Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

У грудні 2018 року до суду надійшов позом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зокрема, позивач вказує, що 28 квітня 2015р. між ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 677734027 відповідно до якого позивач надав даному відповідачу кредит в розмірі 124000 грн., а відповідачі [PERSON] та [PERSON] виступили поручителями перед кредитором за виконання боржником своїх зобов`язань. Згідно з умовами кредитного договору [PERSON] (позичальник) зобов`язувалась повернути кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Однак, всі взяті зобов`язання відповідач не виконала, а тому позивач просив стягнути солідарно з відповідачів непогашену заборгованість за тілом кредиту, річними та щомісячними процентами та за штрафом/пенею в загальному розмірі 273692 грн. 27 коп. та судові витрати. Ухвалою суду від 28.01.2019 відкрито провадження та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В строк визначений для подання відзиву на позовну заяву відповідачами пред`явлено зустрічний позов з вимогою визнання недійсним в частині кредитного договору № 677734027 укладеного 28.04.2015 між відповідачем [PERSON] та позивачем, а також подано відзив на позов. Зокрема, відповідачі у відзиві вказують, що відповідачем [PERSON] з 28.04.2015 та до 06.12.2018 було сплачено в рахунок кредиту 129475 грн., а з урахуванням сплачених коштів після пред`явлення позову на користь позивача було сплачено 133475 гривень. Відповідачі вказують, що частину оплати в сумі 65096 грн. 13 коп. позивач зарахував як щомісячну плату за кредитом, а не на оплату тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. Також відповідачі вказували на необхідність застосування строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені в сумі 62000 грн. нараховану за період з січня 2016 року по 29.06.2017, вказуючи, що пеня розрахована за період, який виходить за межі строку позовної давності - одного року до дати пред`явлення позову у грудні 2018 року. Ухвалою суду від 04.03.2019 вимоги зустрічного позову [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ", треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: [PERSON] , [PERSON] про захист прав споживачів та визнання недійсним окремих частин кредитного договору, об`єднати в одне провадження з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Цією ж ухвалою вирішено перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. 21.03.2019 надійшли додаткові пояснення позивача по суті його позовних вимог. 02.04.2019 надійшов відзив позивача на зустрічну позовну заяву, в якому, зокрема, вказує, що вимоги позивача за зустрічним позовом не підлягають задоволенню, оскільки позивач за зустрічним позовом володів інформацією з приводу умов кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, наявних форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача, переваг та недоліків запропонованих систем кредитування, вартості послуг, пов`язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору. 13.05.2019 до суду надійшли заперечення позивача на зустрічну позовну заяву про захист прав споживачів та визнання недійсними умов кредитного договору. Ухвалою суду від 14.05.2019 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Ухвалою суду від 06.11.2019 позовну заяву ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" було залишено без руху з мотивів відсутності обгрунтованого розрахунку сум, що стягуються. На виконання даної ухвали 26.11.2019 до суду надійшла заява про усунення недоліків разом із уточнюючою позовною заявою. 29.01.2020 відповідачами надано відзив на уточнюючу позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, від позивача неодноразово надходили клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позову заперечили в повному обсязі посилаючись на ті ж самі підстави, які викладені у відзиві та просили задовольнити зустрічну позовну заяву та визнати недійсними окремі умови кредитного договору. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" підлягає задоволенню частково, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі враховуючи таке. Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків ( ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що 28.04.2015 між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 677734027. Дана обставина підтверджується копією договору, доданою до позовної заяви. Підписання даного договору [PERSON] під сумнів не ставиться. Згідно пункту 4 договору надання кредиту здійснювалось на таких умовах: 1) сума та валюта кредиту - 124000 гривень, 2) річна відсоткова ставка за кредитом - 11,99%, 3) строк - 48 місяців, 4) цілі використання - без обмежень, 5) порядок надання - перерахування на рахунок позичальника, 6) повернення кредиту - щомісячно згідно з графіком платежів, 7) разова плата за кредитом - 0 грн., 8) щомісячна плата за кредитом - 3,19% від суми кредиту, що становить 3955 гривень, 8) пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 0,3% від суми прострочення за кожний день прострочення. В додатку до договору встановлено графік платежів, зокрема, визначено граничні дати щомісячних платежів (перший - до 28.04.2015, останній - до 26.04.2019), а також визначено загальну суму щомісячного платежу, що складається з: 1) частини кредиту, що підлягає поверненню, 2) плати (щомісячної) за річною відсотковою ставкою та 3) щомісячної плати за кредитом. Відповідно до даного графіку платежів позичальник в строк до 26.04.2019 мав сплатити 346647 грн. 22 коп. з яких: 124000 за тілом кредиту, 32778 грн. 42 коп. за відсотками та 189868 грн. 80 коп. щомісячної плати за кредитом. Позивач вказує, що станом на 06.12.2018 утворилась заборгованість по сплаті кредитних зобов`язань в загальному розмірі 273692,27 грн., яка складається з: 104544,01 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 1288,30 грн. - заборгованість за річними процентами; 105859,96 грн. - заборгованість за щомісячними процентами; 62000,00 грн. - заборгованість за штрафом/пенею. Згідно до наданої позивачем довідки /а.с. 31 - 33/ в рахунок погашення кредиту від позивача надійшло 129475 гривень, з яких на відсотки було зараховано 44922 грн. 88 коп., на щомісячну плату за кредитом зараховано 65096 грн. 13 коп., та 19455 грн. 99 коп. було спрямовано на погашення тіла кредиту. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, в силу визначеної Законом суті кредитних правовідносин на позичальника покладається обов`язок повернути кредит (тобто, отриману суму) та сплатити проценти. Зі змісту укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] кредитного договору вбачається, що позивальник крім повернення тіла кредиту та сплати процентів мав сплачувати кредитодавцю так звану "щомісячну плату за кредитом" в розмірі 3955 грн. 60 коп., загальний розмір якої мав становити 189868 грн. 80 коп., що складає 121% від загальної суми тіла кредиту та процентів, які мав виплатити позичальник. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5-6 ст. 203 цього Кодексу. Ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. За змістом частини п`ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (ч.6 ст. 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч. 2 ст. 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що умови кредитного договору від 28.04.2015 про сплату так званої "щомісячної плати за кредитом" є несправедливими через відсутність в договорі деталізації даних умов, а саме, в зв`язку з чим виникає необхідність сплати такої суми, зокрема, які саме послуги надаються позичальнику. За відсутності будь-яких доказів зі сторони відповідача суд вважає, що умови договору, які передбачають сплату "щомісячної плати за кредитом" є по суті способом безпідставного збагачення, а тому дані умови грубо порушують такі засади цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (ч. 1 ст. 3 ЦК України) та не відповідають правовій природі кредитного договору, розкритій в ч. 1 ст. 1054 ЦК України. В зв`язку з цим підпункт 4.8. пункту 4 та пункт 6 кредитного договору № 677734027 від 28.04.2015 укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ" та [PERSON] в частині встановлення щомісячної плати за кредитом в розмірі 3,19% від суми кредиту (в сумі 3955 грн. 60 коп. щомісячно) підлягає визнанню недійсним. Відповідно до п. 7 кредитного договору загальні умови з надання кредитів затверджуються наказом керівника ТОВ "ФК "ЦФР" і оприлюднюються на веб-сайті www.kreditmarket.ua. Підписанням цього договору позичальник засвідчив (підтвердив) прийняття загальних умов з надання кредитів - в якості невід`ємних умов цього договору. Однак, відповідно до правової позиції, зазначеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.19 у справі № 342/180/17 пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитних договорів. Таким чином, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з позичальником позивач дотримав вимог передбачених ч.2 ст.11 Закону України № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які фінансова установа (позивач) вважала узгодженими. Відтак, норма п. 7.2. Умов (на якій посилається позивач у споїх поясненнях /а.с. 96/ щодо збільшеного строку позовної давності (10 років) до вимог, що виникають з договору, не підлягає застосуванню. Крім того, розрахунок заборгованості в т.ч., зі сплати пені, було здійснено позивачем з урахуванням сплати щомісячної плати за кредитом в сумі 3955 грн. 60 коп. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про необхідність задоволення зустрічного позову та визнає недійсним підпункт 4.8. пункту 4 та пункт 6 кредитного договору № 677734027 від 28.04.2015, сплачені відповідачем суми щомісячної плати за кредитом вважаються внесеними як проценти та на повернення тіла кредиту. Отже, абсолютні цифри забогованості в т.ч., з помісячною розбивкою істотно змінюються. Враховуючи наведені обставини, а також те, що внаслідок несправедливих умов кредитного договору щодо внесення фіксованої щомісячної плати, яку позивач без відома відповідача зараховував у другу чергу вимог за грошовими зобов`язаннями позичальника (позивач не довів, що відповідач був ознайомлений зі змістом Умов отримання кредитів та інших послуг від 19.05.2015 з урахуванням вищевказаної позиції Великої Палати Верховного Суду), що, по суті, сприяло виникненню заборгованості, суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення пені в сумі 62000 гривень. Як було вище встановлено судом, відповідачем (позичальником) на рахунок позивача в межах кредитного договору було сплачено 129475 гривень /а.с. 33/. Розмір даної суми відповідачами не спростовано. Частина 1 ст. 12 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті учасники справи, мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Частина 2 ст. 13 ЦПК України визначає, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В даній справі позивач мав довести факт укладення кредитного договору - отримання кредитних коштів позичальником, а відповідач, який не визнавав позов, мав довести факт повернення всіх сум, які він мав виплатити кредитору згідно умов кредитного договору. Отже, суд виходить саме з суми 129475 гривень, як сплаченої відповідачем в рахунок виконання своїх зобов`язань за кредитним договором. Згідно кредитного договору позичальник мав повернути 124000 грн. отриманого кредиту та сплатити 47,96% (за строк кредитування: 4 роки по 11,99% річних), тобто, 59470 грн. 40 коп., в всього мав сплатити: 124000 грн. + 59470 грн. 40 коп. = 183470 грн. 40 коп. Отже, борг позичальника перед кредитодавцем становить: 183470 грн. 40 коп. - 129475 грн. = 53995 грн. 40 коп. Згідно ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Зі змісту договорів поруки № 677734027-П та № 677734027-П1 від 28.04.2015 не вбачається встановлення додаткової (субсидіарної) відповідальності поручителів [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, відповідно до вимог ст. 543, 553, 554 ЦК України борг перед позивачем в розмірі 53995 грн. 40 коп., має бути стягнутий з усіх відповідачів солідарно. Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів у рівних частинах відмовідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial