Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], ПАТ Сведбанк , ПП Калина, треті особи: ТОВ «Кредитні ініціативи», ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визначення часток в спільному сумісному майні подружжя, та визнання недійсним договору застави та іпотечного договору. В позові посилається на те, що вона та [PERSON] з 19 липня 1998 року по 20 березня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказує, що за час перебування у шлюбі, а саме 26 листопада 2007 року, згідно укладеного договору купівлі-продажу, [PERSON] придбав у [PERSON] частку у статутному капіталі ПП "Калина" у розмірі 100 (сто) відсотків. Розмір статутного капіталу ПП "Калина" становив 76 147,51 грн. та до складу майна (статутного капіталу) входили нежилі будівлі по вул. М.Тореза, 192«Є», в м. Чернівці. яке придбано за час перебуванні з нею у шлюбі та за спільні кошти, тобто вказане майно є таким, що належить їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Вказані нежилі будівлі складаються з будівлі літ.А загальною площею 1202,60 м2, будівлі пункту прийому склотари літ.Б, вбиральні літ.В, літ.Г, літ.Д та літ.Е. Крім того вказує, що 26 грудня 2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Сведбанк Інвест» було укладено договір застави №64/12-ф/ЗМ-1, згідно якого він з метою забезпечення кредитних зобов'язань, що випливають із кредитного договору від 26.12.2007 р. №64/12-ф, укладеного між вищевказаним банком та [PERSON], TOB «Карол-ЛТД», TOB «Континент-2005» передав у заставу належну йому частку у статутному фонді ПП "Калина" у розмірі 100 (сто) відсотків. 26 грудня 2007 року між ПП «Калина» та ЗАТ «Сведбанк Інвест» було укладено Іпотечний договір №64/12-ф/ІП-1, згідно якого для забезпечення кредитних зобов'язань, що випливають із вищевказаного кредитного договору, передав в іпотеку банку нежилі будівлі за адресою: м. Чернівці, вул. Моріса Тореза, 192«Є». Вказує, що укладення вищезазначених договорів застави та іпотеки відбулося без її відома та згоди, попри те, що вона на той час була співвласником майна, котре було передано у заставу та іпотеку і при передачі в заставу банку частки у статутному фонді ПП "Калина" у розмірі 100 відсотків, яка є об'єктом спільної сумісної власності її з [PERSON], необхідною була її письмова згода. Просить позов задовольнити і визнати частку у статутному капіталі Приватного підприємства "Калина" у розмірі 100 (сто) відсотків, та нежилі будівлі за адресою: м. Чернівці, вул. Моріса Тореза, 192«Є», спільною сумісною власністю подружжя її та [PERSON]; визначити частки у статутному капіталі ПП "Калина" та нежилих будівлях у розмірі 50 (п'ятдесят) відсотків за кожним з подружжя; визнати недійсним договір застави №64/12ф/ЗМ-1 від 26.12.2007 року, іпотечний договір №64/12-ф/ІП-1 укладений 26.12.2007 року та виключити з Державного реєстру іпотек запис за №6325834, ; виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку №289484 на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 18034373101; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис за № 6325732 та відповідно виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження №289442 на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 18034373101. В судовому засіданні представник позивача, позов підтримала в повному обсязі та пояснила суду, що вказане в позові майно її довірителька та [PERSON] придбали під час шлюбу за спільні кошти, які були отримані ними за договором позики. Вказала, що її довірительці не було відомо куди використав ці кошти відповідач, оскільки вони брались в позику для ведення спільного бізнесу, а відповідач [PERSON] не пояснив на що витратив кошти, скрив від неї придбання ПП «Калина» з вказаними в позові будівлями, хоча кошти позичались спільно. Також вказала, що про те що було придбано саме це приватне підприємство і вказані в позові будівлі, її довірительці стало відомо 15.03.2010року коли до неї звернувся з вимогою про повернення коштів позикодавець - [PERSON] Після чого вона неодноразово зверталась з вимогою про розподіл спільного майна подружжя до [PERSON], однак той ухилявся від спілкування та скривав те що вказане майно передано в заставу та іпотеку банку. Також зазначила, що про вказані в позові договори застави та іпотеки, її довірительці стало відомо наприкінці 2012 року, коли її адвокат почав готувати документи до суду для подачі позову про визнання майна спільною власністю та його розподіл. Вважає, що це порушує права довірительки, а тому просить позов задоволити повністю, не заперечувала проти винесення заочного рішення у даній справі. Позивачка в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вказала, що не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. 26.12.2007 Представник третьої особи ТОВ «Кредитнеі ініціативи» [PERSON] в судове засідання не зявилася та подала до суду заперечення на позов. Вважає заявлені позивачем вимоги необґрунтованими та безпідставними. Вказує на те, що 2612.2007 року між [PERSON] та ЗАТ «Сведбанк Інвест» було укладено Договір застави №64/12-ф/ЗМ-1, згідно якого він з метою забезпечення кредитних зобов'язань за кредитним договором від 26.12.2007 №64/12-ф, укладеним між ЗАТ «Сведбанк Інвест», з однієї сторони, та [PERSON], ТОВ «Карол-ЛТД», ТОВ «Континент-2005», з іншої сторони, передав у заставу частку у статутному фонді ПП «Калина» у розмірі 100 відсотків. 26.12.2007 року між ПП «Калина» та ЗАТ «Сведбанк інвест» укладено іпотечний договір №64/12-ф/ІП-1, що був посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за №8040, згідно якого ПП «Калина» передало в іпотеку ЗАТ «Сведбанк інвест» нежилі будівлі за адресою: м. Чернівці, вул. Моріса Тореза 192 «Є», що складаються з будівлі літ. А загальною площею 1202,60 м2, будівлі пункту прийому склотари літ. Б, вбиральні літ. В, літ. Г, літ. Д, літ. Е. Предмет застави належить [PERSON] на підставі редакції Статуту, зареєстрованої Державним реєстратором виконавчого комітету Чернівецької міської ради Чернівецької області 27.11.2007 за №10381050003001976. Однак на момент укладення іпотечного договору власником нерухомого майна було саме ПП «Калина», а не [PERSON], і що дані відомості були внесені до Реєстру прав власності на нерухоме майно. Також вказують на те, що на думку Конституційного Суду України, приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Тобто конституційний суд, зробив наголос на тому, що саме приватне підприємство повинно бути засноване одним із подружжя. Вважають, що [PERSON] не заснував, а придбав частку у статутному капіталі. Тому у даному випадку, оскільки чоловік Позивача використав спільні кошти без її згоди, вона має право на компенсацію вартості її частки. Крім цього посилаються на те, що, суду при вирішенні питання про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя слід враховувати, що грошові кошти, отриманні за кредитним договором особою, яка перебуває в шлюбі, становлять спільну сумісну власність подружжя відповідно до статті 60 СК України. Також вказують на те, що з моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки обєкта права спільної сумісної власності подружжя. Право на компенсацію вартості частини коштів виникає в іншого подружжя лише щодо спільних коштів, а не статутного капіталу, при цьому лише в тому разі, коли спільні кошти всупереч ст. 65 ЦК України були використані одним із подружжя саме для внесення вкладу до статутного капіталу. Подальше розпорядження учасником товариства його часткою в статутному капіталі з огляду на положення ст.ст. 116, 147 ЦК України є субєктивним корпоративним правом такого учасника й відчуження ним на власний розсуд частки в статутному фонді не може вважатися використанням (відчуженням) спільного майна подружжя проти волі іншого подружжя та не в інтересах сімї. Таким чином, у разі передання подружжям свого майна для здійснення підприємницької діяльності шляхом участі одного з них у заснуванні господарського товариства це майно належить зазначеному товариству на праві власності, подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям. Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд України, що висвітлено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03 липня 2013 року № 6-61 ис 13. Враховуючи наведене просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову. Інші сторони та їх представники в судове засідання не з'явились, від них до суду не надходило жодних заяв чи клопотань, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідачів. Відповідно до ст. 225 ЦПК України судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Суд, вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Судом встановлено, що позивачка та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 липня 1998 року по 20 березня 2009 року. Згідно договору позики від 20 листопада 2007 року подружжя [PERSON] позичило у [PERSON] 500 000,00 грн. в позику з строком повернення до 31 грудня 2013 року. Відповідно до договору купівлі-продажу від 26 листопада 2007 року, зареєстрованого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за №2594, [PERSON] придбав у [PERSON] частку у статутному капіталі ПП "Калина" у розмірі 100 відсотків. Судом також встановлено, що на момент укладення договору купівлі продажу розмір статутного капіталу ПП "Калина" становив 76 147,51 грн. та був сформований за рахунок нежилих будівель по вул. М.Тореза, 192«Є», в м. Чернівці, а саме: будівлі літ.А загальною площею 1202,60 м2, будівлі пункту прийому склотари літ.Б, вбиральні літ.В, літ.Г, літ.Д та літ.Е., що також підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [PERSON] ЯЯЯ №518096 від 14.09.2006 р. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії ССВ №983535 від 29.09.2006 р. та довідкою ПП «Калина» від 20 березня 2013 року вих. № 29, які знаходяться в матеріалах справи. Також встановлено, що станом на 20 березня 2013 року розмір статутного фонду (капіталу) ПП "Калина" не змінився і становить 76 147,51 грн. та сформований за рахунок вищевказаних нежилих будівель, які перебувають на балансі даного підприємства що підтверджується довідками ПП «Калина» від 20 березня 2013 року вих. № 28, № 27. Згідно статуту, довідки і витягу з ЄДРПОУ - ПП «Калина» на даний час зареєстровано [INFO]«Є», в м. Чернівці та його засновником (учасником) є відповідач [PERSON], з розміром статутного внеску 76 147,51 грн. Згідно вищевказаного договору купівлі-продажу продаж ПП «Калина» було вчинено за 500 000.00 грн., які відповідач [PERSON] сплатив у повному обсязі, тобто дане майно було придбано за спільні кошти подружжя. Крім того судом встановлено, що позивач [PERSON] не була присутня під час купівлі-продажу ПП «Калина», частка на неї не оформлялась, вона від часток не відмовлялась та відповідно дізналась про придбання даного підприємства від [PERSON] в 15.03.2010 році, під час повернення йому частини коштів отриманих за договором позики від 20 листопада 2007 року, що підтверджується поясненнями представника та розписками від 15.03.2010 р., 12.06.2010 р. та 01.10.2011 року. Згідно ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку /доходу/. Статтею 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №17-рп/2012 від 19 вересня 2012 року у справі №1-8/2012, приватне підприємство, засноване (придбане) одним із подружжя - це окремий об'єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, що належить приватному підприємству на праві власності. Таким чином, аналізуючи вищевказані норми закону суд приходить до висновку, що статутний капітал та майно приватного підприємства, за рахунок якого був створений статутний капітал і яке було придбано за спільні кошти є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Посилання представника ТОВ «Кредитні Ініціативи» на те, що ПП «Калина» є господарським товариством, не відповідять дійсності, оскільки в розумінні ст. 79 ГК України ПП «Калина» не є господарським товариством. Тому твердження представника ТОВ «Кредитні Ініціативи», що спірне майно належить зазначеному товариству на праві власності, а подружжя набуває відповідне майнове право, яке реалізується одним із подружжя (засновником) шляхом участі в управлінні товариством, а друге подружжя набуває право вимоги виплати йому певних сум у разі поділу майна між подружжям, не відповідають обставинам справи. Відповідно до ст. 69 СК України дружина, чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Стаття 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст.70 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Таким чином, зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що слід визнати частку у статутному капіталі ПП "Калина" у розмірі 100 відсотків та відповідно нежилі будівлі за адресою: м. Чернівці, вул. Моріса Тореза, 192 «Є», що належать даному підприємству та входять до складу статутного капіталу спільною сумісною власністю подружжя та розподілити між ними в рівних частках, а саме по 1/2 кожному. Крім того судом встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторін [PERSON], 26 грудня 2007 року між відповідачем [PERSON] та ЗАТ «Сведбанк Інвест» було укладено Договір застави №64/12-ф/ЗМ-1, згідно якого він з метою забезпечення кредитних зобов'язань за кредитним договором від 26.12.2007 р. №64/12-ф, укладеним між ЗАТ «Сведбанк Інвест», з однієї сторони, та відповідачем [PERSON], TOB «Карол-ЛТД», TOB «Континент-2005», з іншої сторони, передав у заставу частку у статутному фонді ПП "Калина" у розмірі 100 відсотків. 26 грудня 2007 року між ПП «Калина» та ЗАТ «Сведбанк інвест» укладено іпотечний договір №64/12-ф/ІП-1, що був посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] i.A. в реєстрі за №8040, згідно якого ПП «Калина» передало в іпотеку ЗАТ «Сведбанк інвест» нежилі будівлі за адресою: м. Чернівці, вул. Моріса Тореза, 192«Є», що складаються з будівлі літ.А загальною площею 1202,60 м2, будівлі пункту прийому склотари літ.Б, вбиральні літ.В, літ.Г, літ.Д, літ.Е. Укладення вищевказаних договорів застави та іпотеки відбулося без відома і без згоди позивача [PERSON] Статтею 63 СК України зазначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Згідно ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлене договором, укладеним в письмовій формі. Згідно ч.2 ст. 369 Цивільного кодексу України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Згідно ст. 578 Цивільного кодексу України, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України "Про іпотеку" майно, що є у спільній власності, може бути передано в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про заставу" майно, що перебуває у спільній власності, може бути передано в заставу тільки за згодою всіх співвласників. Згідно п.25 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при оспорюванні кредитного договору чи договору поруки, застави, іпотеки іншим із подружжя, суди мають виходити з того, що при оспоренні договору застави (іпотеки) суд має враховувати положення статті 578 Цивільного кодексу України, згідно з якими майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою іншого з подружжя, який у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на таке майно має бути залучений до участі у справі та те, що положення ст.65 СК України щодо порядку розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту. Відповідно до ч.2 ст. 593 ЦК України у разі припинення права застави на нерухоме майно, до державного реєстру вносяться відповідні зміни. Таким чином, судом встановлено, що при укладенні вищевказаних договорів застави, щодо передачі в заставу банку частки у статутному фонді ПП "Калина" у розмірі 100 (сто) відсотків, яка є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та іпотечного договору щодо передачі в іпотеку нежилих будівель за адресою: м. Чернівці, вул. Моріса Тореза, 192«Є», котрі також є об'єктом моєї спільної сумісної власності подружжя [PERSON], необхідною була письмова, нотаріально посвідчена, згода, іншого з подружжя, тобто позивача [PERSON], яка відсутня. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 статі 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладання (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача. Відповідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. У п. 253 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій», затвердженої наказом № 20/5 Міністерства Юстиції України від 03.03.2004 року вказано, що нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації, за заявою: заставодавця (іпотекодавця) у разі визнання рішенням суду договору застави (іпотеки) недійсним. Згідно роз'яснення Міністерства Юстиції України щодо зняття заборони на відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації від 04.06.2009 року нотаріус знімає заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав та нерухоме майно) і транспортних засобів, що підлягають державній реєстрації. За заявою: заставодавця (іпотекодавця) у разі визнання рішенням суду договору застави (іпотеки) недійсним. Відповідно до приписів ст. 30 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Обставини справи, згідно до положень ч. 2 ст. 59 ЦПК України, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до приписів ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Крім того рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів стороні, які беруть участь у справі. Виходячи з обставин встановлених по справі, на підставі наведеного та матеріалів справи, суд вважає що позов підлягає до задоволення і слід визнати набуте у шлюбі ПП «Калина» та будівлі спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та поділити їх виділивши кожному з співвласників рівну частку. Крім того дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою, а при укладенні оспорюваних договорів така згода позивача була відсутнія, тому суд приходить до висновку про їх недійсність та з урахуванням вищевикладеного, суд вважає за необхідне виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження предмета іпотеки. Крім цього відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судой збір на користь позивача. Виходячи з вищевикладеного та

Outcome: approved