Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги неможливістю для позивача, як спадкоємця за законом своєї тітки [PERSON] , усю спадщину якої успадкував батько позивача [PERSON] , отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 3,20 га, яка розташована на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області, що належало померлій, [INFO] , на підставі державного акту серія ПЛ №170218 від 26.10.2004. Також просить встановити що [PERSON] була сестрою [PERSON] , а також була тіткою позивача [PERSON] . Документів, які б підтвердили родинні відносини між батьком і тіткою не збереглося. Позивач за первісним позовом [PERSON] свій позов підтримав повністю, вказав, що його батько [PERSON] , який помер [INFO] , успадкував усю спадщину своєї сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . За життя успадковану землю не оформив. Тому [PERSON] спадкує усю спадщину свого батька, у т.ч. і спірну земельну ділянку, що успадкована батьком після батькової сестри. [PERSON] вважає себе спадкоємцем першої черги після батька і можливо другої після тітки. Покійні жінки не були родичами. Свідоцтво про народження батька позивача " вигоріло ", його неможливо прочитати. [PERSON] визнав, що [PERSON] доглядали [PERSON] за її життя. [PERSON] наголосив, що встановлення факту родинних відносин між померлими особами є можливим, оскільки це є одним із юридичних фактів від яких залежить вирішення питання про коло і черговість спадкоємства. Представник [PERSON] - [PERSON] у відзиві заперечував проти первісного позову повністю, вказав, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] більш як 50 років. В останні роки перед смертю [PERSON] важко хворіла, потребувала постійного стороннього догляду, однак окрім [PERSON] за [PERSON] ніхто не доглядав. Встановлення факту родинних відносин між померлими особами є неможливим, оскільки їх правоздатність припинена. Визнання права власності на землю є похідним від родинних відносин, тому право власності у порядку спадкування за законом не може бути визнано за [PERSON] відзив на первісний позов підтримала, пояснила, що є спадкоємцем за законом після [PERSON] ніколи не цікавився долею і майном [PERSON] . Остання була паралізована. Довідка, що вона померла одиноко, є недостовірною. Судовий спір ініціював [PERSON] . Третя особа [PERSON] підтримав первісний позов, вважав, що земля має дістатися племіннику [PERSON] . Третя особа ствердив, що допомагав грішми [PERSON] , організував її поховання. [PERSON] разом зі своєю дружиною разом доглядали [PERSON] . Майже один рік до смерті вона жила сама. Оболонська сільська рада заявою від 11.09.2020 не заперечує проти первісної позовної заяви, просить здійснити розгляд справи за відсутності свого представника. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою про встановлення факту постійного проживання [PERSON] , визнання за позивачем за зустрічним позовом ( [PERSON] ) права власності в порядку спадкування за законом на ту ж саму земельну ділянку, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з померлою [INFO] [PERSON] проживала разом у одному будинку, допомагала їй матеріально, купувала одяг, предмети домашнього вжитку, ліки тощо. Разом вели спільне господарство, доглядали будинок та присадибну ділянку. Родинних зв`язків з померлою [PERSON] ніхто не підтримував. Після смерті [PERSON] залишилась низка документів останньої. При зверненні до приватного нотаріуса М.І.Литвин, їй було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки необхідно було встановити факт спільного проживання з померлою. [PERSON] вимоги зустрічного позову підтримала повністю. Наголосила, що [PERSON] жила разом із [PERSON] у с. Оболонь з 30.12.1997. Оскільки тривалий час жили разом то [PERSON] має право на землю [PERSON] не бажає ділити землю пополам. [PERSON] позов [PERSON] підтримав, вказав, що у справі є докази, що [PERSON] зловживала алкоголем, тому через безпорадний стан спадкодавця до спадкування разом із [PERSON] має бути залучена і [PERSON] . Остання більш як 5 років жила з спадкодавцем. [PERSON] у відзиві заперечував проти зустрічного позову, вказавши, що довідка Оболонської сільської ради вказує на одиноке проживання [PERSON] у с. Оболонь на момент ї смерті. 5 років вони мали б проживати саме до момент смерті, а не у будь-який час до цього. У будь-якому разі можлива черга спадкування за законом [PERSON] є наступною стосовно черги на спадкування за законом [PERSON] . [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти зустрічного позову, оскільки [PERSON] не жила разом із [PERSON] на момент її смерті. Дочка [PERSON] забрала останню проживати до себе у м. Кременчук. [PERSON] доглядав лише [PERSON] [PERSON] заперечував проти зустрічного позову, оскільки [PERSON] не може бути такою, що віднесена до 4-ї черги спадкоємців за законом. [PERSON] на момент смерті проживала одиноко, а закон вимагає спільне проживання не менш як 5 років на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті. Черга спадкування за законом [PERSON] є вищою навіть у разі припущення того, що [PERSON] має право на спадкування у 4-ту чергу. Доказів перебування [PERSON] у безпорадному стані не надано, оскільки такого не було. Третя особа [PERSON] заперечував проти зустрічного позову, вважав, що земля має дістатися [PERSON] . Третя особа ствердив, що допомагав грішми [PERSON] , організував її поховання. [PERSON] разом зі своєю дружиною разом доглядали [PERSON] . Майже один рік до смерті вона жила сама. Оболонська сільська рада заявою від 11.09.2020 заперечує проти зустрічного позову, оскільки [PERSON] на момент смерті проживала одиноко, що не дозволяє віднести [PERSON] до кола ї спадкоємців як такої, що не проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як 5 років до часу відкриття спадщини. Просить здійснити розгляд справи за відсутності свого представника. Виконуючи приписи ст.ст. 264, 265 ЦПК України суд зазначає таке. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] і [PERSON] (а.с. 11, 81). [PERSON] народилася у с. Захарівка Семенівського району Полтавської області. [PERSON] померла [INFO] у с. Оболонь Семенівського району Полтавської області, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 10). Згідно довідки Оболонської сільської ради від 16.01.2020 № 41 [PERSON] була зареєстрована і проживала у [ADDRESS] . За цією адресою також зареєстрована [PERSON] . На день смерті [PERSON] проживала одиноко (а.с. 19). Натомість згідно довідки Оболонської міської ради від 21.10.2019 № 1215 [PERSON] до дня смерті проживала у с. Оболонь, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою також зареєстрована [PERSON] , яка є власником будинку (а.с. 83). [PERSON] помер [INFO] у с. Очеретувате Семенівського району Полтавської області, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 12). Актові записи про народження [PERSON] не збереглися, перевірку проведено за первинним актовими записами за 1938 - 1944 роки, у т.ч. по с. Захарівка Семенівського району Полтавської області (а.с. 16). Свідок [PERSON] дала свідчення, що жила поруч із сім`єю [PERSON] , у які було три сини і дочка, у т.ч. [PERSON] і [PERSON] . Свідок [PERSON] ствердив, що [PERSON] і [PERSON] є братом і сестрою, жили поруч з будинком свідка. Факт родинних відносин померлої [PERSON] та померлого [PERSON] як сестри і брата підтверджується копією погосподарської книги № 5 Очеретуватської сільської ради Семенівського району Полтавської області, де в записах про членів сім`ї [PERSON] (голова сім`ї) записано: дружина - [PERSON] 1912 р.н., син - [PERSON] 1938 р.н., син - [PERSON] 1941 р.н., син - [PERSON] 1946 р.н., дочка - [PERSON] 1948 р.н. (а.с.23-24). Також у них однаковими є прізвища і по батькові, що, поза розумним сумнівом, дозволяє судові зробити висновок про те, що вини були рідними братом і сестрою. Суд не погоджується з доводами [PERSON] і [PERSON] про неможливість встановлення факту родинних відносин між померлими особами судом, оскільки відповідний факт є юридичним для встановлення наявності між такими особами можливих відносин спадкування як спадкоємців другої черги. [PERSON] заявою від 26.12.2017 повідомив про прийняття спадщини своєї сестри [PERSON] як спадкоємець другої черги (а.с. 40, 55-57), тобто у встановленому законом порядку прийняв усю її спадщину за законом. Заповіт [PERSON] не складала (а.с. 43). Заяву про прийняття спадщини [PERSON] також подав [PERSON] , вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги (а.с. 44, 45). Відтак [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом спадкодавця [PERSON] як її рідний брат. Йому належить уся її спадщина незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину, у тому числі належна [PERSON] земельна ділянка розміром 3,20 га, кадастровий номер 5324585100:00:002:0023 на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області; державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 170218 від 26.10.2004 (а.с.15). М.П.Погребняк вважає себе спадкоємцем за законом четвертої черги спадкодавця [PERSON] як такої, що згідно ст. 1264 ЦК України проживала однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Щодо цього суд зазначає, що незалежно від того чи доведено чи не доведено відповідне право і обставини, відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. [PERSON] склала 29.05.2018 заяву про прийняття спадщини [PERSON] за законом, вказавши, зокрема, право на спадкування через проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років (а.с. 49). Завою від 31.05.2018 [PERSON] просила нотаріуса зупинити оформлення спадщини оскільки має намір звернутися до суду за ст. 1264 ЦК України (а.с. 51). Так, свідок [PERSON] дав покази, що [PERSON] і [PERSON] більш як 50 років жили разом. Дочка забрала із села М.П.Ритченко у м. Кременчук через хворобу останньої. Свідок бачив, що [PERSON] майже щодня приходив до [PERSON] , яка жила одна. Свідок [PERSON] під час допиту у судовому засіданні вказала, що [PERSON] приїхала "на курси" і після цього залишилася жити у селі у М.П.Погребняк. Вони постійно жили разом. Місяців за 6 до смерті [PERSON] дочка [PERSON] забрала [PERSON] проживати у себе у м. Кременчук. [PERSON] інколи приходив провідати і допомагати [PERSON] . Остання дещо зловживала алкоголем, свідок бачила як та ходила на базар, спілкувалася з сусідами та іншими людьми, вела звичайний спосіб життя людини похилого віку. Родичі не з`являлися. Свідок [PERSON] під час допиту вказала, що була соціальним працівником, з 2012 року на її обслуговуванні перебувала [PERSON] . Вона жила як квартирант у [PERSON] після переїзду з с. Очеретувате. [PERSON] зловживала алкоголем, могла себе повністю самостійно обслуговувати. Свідок допомагала [PERSON] прибирати у дворі, у будинку, платила за неї комунальні платежі, допомагала прати. Відтак суд робить висновок, що на момент смерті [PERSON] з нею не проживала М.П.Погребняк у одному будинку. Остання проживала у м. Кременчук, а [PERSON] проживала одиноко і нею опікувався [PERSON] зі своєю дружиною і соціальний працівник [PERSON] . З огляду на це М.П.Погребняк не може бути віднесена до спадкоємців четвертої черги за законом. Також судові не надано доказів перебування спадкодавця [PERSON] у безпорадному стані як на це вказує [PERSON] для отримання права на спадкування за ч. 2 ст. 1259 ЦК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Суд повторює, що [PERSON] не є спадкоємцем будь-якої черги [PERSON] . Також Верховний Суд у постанові від 17.10.2018, справа № 200/21452/15-ц, вказав, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; тривалий час здійснення зазначених вище дій; безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Таким чином, для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. Жодна із перелічених обставин стосовно спадкодавця [PERSON] не доведена. Відтак суд повністю відмовляє у задоволенні зустрічного позову за безпідставністю. Як вже встановлено у справі, [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом спадкодавця [PERSON] як її рідний брат. Йому належить уся її спадщина незалежно від отримання свідоцтва про право на спадщину, у тому числі належна [PERSON] земельна ділянка розміром 3,20 га, кадастровий номер 5324585100:00:002:0023 на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області; державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 170218 від 26.10.2004 (а.с.15). Усю спадщину [PERSON] прийняв його син - [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги. Так, [PERSON] після смерті свого батька [PERSON] прийняв спадщину шляхом постійного проживання з померлим [PERSON] та фактичним вступом у володіння спадковим майном, оскільки були разом зареєстровані і разом проживали у будинку [ADDRESS] (а.с. 17). [PERSON] вже отримав 29.05.2019 свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадщини свого батька [PERSON] і просив нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку, яку прийняв але не оформив його батько як рідний брат спадкодавця [PERSON] (а.с. 64). 29.07.2019 позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Семенівського нотаріального округу Литвин М.І. з додатковою заявою за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3,20 га, кадастровий номер 5324585100:00:002:0023 розташована на території Оболонської сільської ради Семенівського району Полтавської області; державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ № 170218 від 26.10.2004 виданий на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину якої прийняв, але не оформив своїх спадкових прав її рідний брат [PERSON] (а.с. 64). Постановами приватного нотаріуса М.І.Литвин відмовлено в посвідченні спадкових прав у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували факт родинних стосунків спадкоємця зі та рекомендовано звернутися до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин (а.с. 13, 14). В серпні 2019 року [PERSON] звернувся до Семенівського районного суду Полтавської області із заявою про встановлення факту родинних відносин. Ухвалою суду від 09.12.2019 вказану заяву залишено без розгляду, оскільки під час розгляду справи виник спір про право (а.с. 20-22). Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1221, 1223 Цивільного кодексу України - далі ЦК). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК) дня смерті спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.ч. 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1270 ЦК). Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] , який, у свою чергу, є спадкоємцем за законом другої черги після смерті своєї сестри [PERSON] . Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК). Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну ділянку є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну ділянку в порядку спадкування. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Ураховуючи зазначене, суд робить висновок, що права позивача на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом порушено з незалежних від позивача і нотаріуса обставин, у т.ч. відсутністю доказів родинних відносин батька позивача - [PERSON] і його сестри - [PERSON] . Саме цим позивачеві створено об`єктивні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відтак суд захищає цивільне право позивача щодо отримання у спадок спадщини після [PERSON] - спірної земельної ділянки. Стосовно визнання двох фактів, що мають юридичне значення, за первісним позовом суд вважає їх встановленими і такими, що є одними з обставин, що підлягають встановленню у справі з метою забезпечення реалізації позивачем належного способу захисту його прав - визнання за позивачем права власності в порядку спадкування за законом на спадщину [PERSON] , яка повністю успадкована її братом [PERSON] як спадкоємцем другої черги. У свою чергу [PERSON] успадкував усю спадщину свого батька [PERSON] як спадкоємець першої черги, у т.ч. усю прийняту батьком спадщину його сестри. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява № 4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed