Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду дочірнього підприємства "Хмельницький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за участю третьої особи без самостійних вимог Управління праці та соціального захисту населення Хмельницької міської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання увільнити від посадових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу, посилаючись на те, що наказом № 17-к від 31.03.2015 р. ДП «Хмельницький облавтодор» [PERSON] був звільнений з посади водія третього класу у зв`язку із призовом на військову службу за п. 3 ст. 36 КЗпП України. Вважає, що своє звільнення незаконним, оскільки на час проходження військової служби у відповідності до вимог ст. 19 КЗпП України за ним мало зберігатись робоче місце. Починаючи з дати звільнення йому також має бути нарахована середня заробітна плата без нарахування податків та єдиного соціального внеску, відповідно до ст. 119 КЗпП, починаючи з 01.04.2014 р., оскільки громадяни, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, не підлягають звільненню, вони увільняються від роботи, тобто звільняються від виконання посадових обов`язків. Вважає, що відповідач має сплатити позивачу компенсацію за час вимушеного прогулу, починаючи з 31 березня 2015 р. Просить суд поновити пропущений позивачем строк на звернення до суду відповідно до ст. 234 КЗпП України, поновити на посаді водія третього класу ДП дочірнього підприємства "Хмельницький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 березня 2015 року до дня поновлення на роботі, зобов`язати відповідача увільнити його від посадових обов`язків відповідно до п.3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом до військової служби. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, уточнивши позовні вимоги у частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 31.03.2015 року у сумі 121564,80 коп. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, вказавши, що ДП дочірнє підприємство "Хмельницький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" діяло відповідно до вимог трудового законодавства, відповідно до довідки, яка була надана [PERSON] . Хмельницьким військовим комісаріатом та у відповідності до його заяви позивача було звільнено на підставі п.3 ст.36 КЗпП України. Представник відповідача також зазначила, що на підприємстві наявні вакантні посади водіїв, однак [PERSON] не звертався з заявою про прийняття його на роботу. Представник третьої особи без самостійних вимог в судове засідання не прибув, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що наказом № 17-к від 31.03.2015 р. ДП «Хмельницький облавтодор» [PERSON] був звільнений з посади водія третього класу у зв`язку із призовом на військову службу за п. 3 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до довідки Хмельницького об`єднаного міського військового комісаріату Хмельницької області від 28.01.2016 р. № 51 [PERSON] призваний на строкову військову службу 15.04.2015 р. Відповідно до довідки командира військової частини від 1 травня 2015 року [PERSON] проходив військову службу у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України з 2.06.2015 року. Пункт третій ч. 1 ст. 36 КЗпП України у редакції, чинній на час звільнення, підставами припинення трудового договору визначав призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше року. Відповідно до ч. 2 ст. 119 КЗпП України, у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. Частиною третьою ст. 119 КЗпП України, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у редакції чинній на час звільнення позивача, за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання. За громадянами України, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання не більше ніж на один рік. Відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» оголошено та проведено протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб із дня набрання чинності цим Указом. Пунктом два прикінцевих положень Закону України від 20 травня 2014 року № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» поширено частину 3 ст. 119 у редакції цього Закону на громадян України, які, починаючи з 18 березня 2014 року, були призвані на військову службу на підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію». Отже, враховуючи фактичні обставини, зокрема, звільнення позивача 31 березня 2015 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з призовом на військову службу під час мобілізації, суд приходить до висновку, що за [PERSON] зберігалось місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації не більше ніж на один рік. Відповідно до довідки про доходи позивач №5 від 29.01.2018 р. заробітна плата [PERSON] за січень 2015 р. складає 3745,38 грн. за 27 робочих днів та 4007,25 грн. за 28 робочих днів за лютий 2015 року. Відповідно заробітна плата за 1 робочий день складає 140,96 грн. ( 3745.38 грн. + 4007,25 грн.: 55 роб. дн. = 140,96 грн.). З урахуванням сплати 18% ПДФО, що складає 25,37 грн. та 2,11 грн. - 1,5 % військовий збір , розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] становить 113,48 грн. Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 9.09.2014 р. за № 10196/0/14-14/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік" та листа від 20.07.2015 р. № 10846/0/14-15/13 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 р." кількість робочих днів за період з 1 квітня 2015 р. по 31 березня 2016 р. становила 252 роб. дні. Суд приходить до висновку, що розмір заробітної плати [PERSON] за один рік становить 28596,96 грн. (113,48 грн. х 252 дн. = 28596,96 грн.) Судом встановлено, що [PERSON] при звільнені була нарахована вихідна допомога у сумі 2436 грн., що підтверджується довідкою про доходи № 5 від 29.01.2018 р. З урахуванням сплати податків позивач отримав вихідну допомогу у сумі 1960,98 грн. Суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягнути з дочірнього підприємства "Хмельницький облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" за рахунок коштів Державного бюджету середню заробітну плату за період з 1 квітня 2015 р. по 31 березня 2016 р. у сумі 26635,98 грн. (28596,96 грн. - 1960 грн. = 26635,98 грн.). Позовні вимоги [PERSON] у частині поновлення на роботі, зобов`язання увільнити від посадових обов`язків у зв`язку з призовом на військову службу слід відмовити, оскільки [PERSON] був звільнений з роботи правомірно на підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, підстави для задоволення позову у частині поновлення на роботі відсутні.

Outcome: partial