Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до ДП «Чернігівторф», в якому просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 26 липня 2013 року по 30 травня 2014 року, вихідну допомогу в сумі 1848 грн 75 коп та моральну шкоду в сумі 1000 грн, посилаючись на те, що в період з 08 листопада 2003 року по 26 липня 2013 року вона працювала на посаді інженера з охорони праці у філії "Смолинський торфозавод". При звільненні відповідач не виплатив всіх належних позивачці сум. 26.09.2013 року Чернігівським районним судом видано судовий наказ про стягнення на її користь заборгованості по заробітній платі в сумі 15113,53 коп, яку відповідач їй виплатив 30.05.2014 року. Оскільки відповідач не виплатив заробітну плату у встановлені чинним законодавством строки, позивач відповідно до ст.117 КЗпП України просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а також не виплачену їй вихідну допомогу. Моральну шкоду обгрунтувала порушенням відповідачем її прав на своєчасне отримання свого заробітку, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позвній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштова кореспонденція, про причину неявки не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи суду не надав. Вислухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі, архівну справу №748/2336/13 (провадження №2н/748/89/13) судом встановлено наступне. Позивач працювала у відповідача, звільнена з 26 липня 2013 року згідно п.1 ст.40 КЗпП, у зв'язку зі скороченням посади. У день звільнення позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі й з нею не було проведено відповідного розрахунку. 20 серпня 2013 року Чернігівським районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ, який набрав законної сили, про стягнення з Державного підприємства "Чернігівторф" на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі в сумі 15113 грн 53 коп. ( справа №748/2336/13, провадження №2н/748/89/13). З банківської виписки по рахунку позивача на а.с. 7 вбачається, що 30 травня 2014 року Головним управлінням юстиції в Чернігівській області перераховано [PERSON] заборговану ДП «Чернігівторф» заробітну плату за судовим рішенням в загальному розмірі 15113 грн 53 коп. Відповідно до положень ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України. Згідно зі ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачем не доведено і не представлено суду належних, достовірних і безспірних доказів відсутності його вини у затримці розрахунку позивача, не доведено, що причини затримки розрахунку при звільненні позивача були поважними. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями (далі - Порядок). Відповідно до абз. 3 п. 4 Порядку, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку). Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу філії "Смолинський торфозавод" №2 від 01.02.2013 року в зв"язку з призупиненням робіт по випуску торфопродукції всі працівники філії були попереджені про початок простою, а тому позивач з цього часу не працювала і заробітку не мала, тому нарахування середньомісячної заробітної плати [PERSON] проведено відповідачем відповідно до абз. 3 п.4 Порядку і визначено в сумі посадового окладу - 2175 грн. Отже, середньоденна заробітна плата позивача, що розрахована згідно вказаного вище Порядку становила 117 грн 57коп. Час затримки розрахунку за період з 26.07.2013 року по 30.05.2014 року складає 212 робочих дня. Тобто середній заробіток за цей період, без утримання прибуткового податку й інших обов»язкових платежів, складає 24924 грн 84 коп. (117,57 грн х 212 робочих днів). Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1,2 і 6 ст. 40 цього кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога. Відповідно до наданої відповідачем довідки, станом на день розгляду справи, розмір невиплаченої позивачу вихідної допомоги становить 1848 грн 75 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Приймаючи рішення у даній справі суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постанові суду №6-144ц13 від 29 січня 2014 року, прийнятої за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України. Згідно роз'яснень, що викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N4 від 31.03.95 р., судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом достовірно встановлений факт порушення законних прав позивача на вчасне отримання заробітної плати і отримання від роботодавця повного розрахунку при звільненні, а тому, враховуючи обставини справи, на користь позивача слід стягнути 300 грн у відшкодування моральної шкоди, яка на думку суду є достатньою компенсацією моральних страждань [PERSON] У світлі викладеного суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Оскільки при подачі позову до суду позивача звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 267,74 грн за вимоги майнового характеру та 243,60 грн за вимоги немайнового характеру, підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial