Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачів 3 753,56 грн. заборгованості за спожиті комунальні послуги, 1 235,42 грн. індексу інфляції та 268,49 грн. 3% річних. Посилається в позові на те, що 04 листопада 1962 року був створений Житлово-будівельний кооператив «Темп-2», назва якого 06 грудня 2004 року відповідно до постанови Ради Міністрів УРСР №186 від 30 квітня 1985 року була змінена на Обслуговуючий житлово-будівельний кооператив «Темп-2». 13 лютого 2015 року загальними зборами членів Обслуговуючого житлово-будівельного кооперативу «Темп-2» було прийнято рішення про його ліквідацію з правом передачі всіх активів, прав та обов`язків до іншої неприбуткової організації відповідного виду - Обслуговуючого кооперативу «Темп-2». Передача прав та обов`язків від ОЖБК «Темп-2» до ОК «Темп-2» відбулася 01 червня 2015 року. Зазначає, що згідно рішення Виконавчого комітету Залізничної райради депутатів трудящих № 349 від 09.03.1964 р. на ім`я попереднього споживача [PERSON] було видано ордер на право проживання в квартирі [ADDRESS] сім`єю з 5 осіб, яка в подальшому була передана відповідачам для проживання. Вказує, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 137198851 від 10.09.2018 р., право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано на жодну особу. Таким чином, всі зареєстровані в квартирі особи є мешканцями та споживачами послуг. Відповідачі зареєстровані в зазначеній квартирі, проживають в ній, користуються комунальними послугами, однак плату за надані послуги вносять нерегулярно. Просить врахувати, що зобов`язання відповідачів щодо оплати за комунальні послуги перед ОЖБК «Темп-2» за період до 01.06.2015 р. в розмірі 264,73 грн. були передані ОК «Темп-2» 01.06.2015, у зв`язку з чим ці зобов`язання у відповідачів щодо оплати заборгованості в розмірі 264,73 грн. виникли з 01.06.2015 вже перед ОК «Темп-2». З моменту прийняття зобов`язань позивача на себе по обслуговуванню будинку та прибудинкової території, надання комунальних послуг у відповідачів виник борг за отримані, але не сплачені послуги, ще на 3488,83 грн. станом на 01.04.2017. Згідно довідки КП ГІОЦ №02-93 від 05.01.2017, з яким ОК «Темп-2» уклало договір надання послуг обробки та розщеплення платежів мешканців за комунальні послуги, розробка рахунків, перевірка правильності нарахувань та виплат заборгованість відповідачів перед ОК «Темп-2» за період з січня 2014 року станом на 31.12.2016 за спожиті комунальні послуги вже склала 3250, 46 грн. Відповідно до акта приймання-передачі майна від 31 березня 2017 року, за яким житловий будинок [ADDRESS] був переданий з управління ОК «Темп-2» в управління ОСББ «АВІА». Виходячи з цього, просить задовольнити позов, стягнути суму заборгованості, а атож інфляційні втрати та річні в зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язань у порядку ст.625 ЦК України. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03.10.2018 відкрито спрощене позовне провадження в справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 25.02.2019 призначено справу до розгляду в засіданні з повідомленням сторін. 13.06.2019 представником позивача подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог. В обґрунтування заяви вказано, що станом на дату подання заяви відповідачі не розрахувалися повністю та/чи частково з відповідачем. Зазначено, що до заяви про збільшення розміру позовних вимог представник позивача додає розрахунки індексу інфляції та 3% річних станом на 01.02.2019 року. Просить врахувати, що станом на 03.07.2019 заборгованість за надані позивачем комунальні послуги становить 3753,56 грн., індекс інфляції за невиконання грошового зобов`язання - 1580,76 грн., 3% річних - 358,74 грн., що в сумі становить 5693,06 грн. Вказує, що розмір судових витрат на дату складання заяви становить 3285,00 грн. 03.07.2019 представником відповідача-1 [PERSON] - [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що твердження відповідача не мають дійсності та має місце перекручування даних, що містять докази по справі. Вказує, що виключно ліквідатор ОЖБК «Темп-2» був зобов`язаний та мав право подавати позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи. Посилається у відзиві на те, що позивач не є а ні власником, а ні балансоутримувачем, а ні управителем будинку [ADDRESS] та не є виробником житлово-комунальних послуг в розумінні вимог Законів України «Про житлово-комунальні послуги» та «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку». Зазначила, що ОК «Темп-2» є неналежним позивачем по справі, а вимоги викладені у позовній заяві такими, що не відповідають дійсності, незаконними і відповідно такими, що не підлягають задоволенню. Виходячи з цього, просить у позові відмовити. 02.09.2019 представником позивача подано до суду відповідь на відзив. У поданій відповіді на відзив зазначає, що норми закону, на які посилається відповідач, не можуть бути застосовані до дій, які здійснені до введення вказаних відповідачем норм права. Вказує, що відповідачами не спростовується наявність у них заборгованості за комунальні послуги, отримані ними до 31.03.2017 та не сплачені ними в повному обсязі на даний час. Також, відповідачі не спростовують надання позивачем відповідачам послуги, отримання відповідачами цих послуг в повному обсязі та належної якості, відсутність зі сторони відповідачів на ім`я позивача скарг, претензій, заяв щодо отриманих відповідачами послуг. Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили. Представник позивача 04.12.2019 подав клопотання, яким просив суд здійснити заочний розгляд справи та винести заочне рішення по справі №760/24726/18, яким стягнути солідарно з відповідачів 3753,56 грн. - основного боргу, 1580,76 грн. - індексу інфляції, 358,74 грн. - 3% річних., 3985,00 грн. - судових витрат. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Виходячи з цього, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом із ним в будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням на рівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. Згідно ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Судом встановлено, що згідно рішення Виконавчого комітету Залізничної райради депутатів трудящих № 349 від 09.03.1964 р. на ім`я попереднього споживача [PERSON] було видано ордер на право проживання в квартирі [ADDRESS] сім`єю з 5 осіб, яка в подальшому була передана відповідачам для проживання. Відповідно до акта приймання-передачі майна від 31 березня 2017 року, за яким житловий будинок [ADDRESS] був переданий з управління ОК «Темп-2» в управління ОСББ «АВІА». Житловий будинок [ADDRESS] до 2014 року заходився на балансі, в управлінні та обслуговуванні ОЖБК «Темп-2», який надавав житлово-комунальні послуги згідно із Законами України «Про житлово-комунальні послуги» та «;Про кооперацію» всім мешканцям будинку. Рішенням загальних зборів членів кооперативу № 1 від 13 лютого 2015 року ОЖБК «Темп-2» був ліквідований з передачею всіх активів юридичної особи іншій неприбутковій організації - ОК «Темп-2». Передавальним актом від 01 червня 2015 року, затвердженим рішенням загальних зборів членів ОК «Темп-2» від 01 червня 2015 року, основні активи були передані від ОЖБК» Темп-2» до ОК »Темп-2». Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» всі права та обов`язки щодо обслуговування житлового будинку та надання комунальних послуг мешканцям будинку [ADDRESS] перейшли від ОЖБК «Темп-2» до ОК «Темп-2». Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" /в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин/ житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з ч.1 ст.13 Закону від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад, залежно від функціонального призначення, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. За змістом ч. 3 ст. 16 Закону комунальні послуги надаються споживачам безперебійно. Таким чином, відповідачі були та є споживачами житлово-комунальних послуг. Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до п. 1.1 Договору про надання послуг № 3690 від 24 березня 2015 року, укладеного між КП »Головний інформаційно-обчислювальний центр» та ОК`Темп-2», нарахування та розщеплення коштів за спожиті комунальні послуги здійснює КП «ГІОЦ». Оплата за надані комунальні послуги здійснюється на поточні рахунки КП «ГІОЦ», яка після її розщеплення спрямовується даною організацією на рахунки комунальних підприємств та організацій (щодо постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, опалення), балансоутримувача та/або управителя. Виготовлення рахунків за житлово-комунальні послуги (формування та друк) в місті Києві здійснюється Комунальним підприємством «Головний інформаційний обчислювальний центр» на підставі даних, які подає ОК «Темп-2». Рахунки даються споживачам послуг шляхом розміщення їх у поштових скриньках мешканців будинку. Будь-якого іншого способу вручення рахунків (особистого вручення, направлення кореспонденцією) законодавством не визначено. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. За змістом ст. 29 Закону надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 578 від 08 жовтня 1992 року, встановлено, що власники та наймач (орендар) квартири зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням. За змістом ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. У тих випадках, коли закон не встановлює обов`язковість певної форми, сторони можуть обирати її на власний розсуд, але в межах чинного законодавства. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Таким чином, якщо умови усного договору виконуються сторонами, то він вважається укладеним, а умови прийнятими обома сторонами. За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Відповідно до вимог закону споживачі зобов`язані вносити плату за житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати послуг в повному обсязі. Це відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 20 квітня 2016 року в справі 6-2951цс15. З розрахунку позивача вбачається, що заборгованість відповідачів за надані житлово-комунальні послуги з січня 2014 року станом на вересень 2018 року становить 3 753, 56 грн. Факт надання позивачем комунальних послуг підтверджується наявними в матеріалах справи доказами: довідкою № 12 від 21 березня 2016 року про наявність договорів, анкетних даних споживача теплової енергії від 30 квітня 2015 року та від 31 грудня 2015 року, актом приймання-передачі дебіторської заборгованості від 01 червня 2015 року, актом приймання-передачі кредиторської заборгованості від 01 червня 2015 року, списком мешканців/власників та орендарів станом на 01 червня 2015 року, актом прийому-передачі будинку від 01 червня 2015 року, списком боржників по ОК «Темп-2» станом на лютий, квітень-травень 2017 року, договором № 3690 від 24 березня 2015 року про надання послуг, укладеного з КП «ГІОЦ», договором поруки від 02 червня 2015 року, укладеного з ПАТ "Київенерго", договором поруки від 29 травня 2015 року, укладеного з ПАТ "Київенерго", ухвалою Господарського суду міста Києві від 06 квітня 2016 року в справі № 5011-48/17369-2012, листом КП ГІОЦ № 02-4258 від 25 жовтня 2017 року, листом ПАТ «Київводоканал» № 5395/18/36/02-17 від 14 листопада 2017 року, листом ПАТ «Київенерго» № 050КЄК/15/11/20775 від 06 грудня 2017 року. Виходячи з викладеного вище, наявності заборгованості відповідачів перед позивачем на момент передачі будинку на баланс ОСББ «АВІА», враховуючи акт приймання-передачі майна між даними юридичними особами, за змістом якого борги мешканців за спожиті житлово-комунальні послуги залишаються на балансі ОК «Темп-2», суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків. За змістом ч. 1 ст. 77, ч. 1 ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У ч. 1 ст. 80 ЦПК України зазначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідачка - [PERSON] , заперечуючи право позивача вимагати стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, будь-яких доказів надання їм комунальних послуг у вказаний період часу іншими суб`єктами господарювання, на балансі та управлінні яких знаходився житловий будинок [ADDRESS] , не надала. У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Надані представником позивача докази права позивача на стягнення заборгованості відповідають вимогам ст. ст. 76 - 79 ЦПК України щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, і які дають суду підстави для висновків, викладених вище, щодо обов`язку відповідачів перед позивачем. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. З цього випливає, що правовідносини, які склалися між сторонами з приводу надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора, передбачене ч. 1 ст. 509 ЦК України, вимагати сплати грошей за надані послуги. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. З приведеного позивачем розрахунку заборгованості, індексу інфляції, 3% річних станом на 03.07.2019 наданого до суду та перевіреного судом, вбачається, що розмір інфляційних втрат складає 1 580,76 грн. та 3% річних - 358,74 грн. Приведений позивачем розрахунок відповідачка в судовому засіданні не оспорювала, заперечуючи проти позову, свого розрахунку не надала. За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а розрахунок належних до сплати сум, доведеним. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволено, з відповідача підлягає стягненню 1 762, 00 грн. судового збору. Що стосується витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне. Позивачем додано до позову акт про надання послуг від 22.06.2018 на підставі договору про надання правничих послуг. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Разом з цим, вирішуючи у даній справі питання щодо відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 також зауважено, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмету спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано Договір про надання адвокатських послуг від 11.02.2016 № 68, укладеного між позивачем та адвокатом Джас Іриною Василівною, Акт від 31.07.2018, платіжне доручення № 82 від 03 жовтня 2018 року. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 1762,00 грн., 2200,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 23,00 грн. інших витрат пов`язаних із розглядом справи, що складається з отримання інформації з Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно, а разом - 3985,00 грн.

Outcome: approved