Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

14 січня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення суми банківського вкладу та відшкодування збитків посилаючись на те, що 16 січня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070059764000 "Стандарт", за яким сума вкладу становить 38.400,00 доларів США строком до 16 січня 2015 року зі сплатою 10 % річних. Починаючи з березня 2014 року відповідач неправомірно зупинив нарахування відсотків на депозитний вклад та заблокував роботу пластикової картки, в зв'язку з чим позивач бажає розірвати договір депозитного вкладу та повернути свої грошові кошти. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача суму банківського вкладу в розмірі 38.400,00 доларів США, відсотки за вказаним договором в розмірі 2.560,00 доларів США, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань за депозитним договором за період з 01 березня 2014 року по 15 квітня 2015 року в розмірі 15.744,00 доларів США, 3 % річних від суми вкладу за період з 01 березня 2014 року по 15 квітня 2015 року в розмірі 1.294,03 доларів США, а також витрати на правову допомогу в розмірі 10.000,00 грн. уточнивши позовні вимоги позивач просив стягнути відсотки до дня фактичного повернення коштів (т.1 а.с.2-8,41-49,64-86). Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (т.1 а.с.132-135). В апеляційній скарзі (т.1 а.с.139-156) [PERSON] просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки: - посилання на те, що АРК визнано тимчасово окупованою територією не може бути обґрунтованим, оскільки стороною договору є головний офіс ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому відповідальність несе не Кримська філія, а саме головний офіс; - 18 квітня 2015 року позивач відправив банку заяву про розірвання договору банківського вкладу та розблокування пластикових карток, але відповіді на неї надано не було; - договір та квитанції про зарахування грошей по вкладу є безумовним доказом наявності спірних правовідносин між сторонами та невиконаних зобов'язань з боку банка; - договір банківського вкладу жодним пунктом не обмежений у географії застосування та не передбачено одностороння відмова від зобов'язання чи одностороння зміна його умов; - позивач не укладав жодних договорів з АНО «Фонд захисту вкладників», а тому відсутні підстави вважати, що зобов'язання за договором, який укладено з відповідачем повинен відповідати АНО «Фонд захисту вкладників». В іншій частині, зокрема в частині відмови у стягненні витрат на правову допомогу, рішення суду сторонами не оскаржене. Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що сторони уклали договір депозитного вкладу, згідно якого позивачем передано відповідачу грошові кошти; позивач звернувся до банку з вимогою повернути грошові кошти, на що отримав відмову; позивачем не надано доказів щодо розміру депозитного вкладу на теперішній час, або його залишок у разі зняття коштів з вкладу та розмір нарахованих відсотків. Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. З матеріалів справи вбачається, що 16.01.2014 року між сторонами укладений договір про оформлення депозитного вкладу в розмірі 38.400,00 доларів США строком по 16.01.2015 року включно зі сплатою відсотків щомісячно в розмірі 10 % річних (т.1 а.с.12,14, т.2 а.с.9). Згідно ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі; письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Договір між сторонами укладений шляхом подання позивачем заяви до банку № SAMDNWFDО070059764000 "Стандарт", в якій зазначені всі істотні умови депозитного договору, які погоджені з банком шляхом підписання цієї заяви уповноваженими представниками банку з відкриттям позивачу поточного рахунку № [NUMBER] для зарахування вкладу та картка для зарахування відсотків (т.1 а.с.15, т.2 а.с.11). Відповідно до п.1.4. «Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Згідно квитанції від 16.01.2014 року позивачем сплачені банку грошові кошти в розмірі 38.400,00 доларів США на рахунок № [NUMBER] на відкриття депозиту № SAMDNWFDО070059764000 (т.1 а.с.13, т.2 а.с.10). Відповідно до вимог п.2.9. глави 2 розділу ІV Інструкції «Про ведення касових операцій банками в Україні», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі; квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп "вечірні" чи "післяопераційний час"), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа). Як вбачається зі справи, оригінали заяви № SAMDNWFDО070059764000 "Стандарт" та квитанції від 16.01.2014 року були оглянуті в суді першої інстанції в судовому засіданні від 15.05.20015 року (т.1 а.с.129-130). Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення суми вкладу та 3 % річних від суми вкладу, суд першої інстанції на зазначені докази не звернув уваги. Тому рішення суду першої інстанції в зазначеній частині підлягає скасуванню. Оригінали заяви № SAMDNWFDО070059764000 "Стандарт" від 16.01.2014 року, квитанції від 16.01.2014 року на суму 38.400,00 доларів США та картки ПАТ КБ «ПриватБанк» оглянуті в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції та їх ксерокопії долучені до матеріалів справи (т.2 а.с.9-11). При огляді оригіналів зазначених документів встановлено, що вони містять підписи сторін та «мокрі» печатки банку. Заперечення банку щодо наявності розбіжностей в наданих позивачем ксерокопіях і оригіналі заяви від 16.01.2014 року не можуть бути визнані підставою для відмови у задоволенні позову про повернення суми вкладу. З матеріалів справи вбачається, що ксерокопія вказаної заяви на аркуші-14 том-1 та оригінал цієї заяви, ксерокопію якої долучена до справи в апеляційному суді на аркуші-9 том-2, містять виправлення щодо дати видачі паспорту вкладника, яких немає на ксерокопії цієї заяви на аркуші-12 том-1. Зазначені виправлення щодо дачі видачі паспорту позивача відповідають данним в паспорті позивача, ксерокопія якого долучена до справи (т.1 а.с.9-10). Як вбачається зі справи дві перші заяви, тобто оригінал заяви та ксерокопії з нього на аркуші-14 том-1 та аркуші-9 том-2 з виправленнями щодо дати видачі паспорта вкладника розпечатані 16.01.2014 року, а ксерокопія заяви без таких виправлень розпечатана 21.01.2014 року. Отже зазначені виправлення ніяким чином не є підставою для визнання наданої позивачем заяви про укладення депозитного вкладу неналежним доказом. Доводи позивача про неотримання ним вкладу по закінченню строку його дії, які ґрунтуються на наданих ним доказах - договорі про укладення депозитного вкладу та квитанції про внесення грошових коштів - банком не спростовані. З огляду на це позовні вимоги [PERSON] про стягнення з банку суми вкладу підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми. Позивачем заявлені вимоги про стягнення 3 % річних від суми вкладу за період з 01 березня 2014 року по 15 квітня 2015 року. Такі вимоги не можуть бути задоволені з тих підстав, що договором встановлений строк повернення вкладу 16.01.2015 року. Отже простроченим повернення вкладу слід вважати з 17.01.2015 року. Три проценти річних від простроченої суми вкладу в розмірі 38.400,00 доларів США за 90 днів за період з 17.01.2015 року по 16.04.2015 року складає 284,05 доларів США, з розрахунку: 38.400,00 доларів США х 3 % : 365 днів х 90 днів = 284,05 доларів США. Тому позовні вимоги про стягнення з банку трьох процентів річних від простроченої суми вкладу підлягають задоволенні в розмірі 284,05 доларів США, а в решті в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Що стосується рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за прострочений строк до дня фактичного повернення вкладу, а також пені за період з 01 березня 2014 року по 15 квітня 2015 року, то в цій частині підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає. Як вбачається зі справи з заявою про неотримання процентів позивач звернувся до банку 18.04.2015 року (т.1 а.с.90). Інших доказів щодо неотримання від банку процентів по вкладу позивач суду не надав. Згідно з умовами договору про депозитний вклад сплата банком пені не передбачена. Положеннями § 3 «Банківський вклад» Глави-73 Цивільного кодексу України не передбачено відповідальність за договорами вкладу у вигляді пені. В позовній заяві позовні вимоги щодо стягнення з банку пені позивачем не обґрунтовані. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належних та допустимих доказів щодо стягнення з банку процентів та пені позивач суду не надав. З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині є безпідставними. Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції в зазначеній частині немає. У зв'язку з викладеним і

Outcome: partial