Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

20 грудня 2017 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравенського міського суду з позовом до відповідача ПАТ "Шахтоуправління "Донбас", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] енергетики та вугільної промисловості України про стягнення заборгованості із заробітної плати і середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він з 14 квітня 2008 року по 20 липня 2017 року працював у відповідача на посаді гірничого робітника очисного забою з повним робочим днем в шахті. 20 липня 2017 року відповідно до наказу №180 його було звільнено за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України. При звільненні його з роботи, з ним не було здійснено розрахунок по заробітній платі, що є прямим порушенням Конституції України та КЗпП України. На час звільнення відповідач мав заборгованість перед ним по виплаті заробітної плати, яка складає 67 108,16 гривень, що підтверджується довідкою, виданою відповідачем №1573. Однак, він не погоджується із розміром заборгованості, визначеної у довідці, оскільки там зазначено розмір заборгованості по заробітній платі за фактично виконану роботу, проте, відповідно до розрахункових листів по заробітній платі він повинен був здійснити більшу кількість виходів та відповідно отримати за них заробітну плату, а з вини відповідача не залучався до роботи в повному обсязі. Так, відповідно до ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Відтак, розмір його заробітної плати за одну годину становить 48,44, 2/3 від цієї суми - 32,29 гривень. За березень він фактично відпрацював 42 години, заробітна плата за які нараховується в повному обсязі та становить 2 034,48 гривень і 90 годин вимушеного простою, що оплачуються в розмірі 2/3 від окладу і становить 2 906,10 гривень, а отже, заборгованість за березень становить 2 034,48 + 2 906,10 = 4 940,58 гривень. За квітень він фактично відпрацював 12 годин, заробітна плата за які нараховується в повному обсязі та становить 581,28 гривень і 102 години вимушеного простою, що оплачуються в розмірі 2/3 від окладу і становить 3 293,58 гривень, а отже, заборгованість за квітень становить 581,28 + 3 293,58 = 3 874,86 гривень. За травень він фактично відпрацював 24 години, заробітна плата за які нараховується в повному обсязі та становить 1 162,56 гривень і 96 годин вимушеного простою, що оплачуються в розмірі 2/3 від окладу і становить 4 650,24 гривень, а отже, заборгованість за травень становить 1 162,56 + 4 650,24 = 5 812,80 гривень. Таким чином, заборгованість по заробітній платі перед ним становить 75 699,88 гривень. Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 01 січня 2017 року по день фактичного звернення до суду, а саме: по 20 грудня 2017 року. Його середня заробітна плата за червень-липень 2017 року становить 613,37 гривень (23 659,29 + 1 489,07) / 41 робочий день. Загальна кількість робочих днів за період з 01 січня 2017 року по 20 грудня 2017 року становить 242 дня. Отже, затримка розрахунку при його звільненні становить 242 дня, розмір заборгованості, яка підлягає стягненню за несвоєчасно виплачену заробітну плату становить 242 х 613,37 = 148 435,25 гривень. Також, за весь час роботи, з ним не були здійснені розрахунки за роботу в надурочний час. Так, відповідно до ч.1 ст.106 КЗпП за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. Відповідно до виписки з табеля робочого часу ГРОЗ дільниці №2 [PERSON], таб.№ 1220, ш."Щегловська-Глубока", ПАТ "ШУ "Донбас" за період з жовтня 2008 року по липень 2017 року, кількість годин, відпрацьованих понаднормово становить 907 годин 03 хвилини. Отже, 907 годин х (48,44 х 2) = 87 870,16 гривень. Таким чином, заборгованість відповідача становить 75 699,88 (січень-липень 2017 року) + 148 435,25 (середня заробітна плата за час затримки) + 87 870,16 (оплата роботи в надурочний час) = 312 005,29 гривень. Також, у зв'язку із значною затримкою заробітної плати протягом тривалого часу, він відчуває значні моральні страждання, був змушений шукати нову роботу, втратив нормальні життєві зв'язки, оскільки йому довелося змінити місце проживання, його родина змушена була економити на всіх необхідних для нормального життя благах. Свої моральні страждання, спричинені з вини відповідача, оцінює в 70 000,00 гривень. Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 312 005,29 гривень, яка складається із: 75 699,88 (нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з січня 2017 року по липень 2017 року); 148 435,25 гривень (середня заробітна плата за час затримки розрахунку); 87 870,16 гривень (оплата роботи в надурочний час) та 70 000,00 гривень моральної шкоди. Допустити рішення в частині стягнення заробітної плати до негайного виконання. З урахуванням того, що дана справа виникає з трудових відносин, суд розглядає справу в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін, що відповідає вимогам ст.ст.274,279 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просить їх задовільнити. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, 01 лютого 2018 року надіслав відзив на позовну заяву (копію якого направив рекомендованим листом з повідомленням позивачу), в якому зазначив, що позовні вимоги не визнають у повному обсязі, так як вони є незаконними та необґрунтованими. Дійсно, 20 липня 2017 року [PERSON] був звільнений по ст.38 КЗпП України (наказ №180-к від 20 липня 2017 року). ПАТ "ШУ "Донбас" згідно свідоцтва про державну реєстрацію з 12 січня 2004 року зареєстроване в [INFO]. Технічні одиниці ПАТ "ШУ "Донбас" - шахта №22 "Комунарська" та шахта "Щегловська - Глубока", виробничі активи товариства розташовані в м.Макіївка та Жданівка Донецької області. Виробнича діяльність шахтоуправління, на якому працює приблизно 4 500 робітників, нерозривно пов'язана з надрами, а саме: видобутком корисних копалин - кам'яного вугілля. З початком АТО на території Донецької області підприємство не мало можливості виїхати на підконтрольну українській владі територію, оскільки це призвело б до припинення діяльності їх підприємства та безробіттю 4 500 громадян. Крім того, в зв'язку з проведенням АТО на території Донецької області, враховуючи місцезнаходження шахт в містах Жданівка, Макіївка та різновіддаленість місць проживання робітників шахтоуправління, з метою збереження життя та здоров'я працівників, захисту їх законних прав та інтересів, керівником підприємства було прийняте рішення: в разі відсутності на робочому місці працівників шахтоуправління, зумовленого неможливістю вийти на роботу в зв'язку з небезпекою для життя та здоров'я, з 01 серпня 2014 року до закінчення дії обставин, що створюють загрозу життю та здоров'ю, вважати таку відсутність на роботі за поважними причинами і не звільняти таких працівників за прогули по ч.4 ст.40 КЗпП України. Таким чином, на протязі 2014 - 2017 років у всіх працівників ПАТ ШУ "Донбас" маються неодноразові випадки відсутності на робочому місці, які викликані не з вини підприємства і які не можна вважати простоєм. Заробітна плата працівникам підприємства виплачувалася через установи українських банків (зокрема, ПАТ "Діамантбанк", в якому було відкрито розрахунковий рахунок шахтоуправління) у українській національній валюті - гривні. З розрахункового рахунку ПАТ "Діамантбанк" заробітна плата підприємством перераховувалася на карткові рахунки працівників, відкриті в інших українських банках. Однак, згідно рішення Правління НБУ від 22 червня 2017 року №349-рш "Про відклик банківської ліцензії та ліквідації ПАТ "Діамантбанк", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 червня 2017 року №2663 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Діамантбанк" і делегування повноважень ліквідатора банка". Згідно цього рішення розпочато процедуру ліквідації вказаного банка з 24 червня 2017 року по 23 червня 2019 року включно. Тобто, вони з червня 2017 року не мають можливості виплачувати заробітну плату своїм працівникам через ПАТ "Діамантбанк", як здійснювали це до того. Неможливо також не враховувати обставини, які не залежать від волі підприємства і носять глобальний характер, а саме те, що добуте ними вугілля поставлялося на недержавні та державні підприємства, установи, організації, що розташовані на території, підконтрольної Україні, в тому числі на теплові електростанції. Однак, враховуючи загострення ситуації по безпеці в зоні АТО, блокування з лютого 2017 року залізничних шляхів та створення перепон по відвантаженню вугілля залізничним транспортом, на підставі рішення РНБО України від 15 березня 2017 року, було призупинено переміщення вантажу через лінію зіткнення в межах Донецької та Луганської областей. В результаті цього підприємство не має можливості реалізувати видобуте вугілля на територію, підконтрольну органам державної влади України. На підставі ст.116 КЗпП України якщо працівник в день звільнення не працював, то виплата всіх належних при звільненні сум повинна бути виплачена не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про такий розрахунок. Виходячи з трудової книжки, позивач був звільнений 20 липня 2017 року, а з табуляграм за липень 2017 року про нарахування та утримання по заробітній платі позивача, видно, що йому нарахована лише компенсація за невикористану відпустку в сумі 26 885,55 гривень, сума до виплати після утримання обов'язкових платежів - 23 659,29 гривень. Нарахування заробітної плати за робочі виходи в липні 2017 року відсутні, так як позивач на протязі липня 2017 року жодного дня не працював. Таким чином, позивач в день звільнення - 20 липня 2017 року, на робочому місці був відсутній, що ним не заперечується. З 20 липня 2017 року до дня звернення з даним позовом до суду, позивач до них з вимогою про виплату сум при звільненні, не звертався. Крім того, всю заборгованість позивач може отримати тільки в касі підприємства, оскільки у них з червня 2017 року відсутній діючий розрахунковий рахунок. Посилання позивача на ст.117 КЗпП України є безпідставним, оскільки, як видно з позову, є спір про розмір нарахованих підприємством при звільненні сум. Згідно Статуту відповідача, єдиним акціонером та засновником ПАТ "ШУ "Донбас" є держава в особі [PERSON] енергетики та вугільної промисловості України. Вони на протязі багатьох років є завідомо збитковим підприємством, заробітна плата працівникам до березня 2014 року виплачувалася з грошей держпідтримки на часткове покриття собівартості вугільної продукції з загального фонду держбюджету Міненерговугілля України. Останній раз така держпідтримка була виділена на лютий 2014 року, тобто вини підприємства в затримці розрахунку не має. Суми за затримку розрахунку при звільненні не входять в структуру заробітної плати, а отже, на вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні розповсюджується норма про застосування строку позовної давності, тобто тримісячний строк для звернення до суду з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Позивач звернувся до суду з позовом в грудні 2017 року, тобто з пропуском тримісячного строку позовної давності для звернення до суду, що є підставою для відмови в задоволенні даної частини позову. Наведений позивачем в позові розрахунок компенсації за несвоєчасний розрахунок з ним при звільненні не відповідає діючому законодавству, а саме: постанові КМУ №100 від 08 лютого 1995 року - позивач взяв в рахунок середньоденної заробітної плати заробітну плату за червень-липень 2017 року, в той час як слід брати заробітну плату за травень-червень 2017 року. Період, за який він рахує середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні, також не обґрунтований Законом. При наявності підстав для стягнення середньої заробітної плати за затримку розрахунку при звільненні позивача, слід приймати період з 21 липня 2017 року по 20 грудня 2017 року, що становить 107 робочих днів, а не 242, як зазначив позивач. Таким чином, сума середнього заробітку в розмірі 148 435,25 гривень, яку вимагає позивач, є необґрунтованою та стягненню не підлягає. Позовні вимоги про стягнення доплати за роботу в надурочний час знаходження в шахті вважають необґрунтованими, оскільки надані позивачем документи не можуть бути доказами на підставі ст.ст.77-79 ЦПК України. Так, позивачем додано документ під назвою "Виписка із табеля робочого часу ГРОЗ дільниці №2 [PERSON]С.", який містить невідомі дані, складений невідомо ким, не завірений підписами та печатками керівників підприємства, не містить реєстраційний номер та дату видачі. Тобто, ця виписка не може слугувати доказом по справі. Наведений позивачем розрахунок оплати праці в надурочний час також не відповідає діючому законодавству: позивач керується ч.1 ст.206 КЗпП України і застосовує погодинну систему оплати праці, в той час як згідно Положенню про організацію оплати праці працівників шахтоуправління (додаток №7 до колективного договору), для горноробочих очисного забою (ГРОЗ) встанавлюється відрядна система оплати праці, а згідно ч.2 ст.106 КЗпП України при відрядній системі оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата в розмірі 100% тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється по погодинній системі. Позивач в своєму розрахунку за надурочний час за період з жовтня 2008 року по липень 2017 року неправомірно застосовує годинну тарифну ставку в розмірі 48,44 гривень, оскільки за вказаний період годинна тарифна ставка була різна, а тарифна ставка в такому розмірі введена лише з 01 січня 2017 року. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди також необґрунтовані і не підлягають задоволенню в зв'язку з їх недоведеністю. Пояснення позивача про вимушену зміну місця проживання, начебто з вини відповідача, не заслуговує уваги, оскільки місце проживання він змінив, перш за все, в зв'язку з проведенням АТО, постійних бойових дій за місцем попереднього проживання, що є загальновідомим фактом, встановленим на державному рівні. Дані обставини виникли не з вини підприємства, носять глобальний характер, підприємство не може на це вплинути і також несе збитки через ці обставини. Просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомив. 16 лютого 2018 року позивач надав суду відповідь на відзив (копію якої направив рекомендованим листом з повідомленням відповідачу), в якій зазначив, що відповідач у своєму відзиві посилається на те, що

Outcome: approved