Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати [PERSON] батьком [PERSON] , [INFO] , внести зміни до актового запису про народження дитини за № 17 від 04 червня 2013 року, складеного виконавчим комітетом Красилівської сільської ради Броварського району Київської області, відомості про батька [PERSON] та стягувати з відповідача на її користь аліменти на сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що вона з відповідачем [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з травня 2012 року до квітня 2014 року, у цей період [INFO] у них народився син [PERSON] , спільну заяву про походження дитини [PERSON] підписати не погодився. До дня народження сина відповідач проявляв постійне піклування про неї, бажаючи народження дитини, неодноразово відвідував пологовий будинок, купував необхідні ліки та продукти. Останній раз відповідач бачив свого сина на день його народження [INFO] , після чого повністю припинив будь-які стосунки з нею, визнавати себе батьком дитини він не бажає, надавати матеріальну допомогу синові [PERSON] , який хворіє та потребує значних витрат на медичні обстеження і препарати, оскільки має вроджене захворювання серця, відмовляється. Дитина проживає разом із нею та перебуває на повному її утриманні. Знаючи, що малолітня дитина потребує батьківської уваги та допомоги, відповідач [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків ухиляється. Відповідач працює в ТОВ "РЦЗ", отримує заробітну плату в розмірі 10000 грн. щомісячно, стягнення за виконавчими документами з нього не проводяться, тому він може сплачувати аліменти на сина в розмірі ј частки його заробітку (доходу). Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вказуючи те, що факт батьківства відповідача [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , повністю підтверджений висновком судово-медичної експертизи від 03 квітня 2020 року. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов визнає в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Просив суд розглянути справу за його відсутності. Третя особа Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області, будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Третя особа Броварський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу без участі їхнього представника, оскільки самостійних вимог не заявляє та прав заявника не оспорює. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. У ч. 1 ст. 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно із ч. 2 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. За змістом ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визначене за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини і приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст.135 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд встановив, що у період з травня 2012 року до квітня 2014 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У даний період спільного проживання сторін [INFO] позивач [PERSON] народила сина [PERSON] , про що 04 червня 2013 року виконавчим комітетом Красилівської сільської ради Броварського району Київської областібуло складено відповідний актовий запис за № 17. Реєстрація народження цієї дитини проведена згідно із вимогами ч. 1 ст. 135 СК України, батьком дитини зі слів матері був записаний [PERSON] , про що свідчать свідоцтво про народження дитини серії [NUMBER] , видане 04 червня 2013 року, та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 13 листопада 2020 року за № 00028533172. 14 листопада 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області у даній справі призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити питання: чи являється [PERSON] , [INFO] , біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] ? Із висновку судового експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи за № 103-35-2020 від 03 квітня 2020 року вбачається, що в генотипі [PERSON] по всіх досліджуваних локусах виявлені алельні пари, які могли бути утворені шляхом успадкування алелей з генотипів [PERSON] та [PERSON] . Молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99 %, Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно дитини [PERSON] практично доведено. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 травня 2009 року у справі "Калачова проти Російської Федерації" (заява № 3451/05, § 34) зауважив, що на сьогоднішній день ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту оспорювання батьківства. Верховний Суд у постанові від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 зазначив, що при вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька. Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] батьком народженого нею [INFO] сина [PERSON] і внесення змін в актовий запис № 17 від 04 червня 2013 року про народження дитини відомостей про відповідача як батька цієї дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки біологічне батьківство відповідача відносно вказаної дитини доведено. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Із акту обстеження житлових умов від 01 березня 2019 року, складеного депутатом Красилівської сільської ради Броварського району Київської області Міщенко В.І., та довідки від 27 лютого 2019 року за № 350, виданої виконавчим комітетом Красилівської сільської ради Броварського району Київської області, вбачається, що малолітній [PERSON] перебуває на утриманні його матері [PERSON] . Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, сторонами не досягнуто, відповідач визнав позов і в частині стягнення з нього на користь позивача аліментів на дитину в розмірі ј частки його заробітку (доходу), суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на сина [PERSON] , [INFO] , з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. За змістом п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача в дохід держави (за вимогу про стягнення аліментів) та на користь позивача (за вимогу про визнання батьківства) підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 768 грн. 40 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved