Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про відшкодування матеріальної шкоди від злочину. В своєму позові [PERSON] просить стягнути на його користь з держави України в особі Державної казначейської служби України 4410 грн. в рахунок компенсації матеріальної шкоди від злочину. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 червня 2009 року задоволено його цивільний позов та стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] 7500 грн.00 коп. в рахунок спричиненої матеріальної шкоди та 1000 грн. 00 коп. спричиненої моральної шкоди. Разом з цим, протягом п'яти років вирок не виконано з причини неплатоспроможності засуджених. За наведених обставин з посиланням на постанову Заводського районного суду м. Дніпродзержинська та на ст. 1177 ЦК України, [PERSON] просить задовольнити позов в заявлений ним спосіб. В судове засідання [PERSON] не з'явився, про місце, день і час проведення судового засідання повідомлявся належним чином, проте в матеріалах справи міститься заява останнього про розгляд справи за його відсутністю, з посиланням на важке матеріальне становище. Державна казначейська служба України в судове засідання свого представника не направила, про місце, день і час проведення судового засідання повідомлялася належним чином про причини неявки представника, суду не повідомила. Баглійський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції в судове засідання свого представника не направив, про місце, день і час проведення судового засідання повідомлявся належним чином, проте подав письмову заяву про розгляд справи за відсутності його представника. Крім того, подав письмові заперечення, в яких проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні. Відповідно до ч. 2. ст.169 ЦПК України неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. За викладених підстав, враховуючи заяви позивача та третьої особи про розгляд справи за їх відсутності, суд визнав за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного. Згідно матеріалів справи встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 червня 2009 року, зокрема, задоволено цивільний позов [PERSON] та стягнуто на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] 7500 грн.00 коп. в рахунок спричиненої матеріальної шкоди та 1000 грн. 00 коп. спричиненої моральної шкоди. (а.с. 2-6). Зі змісту постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 жовтня 2014 року у адміністративній справі № 208/648/14, окрім іншого, вбачається, що вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 червня 2009 року частково виконаний й на час винесення вищевказаної постанови залишок несплачених коштів за вироком складає 4560 грн. 00 коп. у зв'язку із (а.с. 16 абз. 3 вступної частини, а.с. 17 абз. 6 мотивувальної частини). Вказані обставини підтверджуються й листом начальника Баглійского ВДВС Дніпрдзержинського МУЮ Вишнякової О.В. № 02/07-14/4889 від 31 травня 2012 року (а.с.9). Відповідно до довідок Баглійского ВДВС Дніпрдзержинського МУЮ № 02/07-14/114 від 10 лютого 2014 року (а.с. 11) та 02/02-14/370 від 13 травня 2014 року (а.с. 12) залишок боргу з виконання вироку Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 червня 2009 року складає 4410 грн. 00 коп. В своєму позові [PERSON], посилаючись на тривале невиконання вироку суду, неплатоспроможність боржників та ст. 1177 ЦК України просить відшкодувати залишок несплачених коштів за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 червня 2009 року в сумі 4410 грн. 00 коп. за рахунок держави в особі Державної казначейської служби України. Разом з тим, суд не може погодитись з доводами [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Зі змісту ст. 1177 ЦК України вбачається, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Передбачена наведеною статтею за рахунок держави компенсація шкоди потерпілим від злочину не може розглядатися як цивільно-правове зобов'язання й не є майновою відповідальністю, перекладеною із злочинця на державу. В цьому випадку доречно вести мову лише про виконання державою її соціальних функцій, створення жертві додатково до існуючих засобів правового захисту допоміжних, привілейованих механізмів усунення негативних наслідків вчиненого злочину. За своїми функціями та завданнями відшкодування за рахунок держави завданої злочином шкоди є наближеним до системи соціального забезпечення й має існувати як її елемент. Разом з цим, на момент розгляду справи у суді законодавством не встановлено порядку відшкодування зазначеної шкоди, а до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та до ЗУ "Про державний бюджет України на 2015 рік" не включено відповідних статей, щодо вказаних виплат. Крім того, слід звернути увагу позивача на те, що відповідно до ст. 543 ЦК України , у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором. Згідно ч. 2 ст. 18 ЗУ "Про виконавче провадження" у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов'язок чи право стягнення є солідарним. Так, вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 червня 2009 року, зокрема, задоволено цивільний позов [PERSON] та стягнуто на його користь солідарно з [PERSON] та [PERSON] 7500 грн.00 коп. в рахунок спричиненої матеріальної шкоди та 1000 грн. 00 коп. спричиненої моральної шкоди. Разом з тим, наявні в матеріалах справи копії довідок та листів Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, а також копія постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 21 жовтня 2014 року у адміністративній справі № 208/648/14, свідчать лише про неплатоспроможність щодо виконання вищевказаного вироку боржника - [PERSON], що стосується платоспроможності солідарного боржника за вказаним вироком [PERSON], то такі відомості в матеріалах справи відсутні. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON] не було надано належних доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, на підтвердження неможливості стягнення залишку суми заборгованості в розмірі 4410 грн. 00 коп. за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 24 червня 2009 року з солідарного боржника [PERSON]. Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Баглійського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції про відшкодування матеріальної шкоди від злочину є передчасним, необґрунтованим, а тому у його задоволенні слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed