Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Михайлівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про виключення з акту опису і зняття арешту. В позові позивач зазначила, що 14 липня 2015 року державний виконавець відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції у Запорізькій області [PERSON], у виконавчому провадженні № 42631094, діючи самоправно, не маючи дозволу суду, без її відома та дозволу, не направивши їй письмового повідомлення, зламавши замки на вхідних дверях та внутрішньокімнатних дверях, разом з іншими запрошеними ним особами, проник до належного їй на праві власності житлового будинку за адресою: Запорізька область, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185-А, та здійснив опис належного їй майна, а також разом з іншими запрошеними ним особами проник до належної їй на праві власності земельної ділянки за адресою: Запорізька область, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185-А та здійснив опис належного їй майна, яке знаходилось на вказаній земельній ділянці. Також, без її відома та дозволу, не направивши їй письмового повідомлення, державний виконавець Рижков А.І. шляхом вільного доступу разом з іншими запрошеними ним особами проник до належної їй на праві власності земельної ділянки за адресою: Запорізька область, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185 та здійснив опис належного їй майна, яке знаходилось на земельній ділянці № 185. Вона не отримувала із відділу державної виконавчої служби запитів державного виконавця Рижкова А.І. щодо наявності у неї майна боржника [PERSON], також не отримувала повідомлень про намір оглянути належні їй земельні ділянки та житловий будинок № 185-А і описати наявне там її майно. Крім того, вона не дозволяла державному виконавцю Рижкову A.I. ламати замки та двері у належному їй житловому будинку, заходити на територію належних їй земельних ділянок, описувати наявне належне їй майно. Належність їй на праві власності житлового будинку за адресою: Запорізька область, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185-А підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 15 травня 2008 року. Належність їй на праві власності земельної ділянки за адресою: Запорізька область, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185-А підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 10 липня 2008 року. Належність їй на праві власності будівель за адресою: Запорізька область, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185 підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме май від 22 травня 2008 року. Належність їй на праві оренди земельної ділянки за адресою: Запорізька області. Михайлівка, вул. Пушкіна 185 підтверджується договором оренди землі від 03 липня 2008 року. Опис та арешт майна державним виконавцем може здійснюватись тільки відносно майна боржника. Вона не є боржником за виконавчим провадженням № 42631094, не відповідає за боргами [PERSON], через що державний виконавець не вправі був описувати та арештовувати належне майно, перелічене в акті опису та арешту майна від 14 липня 2015 року. Вважає, що якщо державний виконавець дійшов висновку, що належне [PERSON] В.1 майно знаходиться у інших осіб, зокрема, у неї, державний виконавець зобовязаний був вчинити дії, передбачені ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження». Між тим, державний виконавець не вчиняв дій, зазначених у ст. 55 Закону Україні «Про виконавче провадження». Викладене свідчить, що за рахунок описаного та арештованого належного їй майна не можуть бути задоволені вимоги стягувачів у виконавчому провадженні №42631094. Державний виконавець при накладенні арешту не впевнився, кому саме належить це майно, у звязку з чим, вона була змушена звернутися до суду із позовними вимогами про визнання права власності та зняття арешту із вказаного майна. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги, додатково пояснив суду, що позивач [PERSON] є власницею житлового будинку, розташованого в смт. Михайлівка, по вул. Пушкіна, 185-А, Михайлівського району Запорізької області. Крім того, їй належать на праві власності земельні ділянки за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185-А та в смт. Михайлівка, по вул. Пушкіна, 185, що підтверджується свідоцтвами про право власності на нерухоме майно. 14 липня 2015 року, державний виконавець Рижков А.І.,здійснивши опис належного їй майна за вказаними адресами, не впевнився, кому саме належить це майно, у звязку з чим, вона просить суд виключити з акту опису і зняти арешт з належного їй майна. Відповідачі [PERSON], [PERSON] і [PERSON] в судовому засіданні за перечували проти задоволення позову у звязку з його необґрунтованістю. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, про час і місце судового розгляду були повідомлені своєчасно та належним чином. Представник третьої особи [PERSON] просив відмовити в задоволенні позову, оскільки при складені акту опису і арешту майна від 14 липня 2015 року він діяв виключно законно, порушень будь-яких норм ЗУ «Про виконавче провадження» не допускав. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи таке: Так, відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1\~ст. 316 Цивільного кодексу України передбачено, що \~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 55 ЗУ "Про виконавче провадження"передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч.1\~ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до положень\~ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження"\~і роз'яснень, викладених у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, повязані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей\~15,\~16 Цивільного процесуального кодексу України\~розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. На рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому\~розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути предявлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті\~3,\~45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження"\~(у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року№ 2677-VI) Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження"та роз'яснень, наданих у п. 24 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року, при розгляді позовів про виключення майна з опису, суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів. В ході судового розгляду було встановлено, що згідно акту опису та арешту майна 14 липня 2015 року державний виконавець Михайлівського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого листа щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], боргу провів опис та наклав арешт на наступне майно:\~ драбину металеву вартістю 300,00 грн., металобрухт вагою 3 тис. вартістю 9 000.00 грн. 2 драбини металевих довжиною 3 м вартістю 100.00 грн кожна, 2 металеві ємкості для олії, обємом 25,0 м3, вартістю 2 500,00 грн. кожна, 2 металеві конструкції трикутної форми вартістю 100,00 грн. кожна, бак металевий об 'ємом 1.5 м3 вартістю 500,00 грн., ось з металевими колесами вартістю 50,00 грн., господарську тачку вартістю 200,00 грн, каністру металеву обємом 20 л вартістю 75,00 грн., ємкіть металеву прямокутну довжиною 2 м., вистою 0,5 м вартістю 300,00 грн., 4 плити залізобетоні довжиною 6 м. вартістю 300,00 грн кожна, ваги товарні вартістю 200,00 грн., вішалку для речей металеву вартістю 50,00 грн.,стіл деревяний вартістю 200,00 грн, 2 крісла вартістю 100,00 грн. кожне, обігрівач масляний вартістю 200,00 грн., бут будівельний 2 т. вартістю 150,00 грн., плиту бетону 2м х 1 м вартістю 100,00 грн., дрова 0,5 м3 вартістю 1000,00 грн., балки довжиною 9 м у кількості 5 штук вартістю 300.00 грн кожна, 2 плити залізобетоні довжиною 6 м. шириною 3 м вартістю 700,00 грн кожна, конструкцію для плакату (бігборду) вартістю 300,00 грн., автотрансформатор вартістю 50,00 грн., 2 столи деревяні вартістю 200,00 грн. кожен як таке, що належить боржнику. На підтвердження своїх позовних вимог позивач [PERSON] надала суду копії таких документів: свідоцтва про право власності на будинок за адресою: смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, вул. 185-а, державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована за адресою: смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185-а, свідоцтва на права власності на будівлі та споруди газ цеху за адресою: смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185, договору оренди від 3 липня 2008 року про оренду земельної ділянки, площею 0,6404 га за адресою: смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185, інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 166 від 3 листопада 2012 року, кадастрового плану і експлікації земель за адресою: смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185-а, договори найму житлового будинку за адресою: смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185, від 20 жовтня 2012 року і 23 березня 2015 року. Відповідно до\~ст.\~\~11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до\~цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.ст. 57,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, всі надані позивачем документи на обґрунтування позовних вимог, підтверджують, що вона дійсно є власником житлового будинку за адресою: смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185-а, будівель за адресою: смт. Михайлівка вул.. Пушкіна, 185 і земельної ділянки за адресою: смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185-а, і користувачем земельної ділянки за адресою: смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185. Проте, суд звертає увагу, що позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження належності їй майна, описаного державним виконавцем при складенні акту опису і арешту майна від 14 липня 2016 року, тому слід дійти висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог. Крім того, суд звертає увагу, що у позовному провадженні підлягає захисту порушене право власності у спосіб визнання права, передбачений п. 1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України. Звернувшись до суду з позовом про виключення вище наведеного майна з акту опису та арешту, [PERSON] не заявила вимогу про визнання права власності на це майно, а правовстановлюючі документи на майно в матеріалах справи відсутні. Отже, на думку суду [PERSON] обрала неналежний спосіб захисту свої прав. Також, суд звертає увагу, що як вже зазначалося вище, належним відповідачем у спорах про виключення майна з акту опису і арешту, в першу чергу має бути залучений боржник у виконавчому провадженні. Відповідно до виконавчих листів, постанов держаного виконавця і інших матеріалів виконавчого провадження, боржником у вказаному виконавчому провадженні є [PERSON]. Спірний акт опису і арешту від 14 липня 2015 року був складений державним виконавцем за місцем поживання боржника [PERSON] за адресою: смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185-а і за безпосередньої його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Із зазначеного слід зробити однозначний висновок, що як заміна первісного відповідача належним відповідачем, так залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача здійснюється судом виключно за клопотанням позивача. Із розяснень викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч.ч. 1 та 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 4 ст. 10 ЦПК України встановлено обовязок суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, зокрема шляхом розяснення особам їхніх прав та обовязків, попередження про наслідки вчинення чи не вчинення певних процесуальних дій і сприянню здійснення їхніх прав у певних випадках. Разом з тим виходячи з принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, суд не вправі з власної ініціативи встановлювати якісь обставини, що мають значення для справи. В той же час ході судового розгляду судом створені усі необхідні умови для реалізації позивачем своїх прав на подання заяв та клопотань. В той же час позивач [PERSON] розпорядилася своїми процесуальними правами на свій розсуд, предявивши позов саме до осіб, які є стягувачами в рамках виконавчого провадженні і в інтересах яких накладався арешт на майно, і не зазначила відповідачем боржника у виконавчому провадженні [PERSON], та клопотання про залучення відповідного співвідповідача суду не подала. До початку розгляду справи по суті, судом були розяснені учасникам процесу їх права та обовязки. За таких обставин, з урахуванням того, що судом при розгляді справи встановлено, що до участі у справі не було залучено в якості належного співвідповідача - боржника у виконавчому провадженні [PERSON], тобто позов предявлено не до всіх осіб, які мають відповідати за позовом, клопотання про залучення належного відповідача, представником позивача в судовому засіданні не заявлялись, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. \~\~\~За таких обставин, враховуючи все вище викладене, в задоволенні позовних вимог [PERSON] має бути відмовлено, за недоведеністю і безпідставністю. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed