Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Києво- Святошинського районного суду Київської області з позовом до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про зняття арешту, накладеного постановою б/н, виданої 07.10.2005 року, реєстраційний номер обтяження:2498817 від 15.10.2005 року, особа, майно, якої обмежується - [PERSON] , помер [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона на праві приватної спільної власності є власником 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] . Також власниками вказаної квартири в рівних частинах є її сини. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, серія [NUMBER] від 05.06.2010 року, помер її син - [PERSON] . 26.01.2021 р. позивачка звернулася до Києво-Святошинського районного відділу ДВС у Київській області (на даний час - Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Київ)) із заявою про надання постанови про зняття арешту з квартири за адресою: [ADDRESS] , але отримала відмову з підстав того, що інформація про виконавчі провадження, які перебували чи перебувають у ВДВС щодо стягнення з [PERSON] відсутня, у зв`язку з тим, що функціонування реєстрів виконавчих проваджень введено з 2007 року. У зв`язку з тим, що інформація про згадане виконавче провадження відсутня, позивачка позбавлена можливості зняти арешт, накладений на майно сина [PERSON] , у позасудовому порядку. З цих підстав позивачка просила суд зняти арешт з квартири за адресою: [ADDRESS] , в межах виконавчого провадження відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області (код ЄДРПОУ 34903037) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження б/н, виданий 07.10.2005 року, реєстраційний номер обтяження: 2498817 від 15.10.2005 р. та виключити запис про арешт нерухомого майна №2498817 з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ст. 319 ЦК України) Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 55 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) зазначено, що арешт застосовується державним виконавцем для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження): прийняття судом рішення про звільнення майна з-під арешту; сплата боржником повної суми боргу за виконавчим документом до реалізації арештованого майна боржника; якщо під час розгляду відповідної скарги боржника виявлено порушення встановленого цим Законом порядку накладення арешту; наявність письмового висновку експерта щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або коли витрати, пов`язані із зверненням на нього стягнення, перевищать грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, майно боржника. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) виконавче провадження підлягає закінченню у випадку фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом. Відповідно до ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, що діяла на час винесення постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження) У разі закінчення виконавчого провадження згідно зі ст. 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі ст. 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із ст. 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, вказаної у ч. 2 цієї статті, для її пред`явлення до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження для зняття арешту з майна. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області серії [NUMBER] від 05.06.2010 року, помер син позивачки - [PERSON] . Згідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 09 січня 2001 року, [PERSON] на праві приватної спільної власності належала частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за індексним номером витягу: 216287835 від 14.07.2020 р. підставою для державної реєстрації є повідомлення серія та номер:2442/14-04-1 БТ, виданий 24.06.2020 р., видавник: АТ «Правекс Банк», заява власника, серія та номер: б\\н, виданий 14.07.2020 р., видавник [PERSON] . Згідно відповіді Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 15.02.2021 р. №1285/21 (копія зазначеного документа міститься в матеріаллах справи). Відповідно до копії листа повідомлення АТ "ПРАВЕКС -БАНК" до приватного нотаріуса №2441/14-04-1 БТ від 24.06.2020р., про надання дозволу на зняття заборони відчуження та припинення іпотеки та зняття заборони відчуження за реєстровим №97 від 17.12.2002 р., та вилучення запису про іпотеку. Звертаючись до суду із позовом, позивачка ставить перед судом вимоги про зняття арешту із майна, що належать їй на праві власності, оскільки накладення арешту на майно порушує її права, як власника, захист якого передбачено ст. 319, 321, 391 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу своїх вимог про те, що наявність арешту майна порушує її право власності на це майно, ґрунтуються на вимогах ст. 321 ЦК України, підтверджено належними доказами, а тому позов є обґрунтований та доведений, в зв`язку з чим він підлягає задоволенню. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України) Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України) Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов за позовом [PERSON] до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерстваа юстиції (м.Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Акціонерне товариство «Правекс Банк» про скасування арешту з майна, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved