03.04.2008 року між ВАТ «Банк "Фінанси та Кредит", [PERSON] та [PERSON] (позивач - 2) було укладено договір поруки № 63-08-П/33-С. 02.04.2019 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ "ФК "АРАГОН" (Відповідач - 2) було укладено договір про відступлення прав вимоги № 9 за яким новому кредитору, ТОВ "ФК "АРАГОН", були передані права вимоги за кредитним договором № 63-08-И/33-С від 03.04.2008 року та договором поруки № 63-08-П/33-С від 03.04.2008 року. Цього ж дня між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ "ФК "АРАГОН" було укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 03 квітня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., зареєстрованим в реєстрі за № 686, згідно якого до нового іпотекодержателя - ТОВ "ФК "АРАГОН" перейшло право вимоги за вказаним іпотечним договором. Підставою для укладення договорів про відступлення прав вимоги стала перемога ТОВ "ФК "АРАГОН" на електронному аукціоні щодо продажу майновий прав, активів ПАТ "Банк «Фінанси та Кредит» від 11 вересня 2019 року. Продаж майнових прав ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» на відкритих електронних торгах був здійснений на підставі рішення № 2815 від 03.07.2017 року Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про затвердження умов продажу активів ПАТ Банк "Фінанси та Кредит". Зазначений електронний аукціон відбувся в межах процедури ліквідації Приватного акціонерного товариства " Банк «Фінанси та Кредит», яка відповідно до рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2417 від 22.09.2019 року продовжила строки здійснення процедури ліквідації ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» до 17 грудня 2020 року включно. Результати електронного аукціону, який відбувся 11 вересня 2019 року були відображені в протоколі №UA-EA-2019-02-15-000005-b від 11 вересня 2019 року. Згідно протоколу, предметом аукціону був кредитний портфель, що складається з прав вимоги за 29 кредитними договорами, що забезпечені іпотекою. До складу проданого кредитного портфелю входили також вимоги за кредитним договором № 63-08-И/33-С від 03.04.2008 року, укладеним між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] . За результатами аукціону переможцем стало Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "АРАГОН", яке придбало майнові права за 8 501 267,00 гривень. 02.04.2019 року між ПAT Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» був укладений договір 9 про відступлення прав вимоги. Згідно з п. 1 договору відступлення прав вимоги ПAT Банк «Фінанси та Кредит» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» належні ПAT Банк «Фінанси та Кредит», а ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» набуває права вимоги до позичальника, поручителів, зазначених у Додатку 1 до цього Договору, з урахуванням всіх змін, доповнень та додатків до них, згідно з реєстру у Додатку 1 до цього Договору. ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» сплачує ПAT Банк «Фінанси та Кредит» грошові кошти в сумі та у порядку, визначених цим договором. Відповідно до п. 2 договору відступлення прав вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання ПAT Банк «Фінанси та Кредит» у повному обсязі коштів, відповідно до п. 4 цього Договору набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи право вимагати належного виконання Боржниками зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів, вказаних у Додатку 1 до цього Договору. Розмір прав вимоги, які переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», вказаний у Додатку 1 до цього Договору. Права кредитора за Основним договором переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Арагон», у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права нарахування процентів за користування Боржниками кредитними коштами та права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржника, що надані Банку відповідно до умов Основного договору. Вартість відступлення прав вимоги за Основними договорами відповідно до цього Договору сплачена ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» в межах оплати вартості відступлення прав вимоги за основними зобов`язаннями та договорами забезпечення, права вимоги за якими відступлено ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» відповідно до договорів відступлення прав вимоги, укладених на підставі протоколу електронних торгів №UA- ЕА-2019-02-05-000005-b від 11.03.2019 та входить до сплаченої відповідачем-2 ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» відповідачу-1 ПАТ Банк «Фінанси та Кредит», суми 8 501 267,00 грн. 02.04.2019 року між ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Фінансова компанія «Арагон» був укладений договір про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.M., зареєстровано в реєстрі за №253, за договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В., зареєстровано в реєстрі за №686. Відповідно до п.1.1 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки сторони погодили, що за своєю природою даний Договір є правочином з передання Банком шляхом продажу прав вимоги за Договором іпотеки, зазначеному у Додатку 1 до даного Договору, Новому Іпотекодержателю (відступлення права вимоги). П. 2.1 договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки передбачено, що у порядку та на умовах, визначених цим Договором, і зв`язку з укладенням Сторонами 02.04.2019 Договору відступлення прав вимоги, предметом якого є відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами застави та договорами поруки відповідно до підписаного реєстру договорів. Первісний Іпотекодержатель відступає та передає, а Новий Іпотекодержатель приймає та набуває всіх прав, належних Первісному Іпотекодержателю за договором іпотеки, який забезпечує виконання зобов`язань за кредитними договорами та перелічений у Додатку 1 до цього Договору. Новий іпоеткодержатель сплатив Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором. П. 2.2 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки передбачено, що за цим договором Новий іпотекодержатель в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів відповідно до п. 4.1 цього Договору, набуває наступні права Первісного Іпотекодержателя за Договором іпотеки, а саме: одержати, переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця, у порядку визначеному Договором іпотеки задоволення всіх своїх вимог (повернення суми основної заборгованості, сплати нарахованих процентів, комісій тощо), що випливають з умов кредитних договорів та/або Договору іпотеки, за рахунок майна, вказаного у Додатку 1 до даного Договору. Права Банку за Договором іпотеки переходять до Нового Іпотекодержателя відповідно до цього Договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги. Згідно з п. 4.1 договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки вартість відступлення Прав вимоги за договором іпотеки сплачена Новим Іпотекодержателем в межах оплати вартості відступлення прав вимоги за основними зобов`язаннями та договорами забезпечення, права вимоги за якими відступлено Банком Новому Іпотекодержателю відповідно до договорів про відступлення прав вимоги, укладених на підставі протоколу електронних торгів № UA-EA-2019-02-05-000005-b від 11.03.2019 та входить до сплаченої Новим Іпотекодержателем Банку в суми 8 501 267,00 грн. Звертаючись до суду з позовом, позивачі, як на підставу для визнання вищенаведених договорів недійсними, посилалися на те, що зміст договору про відступлення прав вимоги та зміст договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки суперечать вимогам Цивільного кодексу України, оскільки оспорювані правочини є фактично договорами факторингу. Так, згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. При цьому, положеннями ст.ст. 1078, 1079 ЦК України регламентовано, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. В свою чергу, відповідно до ч.3 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Положеннями ст. 512 та ч.1 ст. 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним прав іншій особі за правочином (відступлення прав вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, слід зазначити, що договір відступлення прав вимоги може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов`язок нового кредитора надати первісному кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги, і чинний Цивільний кодекс України такого не забороняє. Нормами ЦК України не встановлено заборони щодо платності договору цесії, сторони самі визначають оплатний він чи безоплатний. Якщо договір цесії є оплатним, то до нього застосовуються положення про договір купівлі-продажу, а якщо - безоплатний, то застосовуються положення про договір дарування. Так, як вбачається, текст укладених між відповідачами договорів не містять жодних посилання на факторинг, а сама його термінологія та суть навпаки підтверджує, що між відповідачами було укладено договір про відступлення права вимоги. Також, слід зазначити, що право вимоги було реалізовано в межах процедури ліквідації ПАТ "Банк "Фінанси та кредит". Водночас, Положенням щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 року за № 388 визначено, що за результатами проведення відкритих торгів (аукціону) банк укладає із переможцем договір купівлі-продажу майна (активу). З огляду на вказане, вбачається, що між Банком (первинним кредитором) та ТОВ "ФК "Арагон" (новим кредитором) укладено саме договори відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, які за своєю правовою природою є договорами купівлі-продажу майнового права, укладеним банком під час розпродажу активів у процедурі ліквідації з метою розрахунку з кредиторами. При цьому, як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 16.03.2021 року у справі № 906/1174/18, з огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові у справі № 906/1174/18, слід відступити від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31.10.2018 року у справі № 465/646/11, конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації. За вказаних обставин, виходячи з аналізу вищезазначених правових норм у сукупності з наданими сторонами спору доказами, а також оцінюючи відмінності між договором відступлення права вимоги і договором факторингу, суд приходить до висновку, що спірні договори укладено у відповідності до ч.3 ст. 656, ст.ст. 512-516 ЦК України, а тому вказані договори не є договорами факторингу, не передбачають надання фінансових послуг новим кредитором первісному кредитору щодо стягнення боргу з боржника саме на користь банку, та у зв`язку з цим не підпадають під дію Закону України «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг». Щодо вимог про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги від 20.09.2019 року та скасування запису про іпотеку №32454701 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого іпотеко держателем визначене Товариство з обмеженою відповідальністю «ВАКАНДА», слід зазначити наступне. Як встановлено судом, 08.07.2019 року між ТОВ "ФК "АРАГОН" та ТОВ "ВАКАНДА" було укладено договір поруки № 08/07, предметом якого є погашення заборгованості відповідно до Кредитного договору №63-08-И/33-С від 03.04.2008 року, за яким позичальником/боржником є позивач [PERSON] . За умовами договору поруки від 08.07.2019 року ТОВ "ВАКАНДА" поручилося перед ТОВ "ФК "АРАГОН" за належне виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань за договором про надання кредиту, в обсязі та на умовах передбачених даним договором поруки. При цьому, за вказаним договором поруки ТОВ "ВАКАНДА" погасило кредитну заборгованість [PERSON] у розмірі 750 000 грн. 20.09.2019 року між ТОВ "ФК "Арагон" та ТОВ "Ваканда" було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Степаненко Д.В. 03.04.2008 року, із змісту якого вбачається, що підставою для його укладення та переходу до ТОВ "Ваканда" прав та обов`язків іпотекодержателя є договір поруки № 08/07-п від 08.07.2019 року, за яким ТОВ "Ваканда" сплатило грошові кошти в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 63-08-И/33-С від 03.04.2008 року. Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання вищевказаного договору недійсним, позивачі, як на підставу для його задоволення, посилалися на те, що укладений договір суперечить вимогам п. 3 ч. 1 ст. 512 та ч. 1 та ч. 2 ст. 556 ЦК України, оскільки відступлення прав вимоги за іпотечним договором, посвідченим 03.04.2008 року приватним нотаріусом Степаненко Д.В. за реєстровим № 686 на користь ТОВ "Ваканда", може відбутися у зв`язку із повним погашенням вказаним підприємством, як поручителем, заборгованості по кредитному договору № 63-08-И/33-С від 03.04.2008 року, а не частковим погашенням заборгованості по зазначеному кредитному договору. У свою чергу, положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Тобто, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. З обставин справи вбачається, що позивачі не оскаржують та не оскаржували договір поруки № 08/07-п від 08.07.2019 року, відповідно цей договір є чинним та в силу ст. 204 ЦК України, є правомірним, а тому ТОВ «ВАКАНДА» є новим іпотекодержателем у зобов`язанні, до якого перейшли всі права первісного іпотекодержателя в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу, в порядку передбаченому ст.ст. 512-517 ЦК України. Також, слід зазначити, що відповідно до положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або в повному обсязі. Згідно із ч. 2 ст. 556 ЦК України, після виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обов`язок боржника. До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора в цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Отже, з урахуванням положень ч. 2 ст. 556 ЦК України наслідком виконання поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою, є заміна кредитора у зобов`язанні. Згідно з ч.І ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Підтвердженням цього є також норма ч. 1 ст. 512 ЦК України, якою встановлено вичерпний перелік підстав заміни кредитора у зобов`язанні, серед яких передбачено і виконання обов`язку боржника поручителем. Оскільки перехід до поручителя прав кредитора у зобов`язанні після виконання ним обов`язку боржника відбувається в силу прямої вказівки в законі, будь-яких інших дій для переходу такого права вчиняти не потрібно. При цьому слід мати на увазі, що обсяг прав кредитора, які переходять до поручителя у такому випадку, повинен відповідати обсягу задоволених ним вимог кредитора за основним зобов`язанням. Як вже зазначалося вище, оскаржуваний договір від 20.09.2019 року про відступлення прав вимоги за іпотечним договором був укладений в зв`язку з виконанням ТОВ "ВАКАНДА" своїх зобов`язань, як поручителем, за договором поруки № 08/07-п від 08.07.2019 року у розмірі 750 000 гривень. На підставі цього договору до поручителя ТОВ "ВАКАНДА" перейшли права кредитора ТОВ "ФК "АРАГОН" за іпотечним договором від 03.04.2008 року, реєстровий № 686, оскільки сума сплачена поручителем за договором поруки перевищує вартість предмета іпотеки, що підтверджується звітом про оцінку майна № 5524 від 14.06.2019 року згідно якого вартість іпотечного майна, 1-кімнатної квартири розташованої за адресою: [ADDRESS] , становить 700 613,00 сімсот тисяч шістсот тринадцять гривень 00 коп. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору від 20.09.2019 року про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, оскільки зазначений договір укладений на підставі чинного договору поруки № 08/07-п від 08.07.2019 року, а при укладенні договору спірного договору відповідачі керувались положеннями статей 512, 513, 514, 553-556 ЦК України і доказів зворотного позивачі не надали. Також, оскільки позивачами не доведено наявність підстав для визнання недійним договору від 20.09.2019 року, реєстровий № 774, про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, не підлягає задоволенню і вимога позивачів про скасування запису про іпотеку №32454701 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідно до якого іпотекодержателем визначене ТОВ "ВАКАНДА", оскільки така вимога є похідною від попередньої вимоги позивачів. Крім того, слід зауважити, що положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 17, 26 своєї постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, визначених законом, а особами, які беруть участь у справі про визнання правочинів недійсними є насамперед сторони правочину. Згідно п. 2 вказаної постанови судом необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК України правочин не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Водночас, як вбачається, обґрунтовуючи недійсність спірних договорів, позивачі не зазначили, а також не наали жодного доказу на підтвердження факту не додержання відповідачами вимог ст. 203 ЦК України при укладенні оскаржуваних договорів. У свою чергу, оскаржувані договори були укладені відповідачами з дотриманням вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, а їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором. Також, слід зазначити, що правом оспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як «заінтересовані особи» (статті 215, 216 ЦК України). З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, а також статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (частина третя статті 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Разом з тим, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому, як вже зазначалось вище, ч.1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, з урахуванням цих норм, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачами не доведено, що оспорюваними договорами було порушено їх права, а сама позовна заява містить лише особисте переконання позивачів про те, що оспорювані договори укладені всупереч вимог законодавства. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилаються позивачі, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а будь-які належні докази, які б підтверджували факт порушення відповідачами прав позивачів, відсутні, суд прийшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи викладене та

Outcome: dismissed