Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», звернулося до суду з позовом до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, в якому просить зобов'язати відповідача звільнити з-під арешту та зняти з розшуку автомобіль Renault Premium, 2001 року випуску №кузова/шассі [NUMBER], державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 10.08.2007 року уклали кредитний договір №МІ-107-07, в забезпечення виконання зобов'язань за яким 10.08.2007 року уклали договір застави автотранспорту №МІ-107-07. Відомості про обтяження рухомого майна були внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна 16.08.2007 року за №5497285. Під час продажу предмету договору застави ПАТ КБ «Приватбанк» стало відомо, що Корольовським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції було накладено арешти на предмет застави. Позивач вважає, що арешти на предмет застави є неправомірними, оскільки порушують права позивача, як заставодавця. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного рішення не заперечила. Третя особа в судове засідання не з'явилась, її представник [PERSON], який був присутній в судовому засіданні 10.12.13р. позовні вимоги підтримав, про розгляд справи 23.01.2014р. повідомлявся. Представник відповідача - Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. Причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідачів та представника позивача, що відповідає вимогам ст.224 та ч.2 ст.158 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 10.08.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], укладено кредитний договір №МІ-107-07 (а.с.3-5). Відповідно до умов кредитного договору позивач надав [PERSON] кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 40 000,00 доларів США, а [PERSON] зобов'язувався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним договором терміни, а також виконати інші зобов'язання згідно із цим договором в повному обсязі. З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором, [PERSON], на підставі договору застави автотранспорту №МІ-107-07 від 10.08.2007 року (реєстровий номер 3767) передав в заставу автомобіль Renault Premium, 2001 року випуску №кузова/шассі [NUMBER], державний номер [NUMBER] (а.с. 6-8). Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 04.03.2011р. у справі №2-265/11 було передано в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом вилучення у гр.[PERSON] автомобіль Renault Premium, 2001 року випуску №кузова/шассі [NUMBER], державний номер [NUMBER] та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 10.08.2007р. звернуто стягнення на даний транспортний засіб шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання заставодержателем договору купівлі - продажу застави від імені ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 9). Постановою від 05.03.2013 року Корольовським відділом державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції було накладено арешти на предмет застави, що належить [PERSON], а саме на автомобіль Renault Premium, 2001 року випуску №кузова/шассі [NUMBER], державний номер [NUMBER] та винесено постанову про розшук майна боржника №33730715 від 05.03.2013 року. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Відповідно до ст. З Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяженням - є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна. Статтею 4 даного Закону встановлено, що обтяження поділяються на публічні та приватні. Публічним є обтяження рухомого майна, яке виникає відповідно до закону або рішення суду. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Відповідно до ст. 14 Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зареєстроване обтяження має вищий пріоритет як над незареєстрованим обтяженням, так і над обтяженнями, зареєстрованими пізніше, що дає право з вищим пріоритетом задовольнити свої вимоги за рахунок реалізації предмета обтяження переважно перед іншими кредиторами з нижчим пріоритетом. На думку позивача, накладення відповідачем арешту на предмет застави, унеможливлює реалізацію його прав, як заставодержателя. Проте, суд не погоджується з такими доводома позивача. З матеріалів справи вбачається, що позивач реалізував своє право заставодержателя та звернув стягнення на заставне майно шляхом подання позову до суду. Згідно ч.7 ст. 20 Закону України "Про заставу" реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа, суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Проте, доказів звернення до державної виконавчої служби з метою виконання рішення суду позивач не надав. Позивач вказав, що обтяження внесено до Єдиного державного реєстру обтяжень рухомого майна 16.08.2007р. року за №5497285. Однак, доказів цього також не надав. З витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 13.12.13р. №42859069 вбачається, що приватне обтяження на підставі договору МІ-107-07 від 10.08.2007р. автомобіля Renault Premium, 2001 року випуску №кузова/шассі [NUMBER], державний номер [NUMBER] зареєстровано лише 13.12.2013р. №14069328, тобто після накладення арешту на автомобіль державною виконавчою службою (а.с. 20). На думку суду, сам факт накладання арешту на заставне майно не може бути підставою для скасування арешту, оскільки, Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" встановлюється пріоритетність обтяжень та черговість задоволення вимог кредиторів за рахунок заставного майна, оскільки чинним законодавством передбачається можливість багаторазового обтяження певного майна боржника. Згідно ч.2 ст. 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі звернення стягнення на рухоме майно, яке є предметом декількох обтяжень, переважне право на проведення процедури звернення стягнення належить обтяжувачу з вищим пріоритетом. Якщо процедура звернення стягнення ініціюється обтяжувачем з нижчим пріоритетом, обтяжувач з вищим пріоритетом вправі протягом 30 днів з дня її ініціювання на підставі письмової вимоги припинити таке звернення стягнення обтяжувачем з нижчим пріоритетом та розпочати власну процедуру звернення стягнення. Позивачем не доведено, що Корольовський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, в порушення вимоги банку про припинення звернення стягнення, як обтяжувача з вищим пріоритетом, реалізував заставне майно, при цьому не задовольнивши за його рахунок вимоги позивача. При цьому, звернувши стягнення на заставне майно на підставі рішення суду, позивачем не було надано доказів що ним вчиняються дії щодо позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, виконання статті 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", яка вимагає повідомити інших обтяжувачів про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов про звільнення заставлено майна з під арешту та зняття з розшуку автомобіль безпідставним та необґрунтованим. Реалізація права на першочергове задоволення вимог за рахунок заставного майна не може відбуватися шляхом скасування інших обтяжень. Крім того, обраний позивачем спосіб захисту порушеного права застосовується в першу чергу власником майна на яке накладено арешт. Таким чином, в задоволенні позову до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції слід відмовити. На підставі ст. ст. 572 ЦК України, ст. 19, 20 Закону України «Про заставу», ст. ст. 26, 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень",

Outcome: dismissed