Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

06.04.2016 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, в якому зазначив, що позивачем відповідачу надавались послуги з централізованогоопалення, централізованопостачаннягарячої води у квартиру за адресою:[ADDRESS]. Відповідач протягом тривалого періоду часу належним чином не виконує свої зобов'язання по оплаті наданих послуг, в зв'язку з чим за період з 01.01.2009 року по 31.01.2010 року утворилася заборгованість у розмірі 2334,47 грн. Позивач просить стягнути з відповідача у судовому порядку суму заборгованості за наданіпослуги у розмірі 2334грн. 47 коп.,та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378 грн. 00 коп. У судове засіданні представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У минулих судових засіданнях представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просить задовольнити. Щодо строку позовної давності, то зазначав, що підстав для його застосування немає, так як [PERSON] визнавала борг, подавши заяву на реструктурізацію 29.08.2011 року. Відповідач судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, у відповідно до ст. 74 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомив. Заяв або клопотань, які б перешкоджали розгляду справи від нього не надходило. У минулому судовому засіданні надавав пояснення про суті вимог, заявляв суду про застосування строку позовної давності. Зазначив, що дійсно 29.08.2011 року звертався до Концерну"МТМ". Прийнявши до уваги думку представника позивача щодо вирішення справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно до вимог ст.11 ЦПК Українисуд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Відповідно до ст.60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 ЦПК України. [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 28.03.2000 року (а.с. 9). Згідно технічного паспорту на квартиру, на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.11.2008 року [PERSON] є власником кваритри [ADDRESS]. Згідно п.1.1. статуту Концерн «Міські теплові мережі»створено на підставі рішення 34 сесії 23 скликання Запорізької міської ради від 11.01.2002 року № 17 «Про створення комунальних підприємств теплових мереж», згідно іззаконами України «Про місцеве самоврядування в Україні», згідно Рішенню Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжя, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ». Пунктом 2.1. Статуту встановлено, що основною метою діяльності концерну «МТМ»є здійснення виробничо-технічноїдіяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпеченняспоживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. Згідно п. 18 „Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Судом встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого опалення між Концерном «МТМ» та відповідачем не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідачі зобов'язані були вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Дійсно Законом України „Про житлово-комунальні послуги" передбачено укладання між споживачем та виконавцем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005р. № 630 затверджено типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Матеріалами справи підтверджено, що Концерн «МТМ» надавало [PERSON] зазначені послуги, а вона їх одержувала і не відмовлялася від них. Доказів неякісного надання послуг Концерну «МТМ» відповідач не надав і оскільки він від послуг, які надавав Концерн «МТМ» офіційно не відмовлявся, їх фактично одержував, то у нього виник обов'язок сплатити ці послуги. Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства у встановлений договором строк, а відповідно до ст.64-68 ЖК України наймач /або власник/ жилого приміщення та повнолітні члени його сім'ї зобов'язані своєчасно та належним чином сплачувати комунальні послуги. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання/отримання послуг з тепло, водо-теплопостачання, тобто відносини фактично існували. Відносини, які склалися між сторонами підпадають під норми «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за N 869 від 1 червня 2011 р. та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630. Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.ст.66,67,162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. ст. 319, 322 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Місце реєстрації та проживання власника на зміст права власності не впливає. Позивач у період з 01.01.2009 року по 31.01.2010 року надавав відповідачу послуги з централізованого постачання гарячої води у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 2334,47 грн.Відповідачем оплата за надані послуги не проводилася, станом на 01.02.2010 року загальна сума заборгованості становить 2334,47 грн., що підтверджено розрахунком суми заборгованості. (а.с.10) Судом встановлено, що позивач виконував свій обов'язок по наданню послуг, такі послуги позивачем надавались, відповідач ними користувався, а тому виходячи із положеньст. 162 ЖК України, Закону України «Про житлово-комунальніпослуги»відповідач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги, і суду не було надано відповідачем доказів у відповідності до вимог передбачених ст. 60 ЦПК України по спростуванню наданих послуг. Згідно п. 11Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630„Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення..", „У разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців, квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальніпослуги» передбачене право споживачаодержувативчасно та відповідноїякостіжитлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до вимог п.1 ч.3 ст.20 Закону України " Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір про надання житлового комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Статтями 20, 21 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Обов'язок наймача (власника) квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року. ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обов'язок споживача укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Правовідносини між сторонами у справі склалися на підставі надання/отримання послуг з тепло, водо-теплопостачання, тобто відносини фактично існували. Відносини, які склалися між сторонами підпадають під норми «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України за N 869 від 1 червня 2011 р. та «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005р. №630. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем здійснювалися періодичні платежі за отримані послуги. Відповідно до ст. 20, ст. 32 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Отже, суд вважає за необхідне стягнути із [PERSON] на користь Концерну «МТМ»заборгованість за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, яка виникла в періоди з 01.01.2009 року по 31.01.2010 року на загальну суму 2334,47 гривень. [PERSON] до суду подано заяву про застосування строку позовної давності. Разом із тим, підстав для застосування строку позовної давності судом не встановлено з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, на яку має право позивач. У ч. 1 ст. 95 ЦПК України зазначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів чи витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист позивача на стягнення заборгованості за надані послуги може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України № 6-214цс15 від 21 січня 2015 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідно до ст.264 ЦПК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.Після переривання перебіг позовної давності починається заново. З матеріалів справи вбачається, що 29.08.2011 року [PERSON] звернулася до Позивача із заявою про реструктуризацію заборгованості за послуги теплопостачання (опалення та гаряче водопостачання), в якій [PERSON] у зв'язку із тяжким матеріальним станом просить реструктурізувати суму боргу 2334,47 на 10 місяців та зобов'язалася її сплатити у розстрочку з щомісячним платежем в сумі 234 грн. 00 коп. Отже перебіг строку позовної давності щодо вимог за період з 01.01.2009 року по 31.01.2010 року перервався 29.08.2011 року і розпочався заново з 29.08.2011 року по 29.08.2014 року. 29.08.2014 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, а 19.09.2016 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 2334,47 грн. за період з 01.01.2009 року по 31.01.2010 року. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.07.2015 року заяву [PERSON] задоволено, судовий наказ скасовано. Отже строк позовної давності перервався з 29.08.2014 року і по 10.07.2015 року, з 10.07.2015 року почався знову. 06.04.2016 року Концерн «МТМ» звернувся до суду із позовом до суду до [PERSON], в межах строку позовної давності, а тому підстав для застосування позовної давності судом не встановлено. Крім цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача на користь позивача сплачені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved