Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

У січні 2015 року позивач звернувся з позовом до ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" в особі Павлоградського відділення №1 у якому просив стягнути з відповідача на його користь 11579 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 14 травня 2013 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір №172/00017428788, згідно якого банк надав позивачу кредит на поточні потреби у сумі 49900 грн. з кінцевою датою повернення не пізніше 13 травня 2018 року, а позивач взяв на себе зобов'язання повернути кредитні кошти шляхом внесення щомісячного платежу у сумі 1660,14 грн. У відповідності до умов договору позивач доручив банку списувати з будь-яких його рахунків у банку грошові кошти з метою повернення кредиту. Банк самостійно здійснював погашення кредиту шляхом списання щомісячно коштів з зарплатної карти позивача. За період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року банком було списано з зарплатної картки позивача 29840,56 грн., при цьому в особовому рахунку зазначено, що кошти списувалися на погашення заборгованості за кредитом від 14.05.2013 р. та за кредитом від 14.12.2013 р. Проте, позивач не укладав з відповідачем кредитний договір від 14.12.2013 р., а відповідач у свою чергу не надав пояснення щодо підстав списання коштів. За умовами кредитного договору, який позивач уклав з відповідачем 14.05.2013р., за період з 01.01.2014 р. по 01.12.2014 р. банк повинен був списати кошти на суму 18261,54 на погашення кредитної заборгованості, натомість списав 29840,56 грн. Оскільки відповідач набув кошти позивача у сумі 11579,02 грн. без достатньої правової підстави, позивач просить задовольнити його позов. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву , згідно якої позовні вимоги підтримує та просить суд про розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надавав. З урахуванням положень ст. ст. 169, 224 ЦПК України та думки позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14 травня 2013 рок між [PERSON] та ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" укладено кредитний договір №172#00017428788, згідно якого банк надав позивачу кредит на поточні потреби у сумі 49900 грн. зі сплатою 31% річних та кінцевою датою повернення не пізніше 13 травня 2018 року. Позивач взяв на себе зобов'язання повернути кредитні кошти шляхом внесення щомісячного платежу у сумі 1660,14 грн. не пізніше "14" числа кожного місяця /а.с.5-8/. Згідно п.9.3 кредитного договору, всі платежі позичальника здійснюються шляхом внесення коштів до каси банку або шляхом переказу коштів з будь-якого поточного рахунку позичальника та наступного зарахування на відповідний рахунок, зазначений у п.12.2 цього договору. У відповідності до п.9.5 кредитного договору, позичальник доручив банку списувати протягом операційного для з будь-яких рахунків позичальника грошові кошти з метою повернення кредиту, нарахованих та несплачених комісій, нарахованих та несплачених процентів, пені та санкцій, а також будь-яких інших платежів, передбачених цим договором, починаючи з дати,в яку позичальник зобов'язаний був здійснити платіж на користь банку, до повного погашення платежів. Отже, за умовами договору банк повинен був не пізніше 14 числа кожного місяця списувати з рахунку позивача [NUMBER] (який зазначено у п.12.2 кредитного договору) здійснити договірне списання коштів у сумі 1660,14 грн. За період з 01.01.2014 р. по 01.12.2014 р. банк повинен був списати кошти на суму 18261,54 грн. (1660,14 грн. х 11 місяців). Як вбачається з виписки по картковому рахунку позивача [NUMBER] банком здійснювалося договірне списання коштів на погашення заборгованості по кредитному договору №172#00017428788. Також, із зазначеного рахунку здійснювалося договірне списання коштів за кредитним договором №172#000174287882 від 14 грудня 2013 року. За період з 01.01.2014 р. по 01.12.2014 р. банк списав 29840,56 грн. з карткового рахунку позивача. Позивач заперечував факт укладення з відповідачем кредитного договору №172#000174287882 від 14 грудня 2013 року. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України, - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як передбачено ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Суд не приймає доводи відповідача про те, що кошти з рахунку позивача було списано для дострокового повернення повної суми заборгованості за кредитним договором з огляду на наступне. У відповідності до п.8.4 кредитного договору, у разі, якщо банк використовує своє право щодо вимоги в односторонньому порядку дострокового повернення повної суми заборгованості, то він зобов'язаний в письмовій формі повідомити про це позичальника. Згідно зі ст. ст. 11, 58 - 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В порушення зазначених вимог, на підтвердження своїх заперечень, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач допустив порушення сплати чергових платежів та банк письмово повідомив позичальника про дострокове повернення повної суми заборгованості за кредитним договором №172#00017428788 від 14 травня 2013 року. Крім того, у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт укладання між сторонами кредитного договору №172#000174287882 від 14 грудня 2013 року, на погашення заборгованості за яким здійснювалося списання коштів з карткового рахунку позивача. У запереченнях на позовну заяву банк також посилався на наявність у [PERSON] заборгованості за кредитним договором №4768766 від 28 грудня 2012 року, факт укладення якого позивач також заперечує. Ухвалою суду від 19 лютого 2015 року суд зобов'язав відповідача надати в строк до 10 березня 2015 року оригінал та копію кредитного договору від 28 грудня 2012 року №4768766,а також оригінал та копію договору від 14 грудня 2013 року №172#000174287882. Зазначену ухвалу було отримано банком 23.02.2015 р. /а.с.38, 40/, проте виконано не було. Також, на виконання клопотання експерта про надання додаткових матеріалів, судом 15.05.2015 р. було направлено запит на адресу відповідача про надання кредитних справ, який було отримано 18 травня 2015 року, проте на запит суду відповіді надано не було, що позбавило суд можливості провести судово-економічну експертизу , призначену ухвалою суду від 30 березня 2015 року. Крім того, ухвалою суду від 17 липня 2015 року відповідача зобов'язано надати у строк не пізніше п'яти днів з дня отримання ухвали, надати суду положення про кредитування фізичних осіб; Кредитну справу [PERSON] по кредитному договору від 27 грудня 2012 року та по кредитному договору від 14 травня 2013 року, у тому числі: кредитний договір з усіма додатками, змінами, заява на отримання кредиту, висновок про можливість видачі кредиту, розрахунок терміну використання і погашення кредиту, сплати процентів, розпорядження про видачу кредиту, договори поруки, застави, графіки погашення кредиту, розрахунок сукупної вартості кредиту, інші додатки до кредитних договорів та ін.; виписки банку по нарахуванню та сплаті тіла кредиту, відсотків, комісії, пені, інших платежів за користування кредитом по кредитному договору від 27.12.2012 р. та по кредитному договору від 14.05.2013 р. з первинними платіжними документами; виписки банку по рахунках [NUMBER] та [NUMBER]. Копію ухвали було отримано банком 23.07.2015 р. /а.с.110/, проте виконано не було. За таких обставин, виходячи з наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено списання відповідачем коштів з рахунку позивача у розмірі більшому, ніж передбачено кредитним договором №172#00017428788 від 14 травня 2013 року. Натомість відповідачем в обґрунтування заперечень проти позову не доведено правомірність списання коштів у більшому розмірі, ніж передбачено кредитним договором №172#00017428788, а також наявність інших кредитних договорів, укладених з позивачем та невиконання зобов'язань за ними. У відповідності до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберігала його в себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язано повернути потерпілому це майно. Враховуючи, що за період з 01.01.2014 р. по 01.12.2014 р. банк повинен був списати кошти на суму 18261,54 на погашення кредитної заборгованості, натомість списав 29840,56 грн., кошти у сумі 11579 грн. банк набув безпідставно, тому вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 243грн. 60 коп., тому у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved