Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики. В позовній заяві посилався на те, що 28 жовтня 2016 року між ТОВ "Веллфін" та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів в електронній формі № 86354, відповідно до якого [PERSON] отримала у позику грошові кошти у сумі 1201,00 грн. шляхом перерахування на картковий рахунок строком на 20 днів, зі сплатою відсотків у розмірі відповідно до п. 1.5 договору, а саме зобов`язувалася сплатити відсотки за користування позикою в розмірі 0,95% від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 0,95 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п. 1.2 цього договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений в п.1.2. цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. [PERSON] не виконала свої зобов`язання зі сплати боргу, в зв`язку з чим заборгованість за вказаним договором станом на 12 грудня 2019 року становить 51339,17 грн., з яких: 1201,00 грн. - заборгованість за основною сумою позики, 12726,96 грн. - заборгованість за відсотками, 37411,75 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Посилаючись на викладене, представник ТОВ "Веллфін" просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Веллфін» заборгованість за договором позики в розмірі 51399,17 грн. та судові витрати в розмірі 1921,00 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 01 червня 2020 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в спрощеному провадженні без повідомлення сторін. Відповідач [PERSON] , будучи повідомленою про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавала. Відповідно до п.3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, введеного в дію Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020 р. №540-IX, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, було передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 18 червня 2020 року №731-IX, який набрав чинності 17 липня 2020 року, внесено зміни до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., N 48, ст. 436), який викладено в такій редакції: "3. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID -19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином". Відповідно до п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного закону, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID -19)" № 540-ІХ від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом. Таким чином строк, на який було продовжено подання відповідачем відзиву (ст.178 ЦПК України), відповіді на відзив (ст.179 ЦПК України), заперечення (ст.180 ЦПК України) та розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження (ст.275 ЦПК України) сплив 06 серпня 2020 року. Жодним учасником справи протягом вказаного часу суду не подані клопотання про продовження процесуальних строків. Строк для подання відповідачем відзиву у даній справі сплив. Тому суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 28 жовтня 2016 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] було укладено договір позики грошових коштів № 86354 в електронній формі строком на 20 днів зі сплатою відсотків у розмірі відповідно до п. 1.5 договору, а саме сплати позичальником відсотків за користування позикою в розмірі 0,95% від суми позики, але не менше ніж 50 грн. за перший день користування позикою; 0,95 % від суми позики щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного у п. 1.2 цього договору; 3,8% від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк зазначений в п.1.2. цього Договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим Договором. На виконання умов договору позики, 28 жовтня 2016 року ТОВ «Веллфін» через оператора послуг платіжної інфраструктури WAY FOR PAY перерахувало на картковий рахунок [PERSON] 1201 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає послуги з переказу коштів ТОВ «Веллфін» відповідно до договору № ВП-180516-3, укладеного 18 травня 2016 року між ТОВ «Веллфін» та ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» (а.с. 25, 26-28). Відповідно до графіку розрахунків за договором позики № 86354 від 28 жовтня 2016 року сукупна вартість позики на 17 листопада 2016 року складає 1467,78 грн. (1201 грн. - сума по договору + 266,78 грн. - сума до сплати процентів) (а.с. 19-23). Згідно з розрахунком ТОВ «Веллфін», станом на 12 грудня 2019 року загальна сума заборгованості [PERSON] за договором № 86354 від 28 жовтня 2016 року становила 51339,71 грн., з яких: 1201 грн. - основний борг, 12726,96 грн. - заборгованість за відсотками, 37411,75 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.24). З наведеного вбачається, що підставами позовних вимог ТОВ «Веллфін» є неналежне виконання [PERSON] умов договору позики, укладеного в електронній формі шляхом направлення заявки для отримання позики та отримання грошових коштів від ТОВ «Веллфін» у вигляді позики на платіжну картку, які вона не повернула у строк та в порядку, що встановлені договором. За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до положень ст. ст.1046,1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України). Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року (надалі в рішенні - Закон № 675-VIII), на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст. 3 цього Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електроннийдоговір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Статтею 12 Закону № 675-VIII визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно доЗакону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону № 675-VIII передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору - пункт 5 частини 1 статті 3 Закону № 675-VIII. Таким чином, 28 жовтня 2016 року [PERSON] , оформивши на сайті ТОВ «Веллфін» заявку для отримання позики у розмірі 1201,00 грн. на строк 20 днів, шляхом заповнення всіх полів заявки із зазначенням даних банківської картки, на яку просила перерахувати кошти, що підтверджується роздруківкою заявки з офіційного веб-сайта ТОВ «Веллфін» https://creditup.com.ua. (а.с. 15-18), погодилася з умовами договору позики, оформленому сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Прийнявши позитивне рішення, ТОВ «Веллфін» 28 жовтня 2016 року через ТОВ ВК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», з яким у позивача укладено договір про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18 травня 2016 року, здійснило переказ 1201,00 грн. на платіжну картку [PERSON] (а.с. 25). Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики. У п. 3.1 Договору позики сторони погодили, що повернення позики та сплата процентів за користування позикою здійснюватиметься відповідно до графіку розрахунків (а.с. 37). За встановлених обставин укладення Договору позики та не виконання [PERSON] взятих на себе зобов`язань щодо повернення позики та нарахованих відсотків за користування коштами, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається із суми позики в розмірі 1201,00 грн. В частині стягнення основних та додаткових процентів за користування позикою за період з 28 жовтня 2016 року по 12 грудня 2019 року в сумі: 12726,96 грн. - заборгованість за відсотками, 37411,75 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, суд встановив наступне. За положеннями ч. 1 ст.1048 та ч. 1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування, чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Встановлені фактичні обставини у справі свідчать про те, що за умовами укладеного сторонами договору позики № 86354 від 28 жовтня 2016 року ТОВ «Веллфін», як фінансова установа, надало позичальнику суму позики, а остання зобов`язувалася повернути надану позику у повному обсязі до 17 листопада 2016 року. Таким чином, позикодавець ТОВ «Веллфін» відповідно до ст. 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 17 листопада 2016 року. Після закінчення строку його дії, у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки. Суд критично оцінює довідку щодо заборгованості за договором позики № 86354 від 28 жовтня 2016 року, оскільки із неї не вбачається порядку щоденного нарахування відсотків та прострочених відсотків, тобто дана довідка містить лише загальну суму без наведення розрахунку. При цьому, ТОВ «Веллфін» нараховувало заборгованість за відсотками за договором (12726,96 грн.) та простроченими відсотками (37411,75 грн.) за користування позикою за 1097 календарних днів, що включає період з 28 жовтня 2016 року по 12 грудня 2019 року, який виходить за межі строку надання позики - 20 днів. Тому суд обраховує заборгованість за відсотками за період з 28 жовтня 2016 року по 17 листопада 2016 року (20 днів) наступним чином: відсотки за 1-й день: 1201 грн. / 100 х 0,95 = 11,41 грн., що є меншим ніж 50 грн., тому згідно п.1.5. договору позики відсотки за перший день складають 50 грн.; відсотки за 2-й - 20-й день: 1201 грн. / 100 х 0,95 х 19 дн. = 216,78 грн.; відсотки всього за 20 днів: 50 грн. + 216,78 грн. = 266,78 грн. Вказана сума відсотків в повній мірі відповідає графіку розрахунків, який передбачає розмір відсотків до сплати - 266,78 грн. (а.с.22-23). Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором відсотки, заявлена позикодавцем ТОВ «Веллфін» вимога в частині стягнення з відповідача заборгованості за основними та додатковими процентами за користування позикою за період з 18 листопада 2016 року по 12 грудня 2019 року задоволенню не підлягають. На підставі викладеного з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за договором в розмірі 1201,00 грн., відсотки у розмірі 266,78 грн., а всього за договором - 1467,78 грн. В задоволенні решти позовних вимог необхідно відмовити. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. Оскільки судом позов задоволено на 2,9%, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 55,71 грн. на відшкодування понесених судових витрат. Всього з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 1523,49 грн. Також судом встановлено, що при зверненні з позовом до суду позивачем не в повному обсязі сплачено судовий збір, а саме сплачено 1921 грн. замість 2102 грн. (а.с.5). Тобто недоплачена сума складає 181 грн. Пропорційно до задоволених вимог вказана сума підлягає до стягнення з позивача на користь держави у розмірі 175,75 грн., з відповідача на користь держави - 5,25 грн.

Outcome: partial