Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, де просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь КП «Боярське головне виробниче управління житво комунального господарства» заборгованість за надання житлово-комунальних послуг у сумі 55569,48 грн. та понесених судових витрат в сумі 1600 грн.. В обґрунтування позову покликається на те, що КП «Боярське головне виробниче управління житлово комунального господарства» надає [PERSON], яка є власником квартири № [ADDRESS], житлово комунальні послуги, а остання в свою чергу такі отримує та зобовязана щомісяця їх оплачувати. Проте, [PERSON] належним чином не виконує свої зобовязання щодо оплати послуг, позивач неодноразово звертався до відповідача про необхідність сплатити утворену заборгованість, але такі звернення були проігноровані. А тому, звертається до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, якою заперечила проти позову, зазначила, що вона не є споживачем послуг, оскільки не користується послугами КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства», між нею як власником квартири № [ADDRESS] та позивачем, який надає теплову енергію для потреб централізованого опалення будинку, відсутні цивільно-правові відносини з вересня жовтня 2005 року. Представник позивача подав відповідь на відзив, де просить позов задовольнити в повному обсязі, оскільки з 01.12.2006 року КП «БГВУЖКГ» є балансоутримувачем будинку, та надає мешканцям житлово- комунальні послуги, а мешканці такі послуги оплачують. Власником будинку є Боярська міська рада. Представник відповідач в судовому засіданні у вступному слові позову не визнала, заперечувала з підстав, викладених у відзиві на позов. Дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника відповідача, зясувавши фактичні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно зі статтею 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов'язує. Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі статтею 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний оплачувати такі послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У відповідності зі ст.ст.64,67,68 Житлового кодексу Української РСР, наймачі зобов'язані своєчасно оплачувати надані комунальні послуги. Повнолітні члени сім'ї несуть з наймачем солідарну відповідальність. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22 грудня 2004 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON], відповідачу [PERSON] на праві власності належить квартира № 10, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Білогородська, 43(а/с 18). Згідно акту прийому-передачі майна, затвердженого рішенням Боярської міської ради № 07/334 від 13 жовтня 2006 року КП «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» передано на баланс житловий будинок № 43 по вул. Білогородськау м. Боярка ( а/с 11-16). Вказаний будинок перебуває на балансі та обслуговується [PERSON] підприємством «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства». Позивач [PERSON] підприємство «Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства» створене на підставі рішення Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області позачергової VII сесії V скликання за № 07/334 від 13 жовтня 2006 року (а/с 10). Пунктами 1, 2, 4, 5 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Верховний Суд України у справі № 6-56220св10, у своєму рішенні від 07.09.2011 року та у справі №6-2951цс15, рішення від 20.04.2016 року, зазначив, що «відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати спожитих житлово-комунальних послуг». Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.162 Житлового кодексу Української РСР, плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Частиною 1 п.п.5, 6 ст.30 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що державне регулювання цін/тарифів базується на принципах відповідності оплати житлово-комунальних послуг їх наявності, кількості та якості та відповідальності виконавців/виробників за недотримання вимог стандартів, нормативів, норм, порядків та правил. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Позивач належним чином та у повному обсязі надає відповідачу житлово комунальні послуги з обслуговування житлового будинку, однак відповідач не виконує свого обов'язку по оплаті цих послуг, внаслідок чого за нею утворилася заборгованість. Щодо вимог про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, то слід зазначити таке. Згідно з пунктом 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила № 630), відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється. Порядком відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку (пункт 2.1 наказу Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 6 листопада 2007 року № 169 «Про затвердження Змін до наказу Мінбуду України від 22 листопада 2005 року № 4» (далі - Наказ № 169). При цьому обов'язково враховуються технічні можливості існуючих мереж газопостачання, водопостачання та електропостачання даного населеного пункту або окремого мікрорайону щодо забезпечення живлення запропонованої власником (власниками) системи теплопостачання (пункт 2.2 Наказу № 169). Самовільне відключення від мереж централізованого опалення, як і не укладання договору, не є підставою для звільнення від оплати за послуги з теплопостачання. Такий правовий висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справах № 6-1706 цс 15 та № 6-1192 цс 15. Згідно з пунктом 34 Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 1997 року № 1497 (далі - Правила № 1497), які діяли на час самовільного відключення відповідача від мережі централізованого теплопостачання, споживач не має права самовільно, з порушенням проектних рішень переобладнати і використовувати не за призначенням та псувати санітарно-технічне обладнання житлових будинків і житлових приміщень. Відповідачкою та її представником надано суду копію робочого проекту газопостачання житлового будинку №43, к5в.10, згідно якого виготовлено та погоджено технічні умови та , відповідно, проведено відключення від системи центрального опалення будинку 28.10.20105 року Боярським міським виробничим управлінням житлово-комунального господарства, що свідчить про факт правомірного відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання з дотриманням чинного на момент відключення законодавства. Отже судом достовірно встановлено, що відповідач не отримує послуг з центрального опалення, а тому вимоги про стягнення заборгованості за такі не підлягають задоволенню у звязку з безпідставністю. Згідно п.2 ч.1 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Частинами 3, 4ст. 16 цього ж Закону, визначено принцип безперебійного надання споживачу послуг. Виконавець/виробник зобов'язаний проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч.2 ст.21 цього ж закону, виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості. Пунктами 1, 2, 4, 5 ч.1 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», встановлено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством. Такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Верховний Суд України у справі № 6-56220св10, у своєму рішенні від 07.09.2011 року та у справі №6-2951цс15, рішення від 20.04.2016 року, зазначив, що «відсутність укладеного договору про надання житлово-комунальних послуг не є підставою для звільнення споживача від оплати спожитих житлово-комунальних послуг». Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст.162 Житлового кодексу Української РСР, плата за комунальні послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами. Частиною 1 п.п.5, 6 ст.30 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що державне регулювання цін/тарифів базується на принципах відповідності оплати житлово-комунальних послуг їх наявності, кількості та якості та відповідальності виконавців/виробників за недотримання вимог стандартів, нормативів, норм, порядків та правил. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.32ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання позивачем житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за послуги згідно з існуючими тарифами та перевірка не тільки розрахунку заборгованості, а й докази надання послуг. Статтею 4 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" передбачено, що об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав його членів та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання. Відповідно до ст. 23 Закону України "Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку" кошти за користування неподільним та загальним майном і обслуговування спільної власності сплачуються на банківський рахунок об'єднання. Ця частина комунальних послуг надається об'єднанню як кінцевому споживачеві. Відповідно до ч.1 ст. 66, ст. 67 ЖК Української РСР плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку). Плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як встановлено ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно до вимог ст.25 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" управитель зобов'язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об'єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів. Таким чином, відповідач зареєстрована за вищевказаною адресою, протягом періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість за послуги з утримання будинку і прибудинкової території, тобто була споживачем послуг. Виходячи з норм чинного законодавства, оплата комунальних платежів за чинним законодавством є обов'язком відповідача. Крім того така відмова від оплати рахунків чи від несплати рахунків є і порушенням прав інших мешканців багатоквартирного будинку. Проживаючи у багатоквартирному будинку, відповідач не може не враховувати прав та загальних інтересів мешканців будинку. Щодо заявленого представником відповідачки клопотання про застосування до позовних вимог позовної давності слід зазначити таке. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання [PERSON] зобовязань по сплаті платежів за комунальні послуги позовна давність за вимогами позивача про погашення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. З матеріалів справи, зокрема розрахунку заборгованості по оплаті за комунальні послуги, встановлено , що [PERSON] станом на січень 2006 року утворила заборгованість в розмірі 49,91 грн. (а/с 7-9). Отже, порушення відповідачкою зобов'язань по сплаті житлово-комунальних послуг розпочато в січні 2006 року. З цього моменту позивач мав право звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості, проте позов пред'явлено лише 14.03.2017 , зі спливом строку позовної давності, що складає 9 років. А тому в задоволенні вимог про стягнення боргу з січня 2009 року по грудень 2016 року слід відмовити, віднявши таку суму із загальної суми заборгованості. Таким чином , з відповідачки підлягає стягненню заборгованість за період з березня 2014 року до грудня 2016року, що становить 7804 гривні 92 копійки. Згідно ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Outcome: partial