Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-03 00:00:00

Позивач [PERSON], звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті мами-[PERSON], котра померла [INFO] право власності на житловий будинок з погосподарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що в [ADDRESS], на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON]-голова двору, [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON](син), [PERSON](онука), [PERSON](онука), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/6 житлового будинку. [INFO] померла її мати [PERSON], якій на день смерті належала частка спірного житлового будинку. На випадок своєї смерті померла заповіту не склала. Відтак, вона, як дочка спадкодавця успадкувала майно (прийняла спадщину), оскільки фактично вступила в управління та володінням спадковим майном, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформила. Також спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є відповідачі [PERSON] та [PERSON] котрі від спадщини відмовились на її користь. Відмовляються від своєї частки у майні колгоспного двору і інші відповідачі, які не заперечують проти визнання за нею права власності на спадковий будинок. Відтак, вона звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], проте отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з тим що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідачі: [PERSON], [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спірне майно. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим копією витягу з погосподарської книги [ADDRESS] № 225 від 02 квітня 2018 р., що станом на [INFO] по [ADDRESS] рахувався житловий будинок за колгоспним двором, членами якого були: [PERSON]-голова двору, [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON](син), [PERSON](онука), [PERSON](онука) (арк. справи 11). Вказаний факт додатково підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 25 жовтня 1989 року (арк.справи 5). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок у [ADDRESS] належав суспільній групі господарств "колгоспний двір", членами якого були:[PERSON]- голова двору, [PERSON] (син), [PERSON] (дочка), [PERSON](син), [PERSON](онука), [PERSON](онука)/ Частка кожного члена двору становила 1/6. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] Факт смерті останньої додатково підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй частку спірного житлового будинку. На випадок своєї смерті померла заповіту не склала. Проте, на день смерті із нею проживав та була зареєстрована її дочка- [PERSON], а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] (арк.справи 11). Разом з тим, з долучених до матеріалів справи належним чином завірених заяв [PERSON] та [PERSON], вбачається, що останні пропустили термін для прийняття спадщини після смерті своєї матері та на її оформлення не претендують. Не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно за позивачем (арк. справи 15,19). При вищевказаних обставинах, відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняла [PERSON] (дочка, позивач), оскільки фактично вступила в управління та володінням спадковим майном. Разом з тим, постановою завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №520/02-31 від 02 серпня 2018 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва право на спадщину за законом після смерті матері на спадкове майно у зв'язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом (арк. справи 4). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Окрім того, з долучених до матеріалів справи належним чином завірених заяв вбачається, що [PERSON], [PERSON] (відповідачі) від належної їм як членам колгоспного двору частки спірного житлового будинку відмовляється на користь позивача Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved