Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовом до Новоукраїнської районної державної адміністрації Кіровоградської області про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику земельної частки (паю) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що розпорядженням Новоукраїнської районної державної адміністрації від 25 грудня 1996 року № 1101-р [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії КР № 0133654 із земель КСПП "Шишкінське" розміром 6,85 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Даний сертифікат зареєстровано 20 січня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 348. При зверненні до Новоукраїнської районної державної адміністрації у відповідності до вимог ст.ст. 3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» [PERSON] було рекомендовано звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. При зверненні до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області позивачу була надана відповідь, що Головне управління Держгеокадастру Кіровоградської області не наділено повноваженнями щодо прийняття відповідних рішень про надання земельних часток (паїв). Оскільки, відповідно до статей 5, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» уповноваженим органом щодо розпорядження земельними частками і паями) є відповідні сільські, селищні, міські ради в межах населених пунктів, за межами районні державні адміністрації. При повторному зверненні [PERSON] до Новоукраїнської районної державної адміністрації йому була надана відповідь, про те що вільні від власності та користування землі запасу та резервного фонду на території колишнього КСПП «Шишкінське» Шишкінської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області відсутні, та йому необхідно звернутися до суду для вирішення питання щодо можливості відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості). Просить зобов"язати Новоукраїнську районну державну адміністрацію Кіровоградської області виділити в натурі ( на місцевості) та передати у валасність земельну ділянку відповідно до сертифікату серії КР № 0133654 на право на земельну частку (пай) розміром 6,85 в умовних кадастрових гектарах із земель запасу та резервного фонду на території колишнього КСПП «Шишкінське» Шишкінської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з викладених в ньому підстав. Представник Новоукраїнської районної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та просив в їх задоволенні відмовити, оскільки вільні землі відсутні. Представник третьої особи\~Шишкінської сільської ради позовні вимоги не визнав повністю та просив в їх задоволенні відмовити. Представник третьої особи\~відділу Держгеокадастру у Новоукраїнському районі Кіровоградської області в судовому засіданнні залишила вирішення спору на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представників третіх осіб, дослідивши наявні у справі матеріали, оцінивши та проаналізувавши всі наявні докази по справі у їх сукупності, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цього Кодексу. Згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) КР № 0133654, [PERSON], на підставі рішення Новоукраїнської районної державної адміністрації від 25.12.1996 року № 1101-р, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСПП "Шишкинське" розміром 6,85 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості) ( а.с. 6). Згідно відповіді, яка була надана [PERSON] Новоукраїнською районною державною адміністрацією 13.08.2015 року, земельні ділянки на території колишнього КСПП "Шишкинське" Шишкінської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області для виділення земельних часток (паїв) в натурі (на місцевості) відсутні. Щодо виділення вільних земель сільськогосподарського призначення державної власності на територіях інших сільських рад, які можна було б виділити [PERSON] згідно з сертифікатом Новоукраїнська районна державна адміністрація не володіє інформацією та рекомендовано позивачу звернутись до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області ( а.с 10). Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 18.12.2015 року ДС -31-11-0.32- 11356/22-15, Головне управління Держгеокадастру Кіровоградської області не наділено повноваженнями щодо прийняття відповідних рішень про надання земельних часток (паїв), оскільки, відповідно до статей 5, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» уповноваженим органом щодо розпорядження земельними частками і паями) є відповідні сільські, селищні, міські ради в межах населених пунктів, за межами районні державні адміністрації ( а.с. 11). Згідно відповіді, яка була надана [PERSON] Новоукраїнською районною державною адміністрацією 18.07.2016 року за № 01-33/6/1, вільні від власності та користування землі запасу та резервного фонду на території колишнього КСПП «Шишкінське» Шишкінської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області відсутні, та йому необхідно звернутися до суду для вирішення питання щодо можливості відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) ( а.с. 12). Відповідно до частин десятої та одинадцятої статті 25 Земельного кодексу України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням. Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності. Підстави набуття громадянами України права власності на земельні ділянки визначені статтею 81 Земельного кодексу України, згідно з пунктами «б» та «ґ» громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування встановлені статтею 122 Земельного кодексу України. Частиною першою цієї статті передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з частиною третьою вказаної статті районні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) ведення водного господарства; б) будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; в) індивідуального дачного будівництва. При цьому відповідно до частини четвертої статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Таким чином, з огляду на те, що відповідно до положень частини одинадцятої статті 25 Земельного кодексу України резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням, повноваженнями щодо його розпорядження згідно з частинами першою та сьомою статті 122 Земельного кодексу України наділені, відповідно, сільські, селищні, міські ради із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб, та центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності. З огляду на викладене, позовна вимога позивача зобов'язати Новоукраїнську РДА виділити в натурі (на місцевості) та передати у власність земельну ділянку не ґрунтується на нормах закону, оскільки розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності виходить за межі визначеної законом компетенції районної державної адміністрації, а тому не може бути задоволена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); уточняють місце розташування, межі і площі сільськогосподарських угідь, які підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв); укладають із землевпорядними організаціями договори на виконання робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та виготовлення відповідної документації із землеустрою, якщо такі роботи виконуються за рахунок місцевого бюджету; сприяють в укладанні договорів на виконання землевпорядними організаціями робіт із землеустрою щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), якщо такі роботи виконуються за рахунок осіб, які мають право на земельну частку (пай), або за рахунок коштів підприємств, установ та організацій, що орендують земельні частки (паї), проектів технічної допомоги тощо; надають землевпорядним організаціям уточнені списки осіб, які мають право на земельну частку (пай); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), в порядку, визначеному цим Законом; оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку; приймають рішення про видачу документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, власникам земельних часток (паїв). Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобовязує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. № 899-ІV Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. № 973-ІV Про фермерське господарство питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобовязує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема, про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо. Зважаючи на викладене, зобов'язання органу в судовому порядку виділити земельну частку (пай) за відсутності відповідного рішення є неможливим, оскільки це порушувало б його передбачену Конституцією України виключну компетенцію. Суд не вправі приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції державних органів, наприклад, про надання земельних ділянок у власність або в користування, укладення договорів купівлі - продажу або оренди земельних ділянок, а також зазначати, яке конкретно рішення повинно бути прийнято. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано доказів, що він звертався у спосіб, передбачений Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», із заявою про виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки відповідь Новоукраїнської РДА містить посилання на звернення позивача, а не на заяву, а відповідачем по справі рішення про відмову у виділенні земельної частки (паю) у натурі не приймалось (відсутнє відповідне розпорядження Новоукраїнської РДА про відмову у виділенні земельної частки (паю) у натурі позивачу відповідно ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв), яким би було порушено права позивача), а тому суд вважає, що позовні вимоги є необгрунтованими та недоведеними, в зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити. Враховуючи наведене,

Outcome: dismissed