Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

Представник позивача ПрАТ «СК «Уніка» Некряч А.В. 17.11.2016року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 30.03.2015року між ПрАТ «СК «Уніка» та [PERSON] , був укладений Договір добровільного комплексного страхування на транспорті №833001/4600/0000061, предметом якого є страхування транспортного засобу «Ауді», державний реєстраційний номер [NUMBER] . Вказує, що 28.03.2016року в м.Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля під керуванням [PERSON] , та транспортного засобу «МАН», державний реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] Зазначає, що відповідно до постанови Голосіївського районного суду м.Києва від 25.05.2016 року № 752/5401/16-п, вищевказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення [PERSON] , Правил дорожнього руху України. Так, за Звітом про оцінку колісного транспортного засобу № 01-19/04-1 від 19.04.2016 року, складеного ФОП « [PERSON] » розмір відновлювального ремонту та матеріального збитку складає 643671,40грн. Крім цього, згідно Рахунку №0000030346 від 14.04.2016року ДП «Ауді центр Віпос», вартість ремонту склала 643427,66грн.. У відповідності до умов Договору страхування, ПрАТ «СК «Уніка», на підставі страхового Акту, здійснило виплату страхового відшкодування. Стверджує, що відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Отже, до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право на отримання від [PERSON] , як винуватця ДТП, компенсації шкоди, завданої власнику застрахованого автомобіля. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», згідно полісу АІ/9358527, (страхова сума 100000,00грн.; франшиза 0 грн.). Оскільки, на даний час третя особа - ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відшкодувала позивачу в межах ліміту страхове відшкодування за полісом А19358527, то розрахунок позовних вимог наступний: виплачене відшкодування 362585,00грн. - відшкодування за полісом 100000,00грн.= 262585,00грн. З огляду на наведене, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПрАТ «СК «Уніка» шкоду у розмірі 262585,00гривень, а також понесені судові витрати у розмірі 3938,78гривень. Ухвалою судді від 28.11.2016року (а.с.64) відкрито провадження у даній цивільній справі. В ході розгляду справи, представник відповідача - адвокат Мелех Д.О., подав до суду відзив на позовну заяву (а.с.113-115), в якому зазначає, що відповідач не визнає заявлені позивачем позовні вимоги в повному обсязі, виходячи із наступного. Вказує, що відповідач не погоджується із тим, що дана ДТП відбулася лише із його вини, оскільки постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2017 року притягнуто [PERSON] , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП по факту даного ДТП, у зв`язку із порушенням нею: п. 11.1; п. 12.3 та п. 13.1 ПДР України і дана постанова набрала законної сили. Відповідач не погоджується із тим, що зазначено в Постанові Голосіївського районного суду м. Києва від 25.05.2016 року по справі № 752/5401/16-п, що дана ДТП відбулася у зв`язку із порушенням ним п. 2.3 б, п. 10.1 та п. 10.3 ПДР України, оскільки даний факт спростовується Висновком експертного дослідження від 05.08.2016 року за № 1/8 відповідності до якого вбачається, що в його діях не вбачається суперечностей технічним вимогам п.п. 9.2(Б), 9.4, 10.1. 10.4, 10.6 та 11.1 ПДР України. Зважаючи на наявність постанови про притягнення [PERSON] , до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, Висновку експертного дослідження від 5.08.2016 року за № 1/8 вважає, що частка вини відповідача у настанні даного ДТП становить - 25%, а [PERSON] - 75%. Стверджує, що оскільки загальний розмір спричинений у зв`язку із пошкодженням автомобіля АУДІ, д/н [NUMBER] становить 362585,00 грн., зважаючи на ступінь вини [PERSON] у настанні даного ДТП, він повинен нести цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду в розмірі, що визначається виходячи з наступного розрахунку: 362 585,00 грн. х 25% = 90 646,25 грн. Зважаючи на те, що відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ "СК"ПЗУ Україна" відповідно до полісу АІ/9358527 зі страховою сумою в 100000 грн. і франшизою 0 грн. і страховиком виплачені кошти в користь позивача в сумі 100 000 грн., то жодних підстав для стягнення коштів з відповідача немає, оскільки позивач на даний час отримав більше відшкодування, ніж належить йому, виходячи зі ступеня вини кожного з водіїв. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою суду від 06.03.2018року (а.с.129) залучено [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 03.04.2018року представник третьої особи [PERSON] - адвокат Яковлєва Л.В., подала до суду пояснення щодо відзиву на позовну заяву (а.с.144-151), в яких, зокрема, вказує, що адвокат у відзиві закликає суд до повторного з`ясування обставини і механізму ДТП під час розгляду даної цивільної справи, які вже були з`ясовані і дослідженні під час розгляду справ про адміністративне правопорушення. Так, у справі № 752/5401/16-п (постанова Голосіївського районного суду міста Києва від 25.05.2016року) за результатами розгляду якої [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, суд встановив, що [PERSON] при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці свого маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п.п. 2.3 б, 10.1, 10.3 ПДР України. Відповідальність за ці порушення передбачена ст. 124 КУпАП. Вказана постанова Голосіївського районного суду міста Києва залишена без змін (постанова Апеляційного суду міста Києва від 20.07.2016 року). Таким чином, вказує, що повторне з`ясування обставин ДТП, яка мала місце 28.03.2016 року, та їх доведення новими доказами, при чому в межах цивільного судочинства, є неприпустимим і суперечить основним засадам та завданням цивільного судочинства та предметній цивільній юрисдикції. Наведені ж судові рішення у справах про адміністративне правопорушення, є обов`язковими для суду лише в питанні, чи мала місце 28.03.2016 року ДТП та чи чинена вона [PERSON] Також вказує, що у наданому відповідачем висновку експерт по суті переклав усю вину у ДТП на [PERSON] , що абсолютно не відповідає дійсності і вже встановленим судами обставинам цієї пригоди. Вважає неправдивими висновки експертного дослідження про те, що [PERSON] був позбавлений своїм односторонніми діями уникнути даної ДТП (п. 4), дії [PERSON] , як водія транспортного засобу, знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з "настанням даної пригоди - зіткнення транспортних засобів (п. 5.), у діях [PERSON] перед виконання маневру розвороту не вбачається суперечність технічним вимогам п. 2.36), 9.4, 10.1, 10.4, 10.6 та 11.1 ПДРУ (п. 6), з технічної точки зору, при заданих вихідних даних, причиною ДТП стали дії [PERSON] , які полягали в невиконанні нею технічних вимог п.п. 11.1, 12.3., 13.1 ПДР (п. 7). Стверджує, що їх неправдивість зумовлена, насамперед тим, що експертне дослідження ґрунтувалося не на матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а лише на підставі відомостей, зазначених адвокатом у його заяві та пояснень учасників ДТП. Таким чином, вважає, що викладені у відзиві аргументи не мають належного правового обґрунтування, а в частині повторної оцінки обставин і механізму ДТП виходять за межі цивільної юрисдикції. 11.09.2018року представник позивача ПрАТ «СК «Уніка» подав до суду заяву про зменшення позовних вимог (а.с.204-205), в якій, зокрема, вказує, що із врахуванням з`ясованих в ході розгляду справи обставин про наявність у вищевказаній ДТП вини обох її учасників, вважає за необхідне зменшити заявлений розмір позовних вимог, шляхом розподілу розміру виплаченого відшкодування по Ѕ частині на кожного з учасників ДТП, тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПрАТ «СК «Уніка» шкоду в розмірі 81292,50гривень та судові витрати, згідно наступного розрахунку: 362585,00х50%-100000,00грн=81292,50. 11.12.2018року представник відповідача - адвокат Мелех Д.О. подав до суду письмові пояснення щодо заяви про зменшення позовних вимог (а.с.235), в яких вказує, що із сумою зменшених позовних вимог також не погоджується з підстав наведених у відзиві на позовну заяву. Стверджує, що в діях [PERSON] суд встановив порушення вимог лише одного пункту ПДР, який спростовується Висновком експертного дослідження від 05.08.2016року №1/8, а в діях [PERSON] суд встановив порушення вимог трьох пунктів ПДР, які нічим не спростовані. Крім того встановлено, що [PERSON] могла своїми односторонніми діями взагалі уникнути даного ДТП. Тому, якщо виходити із того, що в сукупності обоє водіїв порушили вимоги чотирьох пунктів ПДР, що становить 100%, то порушення одного пункту становить 25% вини. Зважаючи на це, в діях [PERSON] є частка вини в настанні ДТП, яка складає 25%, а в діях [PERSON] є частка вини в настанні ДТП, яка складає 75%. Враховуючи те, що загальний розмір шкоди спричинений у зв`язку із пошкодженням автомобіля марки «Ауді», реєстр.номер [NUMBER] , становить 362585,00гривень та зважаючи на ступінь вини [PERSON] у настанні даної ДТП, вважає, що останній повинен нести відповідальність за спричинену шкоду в розмірі, що визначається з наступного розрахунку: 362585х25%=90646,25гривень. Разом із тим, враховуючи те, що відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відповідно до полісу АІ/9358527 і страховиком виплачені кошти в користь позивача в сумі 100000гривень, то підстав для стягнення з відповідача коштів немає. З огляду на наведене просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. В судове засідання на 08.05.2019року представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи (а.с.74) міститься його заява про розгляд справи у його відсутності на підставі наявних в ній доказів. В попередніх судових засіданнях, проведених в режимі відео конференції представник позивача підтримував зменшені позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Мелех Д.О. в судовому засіданні проти зменшених позовних вимог заперечили в повному обсязі, покликаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях щодо заяви про зменшення позовних вимог. Третя особа - [PERSON] та її представник - адвокат Яковлєва Л.В. в судове засідання на 08.05.2019року не з`явилися. В попередніх судових засіданнях підтримували позовні вимоги та заперечили щодо відзиву на позовну заяву, з підстав, викладених у письмових поясненнях щодо відзиву. Представник третьої особи - ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, а також не надіслав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності чи відкладення розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Судом встановлено, що 28.03.2016року в м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «МАН», реєстр.номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] , та автомобіля марки «Ауді», реєстр.номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] (третьої особи у справі). Так, відповідно до постанови судді Голосіївського районного суду м.Києва від 25.05.2016року у справі №752/5401/16-п (а.с.22, 160), яка набрала законної сили, встановлено, що 28.03.2016 року о 15 год. 55 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «МАН», реєстраційний номер [NUMBER] , в м. Києві по вул. Заболотного 3, не врахував дорожню обстановку, під час зміни напрямку руху, перестроюванні не переконався, що це буде безпечним, не надав дорогу автомобілю «Ауді», реєстраційний номер [NUMBER] , який рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися внаслідок чого здійснив зіткнення з даним автомобілем, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Пунктом 2.3 б) ПДР України передбачено, що водій для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою і реагувати на її зміну. Пунктом 10.1 ПДР України передбачено, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. Пунктом 10.3 ПДР України передбачено, що у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися. Таким чином, судом встановлено, що водій [PERSON] при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці свого маневру, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем, тобто вчинив дії, якими порушив вимоги п.п. 2.3б), 10.1, 10.3 ПДР України. Даною постановою суду відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу. Вищевказана постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року залишена без змін, постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 20.07.2016року (а.с.161,162) та набрала законної сили. Крім того, відповідно до постанови судді Голосіївського районного суду м.Києва від 13.01.2017року у справі №756/13705/16-п (а.с.124), встановлено, що [PERSON] 28.03.2016 року близько 15 год. 55 хв., в м. Києві по вул. Заболотного, 3, керуючи транспортним засобом Audi реєстр.номер [NUMBER] , на дорозі, де відсутня дорожня розмітка, не врахувала ширини проїзної частини та габарити автомобіля при виникненні небезпеки для руху не вжила заходів для зменшення швидкості аж до зупинки, не дотрималась безпечного інтервалу та здійснила зіткнення з автомобілем марки «Ман» реєстр.номер [NUMBER] , що призвело до пошкодження обох транспортних засобів, чим порушила вимоги п. 11.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України. Даною постановою суду [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Вищевказана постанова судді Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2017року залишена без змін постановою судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 31.05.2018року (а.с.212-216) та набрала законної сили. Відповідно до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. У відповідності до зазначених положень ЦПК України, вищевказані обставини дорожньо-транспортної пригоди, а також винність у вчиненні цієї ДТП обох її учасників, а саме відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] ., що встановлено у зазначених постановах Голосіївського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року та від 13.01.2017року, які набрали законної сили та є обов`язковими для суду, не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи. Із матеріалів справи відомо, що на момент вищевказаної ДТП транспортний засіб, який перебував під керуванням [PERSON] , а саме: автомобіль марки «Ауді», реєстраційний номер [NUMBER] , був застрахований його власником - [PERSON] у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» згідно Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №833001/4600/0000061 від 30.03.2015року (а.с.16,17). Згідно Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №01-19/04-1 від 19.04.2016року, складеного ФОП [PERSON] , розмір відновлювального ремонту та матеріального збитку власнику автомобіля марки «Ауді», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок пошкоджень ДТП складає 643671,40гривень. Відповідно до Страхових Актів ПрАТ «СК «Уніка» №00189871 від 01.06.2016року (а.с.7) та №00189871 від 15.07.2016року (а.с.8), наказів ПрАТ «СК «Уніка» №001189871 від 01.06.2016року (а.с.5) та №00189871 Доплата від 15.07.2016року (а.с.6), у зв`язку із настанням страхового випадку 28.03.2016року з автомобілем марки «Ауді», реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі Договору страхування №833001/4600/0000061 від 30.03.2015року позивачем ПрАТ «СК «Уніка» було виплачене [PERSON] страхове відшкодування згідно розрахунку суми збитку на загальну суму 362585,00 гривень (307685+54900=362585), що підтверджується платіжними дорученнями №019093 від 03.06.2016року (а.с.55) та №024796 від 18.07.2016року (а.с.56). В свою чергу, автомобіль марки «МАН», реєстраційний номер [NUMBER] , який перебував під керуванням відповідача [PERSON] , на момент ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/93585277, відповідно до якого ліміт відшкодування майнової шкоди становить 100000грн, франшиза - 0грн (а.с.57). На даний час ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» відшкодувала позивачу в межах ліміту страхове відшкодування за полісом №АІ/93585277 на суму 100000гривень. Вказані обставини визнаються учасниками справи, про що вони зазначили в позовній заяві, відзиві на позовну заяву, своїх поясненнях, сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання суд не має, а тому такі обставини відповідно до положень ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. З метою відшкодування різниці між розміром виплаченого відшкодування шкоди у сумі 362585,00гривень та розміром відшкодування шкоди за полісом №АІ/93585277 у сумі 100000гривень, яка позивачем одержана від страховика ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому із врахуванням зменшених позовних вимог та наявності у вищевказаній ДТП вини обох її учасників, виходячи із поділу розміру виплаченого відшкодування в рівних частинах на кожного учасника ДТП, тобто по 1/2 частці на кожного, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ПрАТ «СК «Уніка» шкоду в розмірі 81292,50гривень згідно наступного розрахунку: 362585,00х50%-100000,00грн=81292,50. Вищевказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами: копіями наказів ПрАТ «СК «Уніка» №001189871 від 01.06.2016року (а.с.5) та №00189871 Доплата від 15.07.2016року (а.с.6); копіями Страхових Актів ПрАТ «СК «Уніка» №00189871 від 01.06.2016року (а.с.7) та №00189871 від 15.07.2016року (а.с.8); копією заяви [PERSON] про виплату страхового відшкодування (а.с.9); копією письмових пояснень [PERSON] (а.с.10); копією довідки про дорожньо-транспортну пригоду №88439091 (а.с.15); копією Договору добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО» №833001/4600/0000061 від 30.03.2015року (а.с.16,17) з Додатковими угодами №1,2,3 (а.с.18-20); копією постанови судді Голосіївського районного суду м.Києва від 25.05.2016року у справі №752/5401/16-п (а.с.22, 160); копією Звіту про оцінку колісного транспортного засобу №01-19/04-1 від 19.04.2016року, складеного ФОП [PERSON] (а.с.23-29); копіями платіжних доручень №019093 від 03.06.2016року (а.с.55) та №024796 від 18.07.2016року (а.с.56); копією витягу із Єдиної бази МТСБУ (а.с.57); копією постанови судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 20.07.2016року (а.с.161,162); копією постанови судді Голосіївського районного суду м.Києва від 13.01.2017року у справі №756/13705/16-п (а.с.124); копією постанови судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду міста Києва від 31.05.2018року (а.с.212-216) та іншими матеріалами справи. Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. При цьому підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків можуть бути: договори та інші правочини, а також - інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Відповідно до п. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.1,2 ст.22.ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч. 1 ст. 1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як встановлено судом під час розгляду справи, шкода, яку просить позивач відшкодувати, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому підлягає відшкодуванню за правилами ст.ст. 1187, 1188 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положень ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Як наголошує п.8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України від 1.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» шкода, завдана кількома особами, відшкодовується кожною з них у частці, завданій нею (у порядку часткової відповідальності). Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного). Як встановлено судом, у вчинені вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.03.2016року, наявна вина обох її учасників, яка визначена у постановах Голосіївського районного суду м. Києва від 25 травня 2016 року та від 13.01.2017року у справах про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, а тому у відповідності до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України розмір відшкодування відповідачем [PERSON] , шкоди визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення, тобто залежно від ступеня його вини у вчиненні ДТП. На підтвердження своїх заперечень щодо позову, відповідачем [PERSON] надано до суду Висновок експертного дослідження, проведеного судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру [PERSON]. №1/8 від 05.08.2016року (а.с.118-123). У дослідницькій частині даного висновку зазначено, зокрема, наступне. 1. В дорожній ситуації, що склалася безпосередньо перед ДТП - зіткненням транспортних засобів водій автомобіля «Ауді» р.н. [NUMBER] [PERSON] з технічної точки зору та у відповідності з вимогами ПДР України повинна була в межах населеного пункту рухатись з установленою швидкістю не більше 60 км/год., при відсутності дорожніх знаків та розмітки, що позначають кількість смуг на проїзній частині дороги, маючи намір випередити попутний транспортний засіб (в даному випадку автомобіль «МАН» реєстр.номер [NUMBER] ), який рухався попереду, дотримуватись безпечного інтервалу як до лівого краю проїзної частини дороги, так і до вказаного транспортного засобу. Якщо ж ширина проїзної частини дороги між лівим краєм проїзної частини дороги та лівим бортом вантажного автомобіля була такою, що при ній неможливо було безпечно проїхати з дотриманням вимог ПДРУ (тобто з дотриманням безпечних бокових інтервалів), це свідчило про існування небезпеки для руху водієві [PERSON] , з огляду на це вона не повинна була намагатися проїхати в цьому «небезпечному коридорі» і їй, з технічної точки зору, слід було застосувати гальмування по своїй смузі руху, або перестроїтися на праву смугу руху і випередити вантажний автомобіль по правій смузі руху, також з дотриманням безпечного бокового інтервалу. Іншими словами, водій [PERSON] повинна була керуватися технічними вимогами п.п. 11.1, 12.3, 12.4, 13.1 та 13.3 чинних Правил дорожнього руху України. 2. В дорожній ситуації, що склалася безпосередньо перед ДТП - зіткненням транспортних засобів, водій автомобіля «МАН» реєстр.номер [NUMBER] [PERSON] , з технічної точки зору та у відповідності з вимогами ПДР України повинен був, маючи намір виконати маневр розвороту, завчасно подати світловий покажчик повороту відповідного напрямку, за відсутності дорожніх знаків та розмітки, що позначають кількість смуг на проїзній частині дороги зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині із врахування габаритів свого транспортного засобу при цьому дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цього маневру не з крайнього лівого положення на проїзній частині дороги - і попутним транспортним засобам. Іншими словами водій [PERSON] повинен був керуватись технічними вимогами п.п. 9.2.6., 9.4., 10.1, 10.4., 10.6. та 11.1 чинних Правил дорожнього руху України. 3. З технічної точки зору, при заданих в постанові про призначення експертизи вихідних даних, в обстановці дорожньо-транспортної пригоди, у водія автомобіля «Ауді» реєстр.номер [NUMBER] [PERSON] була технічна можливість попередити настання даної дорожньо-транспортної пригоди шляхом застосування своєчасного гальмування та подальшого утримання від проїзду ліворуч повз автомобіля «МАН», так як даний проїзд в умовах події не відповідав умовам безпеки. Враховуючи, те що при русі із максимально дозволеною швидкістю на даній ділянці дороги (60 км/год.) повний зупинний шлях буде ще меншим, а тому даний висновок набуває ще більшої категоричності. Отже, в даному випадку, технічна можливість у водія автомобіля «Ауді» реєстр.номер [NUMBER] [PERSON] уникнути зіткнення з автомобілем «МАН» реєстр.номер [NUMBER] визначалась виконанням нею технічних вимог п.п. 11.1, 12.3, 12.4, 13.1 та 13.1 чинних Правил дорожнього руху України, для дотримання яких в неї не було завад технічного характеру. 4. Водій автомобіля «МАН» реєстр.номер [NUMBER] під час виконання маневру повороту ліворуч (розвороту) та перебуваючи із лівим боковим інтервалом до лівого краю проїзної частини дороги на відстані, яка залишає проїзну частину дороги із «небезпечним коридором» вправі розраховувати на те, що інші учасники дорожнього руху, в тому числі водій автомобіля «Ауді» не будуть заїжджати на неї, оскільки з технічної точки зору рух по ній без дотримання безпечного інтервалу не допускається вимогами ПДРУ. В даному випадку водій [PERSON] був позбавлений своїми односторонніми діями уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди. 5. Порівняння фактичних дій водія автомобіля «Ауді» реєстр.номер [NUMBER] [PERSON] з необхідними, згідно до вимог чинних ПДРУ, дає підстави зробити висновок про те, що в даній дорожній ситуації дії водія [PERSON] не відповідали технічним вимогам п.п. 11.1, 12.3, 13.1 та 13.1 чинних Правил дорожнього руху України і вказаний факт невідповідності дій водія із вимогами ПДРУ знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної пригоди - зіткнення транспортних засобів, а також технічним вимогам п. 12.4, однак дана невідповідність дій водія із вимогами ПДРУ не перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної пригоди. 6. Виходячи із вище викладеного та з врахуванням вище проведеного дослідження, в даному випадку технічна можливість для безпечного руху між автомобілем «МАН» р.н. [NUMBER] та лівим краєм проїзної частини дороги для автомобіля «Ауді» р.н. [NUMBER] не допускається вимогами ПДРУ, у діях водія [PERSON] перед виконанням маневру розвороту не вбачається суперечність технічним вимогам 9.2.б., 9.4., 10.1, 10.4, 10.6 та 11.1 ПДР України. 7. На підставі усього проведеного вище дослідження з технічної точки зору, при заданих вихідних даних, причиною настання дорожньо-транспортної пригоди, стали дії водія автомобіля «Ауді» р.н. [NUMBER] [PERSON] , які полягали в невиконанні нею технічних вимог п.п.11.1, 12.3, 13.1 та 13.1 ПДР України. Висновки: 1. Водій автомобіля марки «Ауді», реєстр.номер [NUMBER] , [PERSON] повинна була керуватися технічними вимогами п.п.11.1, 12.3, 12.4, 13.3 ПДР України чинних ПДР України. 2. В даній дорожній ситуації водій автомобіля «МАН» реєстр.номер [NUMBER] [PERSON] повинен був керуватись технічними вимогами п.п. 9.2.б, 9.4., 10.1, 10.4., 10.6. та 11.1 чинних ПДР України, повинен був керуватись технічними вимогами п.п. 12.3. ПДР України. 3. В даному випадку технічна можливість у водія автомобіля «Ауді» реєстр.номер [NUMBER] [PERSON] уникнути зіткнення з автомобілем «МАН» реєстр.номер [NUMBER] визначалась виконанням нею технічних вимог п.п. 11.1, 12.3, 12.4, 13.1 та 13.1 чинних Правил дорожнього руху України, для дотримання яких в неї не було завад технічного характеру. 4. В даному випадку водій автомобіля «МАН» реєстр.номер [NUMBER] [PERSON] був позбавлений своїми односторонніми діями уникнути даної дорожньо-транспортної пригоди. 5. В даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Ауді», реєстр.номер [NUMBER] , [PERSON] не відповідали технічним вимогам п.п. 11.1, 12.3, 13.1 та 13.1 чинних Правил дорожнього руху України і вказаний факт невідповідності дій водія із вимогами ПДРУ знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної пригоди - зіткнення транспортних засобів, а також технічним вимогам п. 12.4, однак дана невідповідність дій водія із вимогами ПДРУ не перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної пригоди. 6. У діях водія автомобіля «МАН» реєстр.номер [NUMBER] [PERSON] перед виконанням маневру розвороту не вбачається суперечність технічним вимогам 9.2.6, 9.4, 10.1, 10.4, 10.6. та 11.1. ПДР України. 7. З технічної точки зору, при заданих вихідних даних, причиною настання даної дорожньо-транспортної пригоди, стали дії водія автомобіля «Ауді» реєстр.номер [NUMBER] [PERSON] , які полягали в невиконанні нею технічних вимог п.п.11.1, 12.3,13.1 та 13.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вищевказаний висновок експертного дослідження суд вважає повним, науково обґрунтованим, сформованим на підставі ґрунтовних досліджень, виконаний за правильною методикою, кваліфікованим та досвідченим експертом, сумніву щодо його достовірності не викликає, а тому суд бере такий до уваги як джерело доказу щодо дослідження обставин ДТП та ступеня вини кожного її учасника. Суд вважає безпідставними твердження третьої особи [PERSON] та її представника - адвоката Яковлєвої Л.В. про те, що відомості, викладені у Висновку експертного дослідження, проведеного судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру [PERSON]. №1/8 від 05.08.2016року є неправдивими, з покликанням на те, що дане експертне дослідження ґрунтувалось не на матеріалах справи про адміністративне правопорушення, а лише на підставі відомостей, зазначених адвокатом у його заяві та пояснень учасників ДТП, оскільки жодних належних та допустимих доказів на спростування даних вищевказаного висновку експертного дослідження суду під час розгляду справи не надано. При цьому, слід зазначити, що обставини ДТП, викладені у дослідницькій частині висновку, відповідають обставинам ДТП, встановленим у постановах суду у справах про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили. Крім того, вихідні дані, надані на експертне дослідження узгоджуються із даними у схеми місця ДТП від 28.03.2016року, що додається до протоколу про адміністративне правопорушення, яка підписана обома учасниками ДТП - [PERSON] та [PERSON] , копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.116). Зокрема, на даній схемі місця ДТП графічно зображені та зафіксовані такі об`єкти як: ділянка дороги, на якій сталась ДТП; транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів; координати місця зіткнення, відносно сталих орієнтирів; ширина проїжджої частини, освітлення місця ДТП, стан покриття проїзної частини тощо. Також суд не бере до уваги доводи представника позивача про те, що у разі вчинення ДТП за наявності вини декількох осіб, то розмір відшкодування завданої шкоди визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб порівну, тобто у даному випадку по Ѕ частині на кожного, оскільки такі не ґрунтуються на положеннях закону, так як у відповідності до п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України розмір відшкодування шкоди визначається залежно від обставин, що мають істотне значення. До таких обставин віднесено ступінь вини кожного завдавача шкоди. Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, враховуючи дані Висновку експертного дослідження, проведеного судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Ребуха Л.І. №1/8 від 05.08.2016року щодо механізму розвитку, причин виникнення та обставин ДТП, ступеня вини кожного учасника ДТП у її вчиненні, суд, визначаючи розмір відшкодування шкоди у відповідній частці, вважає, що частка відповідача [PERSON] , становить ј загального розміру шкоди, а частка [PERSON] , - ѕ загального розміру шкоди. Оскільки загальна сума майнової шкоди становить 362585,00 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами та не оспорюється відповідачем, то ј частка відповідача [PERSON] від цієї суми становить 90646,25гривень (362585/4=90646,25). Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Тобто, у відповідності до вищевказаних положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України, до страховика - позивача ПрАТ «СК «Уніка», який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат перейшло право вимоги від відповідача [PERSON] відшкодування шкоди у відповідній частці, залежно від ступеня його вини, тобто у частці ј розміру шкоди, яка становить 90646,25гривень. Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на наведене, враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідальність [PERSON] була застрахована у ПрАТ "СК"ПЗУ Україна" відповідно до полісу АІ/9358527 і страховиком на даний час виплачено кошти в користь позивача в сумі 100 000 грн., що визнається сторонами, то підстав для стягнення коштів з відповідача немає, оскільки страхової виплати (страхового відшкодування) достатньо для повного відшкодування позивачу шкоди у відповідній частці відповідача [PERSON] , виходячи від ступеня його вини, тобто у частці ј розміру шкоди, яка становить 90646,25гривень. Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повністю не підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору слід залишити за позивачем, оскільки в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Outcome: dismissed