Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

У лютому 2019 року позивач звернувся до Хорольського районного сулу Полтавської області із позовом про передачу сина сторін [PERSON] , який народився [INFO] , в порядку ч. 4 ст. 159 Сімейного кодексу України, його відібрання і його повернення за попереднім місцем проживання в порядку ч. 1 ст. 162 Сімейного кодексу України до батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги\~обґрунтовано тим, що 15.09.2007 сторони уклали шлюб. Під час перебування у шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 03.02.2016 шлюб розірвано. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 23.09.2016 року визначено порядок та способи участі позивача [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , та дозволено: кожного буднього дня забирати сина до себе, за місцем свого проживання о 10-00 год. та повертати матері о 12-30 годині, - кожної суботи забирати сина до себе, за місцем свого проживання, о 10-00 годині та повертати матері наступного дня, в неділю, о 10-00 годині; у світкові дні, якщо такі дні припадають на понеділок, вівторок, середу, четвер або п`ятницю забирати сина до себе, за місцем свого проживання о 10-00 годині та повертати матері о 14-00 годині; у визначені дні спілкування батька і сина дозволити відвідування дитячих майданчиків, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016 рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 23.09.2016 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким встановлено такий порядок та способи участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] : спілкування з дитиною щовівторка та щочетверга з 17-00 до 19-00 год., за місцем проживання позивача [PERSON] ; спілкування з дитиною щосуботи з 10-00 до 17-00 год., за місцем проживання позивача [PERSON] . У\~визначені дні спілкування батька і сина дозволити перебування дитини з батьком в присутності матері. У визначені дні спілкування батька і сина, дозволити відвідування дитячих майданчиків, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів. Відповідач [PERSON] всіляко чинить перешкоди у спілкуванні позивача [PERSON] з малолітнім сином, позивач неодноразово звертався зі скаргами до органів опіки і піклування. Також з приводу невиконання рішення суду позивач звертався до органів поліції, але кримінальні провадження неодноразово закрито. Кожного тижня у суботу позивач їздить за 260 км. до с. Крюківщина на зустріч із сином, зазнаючи матеріальних збитків пов`язаних з переїздами і перебуванням у м. Києві, хоча у рішенні чітко зазначено, що зустрічі повинні відбуватися у м. Хорол, тобто за місце проживання батька. Відповідач не надає ніякої інформації стосовно дитини, тому змушений звертатися до лікарняних закладів та закладів дошкільної освіти. Часом відповідач [PERSON] не дає бачитися з дитиною жодного разу на тиждень, також, повністю відмовляючись у спілкуванні з сином по телефону та взагалі не відповідаючи на телефонні дзвінки. Відповідач [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки в частині забезпечення права, потреб та інтересів дитини на сімейне виховання, безперешкодне спілкування та прямий контакт з батьком відповідно до встановленого батькові рішенням суду порядку, що гарантовані Конституцією України, ст. 8 Конвенції «Про захист прав та основополагаючих свобод людини», Конвенцією ООН «Про права дитини», Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства» та іншими, якими визнається право дитини на сімейне виховання, рівні права батька та матері щодо своїх дітей та принципи загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідальність за дане правопорушення передбачена ст. 184 КУпАП. Обмежуючи спілкування позивача із сином, відповідач нехтує не тільки його правами як батька, але і правами та інтересами дитини, здійснює свої права всупереч правам і інтересам сина. Вважає, що [PERSON] навмисно не виконує рішення суду та чинить перешкоди його виконанню так як потреба долати 600 км для того, щоб поспілкуватися з дитиною протягом двох годин є реальною перешкодою на шляху до виконання рішення, а час необхідний для перевезення дитини до місця поживання батька, як то передбачено в рішенні суду в 4 рази перевищує час самого спілкування, не кажучи про необхідні матеріальні витрати. Вважає, що відповідач здійснила незаконне переміщення дитини в інше місце для постійного проживання, малолітній син [PERSON] , постійно проживав за адресою: [ADDRESS] . Переміщуючи дитину у незаконний спосіб до іншого місця проживання та створюючи умови, що унеможливлюють виконання рішення суду відповідач не запропонувала ніякого іншого способу спілкування батька з сином та відкинула всі пропозиції позивача. Відмовляє навіть у спілкуванні батька з дитиною телефоном. Навіть у святкові дні такі як День народження батька, Новий рік, Різдво. Вважає,що відповідач [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків в частині забезпечення права, потреб та інтересів дитини на сімейне виховання, безперешкодне спілкування та прямий контакт з батьком відповідно встановленого батькові рішенням. По відношенню до малолітнього сина з боку його матері (відповідача), її батька [PERSON] та мачухи [PERSON] вчиняється психологічне насильство у формі ізоляції та намовляння проти батька критики та крику. Також дитині забороняється навіть запитувати стосовно спілкування з татом телефоном. Дитина скаржилась що його ставили в куток, що бабуся з ним розмовляє грубим голосом коли він бере якусь її річ. У\~позивача погіршилося здоров`я через постійні переживання, стреси та перевтому від поїздок до с. Крюківщина. Також він переживає через втрату зв`язків з друзями, неможливість займатися улюбленими справами,займатися самовдосконаленням та спортом, громадською діяльністю пов`язаною з виконанням депутатських повноважень, повноцінно працювати через величезну зайнятість пов`язану з захистом порушеного права дитини спілкування з боку батька. Також у нього погіршило матеріальне становище та зростання боргу оскільки не маючи достатньо власних коштів на постійні переїзди з Хорола до с. Крюківщина та перебування з дитиною у м. Києві він змушений позичати кошти в родичів, цей факт також завдає йому додаткових переживань. Також позивачем подано до суду клопотання про призначення судово-психологічної експертизи дитини. 15.02.2019 Хорольським районним судом Полтавської області відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 24.09.2019 ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області відмовлено позивачеві у застосуванні заходів забезпечення позову. Постановою Полтавського апеляційного суду від 13.01.2020 вказану ухвалу залишено без змін, а апеляційну скаргу [PERSON] без задоволення. 12.10.2020 розпорядженням голови Хорольського районного суду Полтавської справу передано для розгляду до Семенівського районного суду Полтавської області після задоволення заяв про відвід (самовідвід) головуючих суддів вказаного суду і неможливістю утворити склад суду для розгляду справи. 20.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче судове засідання у Семенівському районному суді Полтавської області. У підготовчих судових засіданнях Семенівського районного суду Полтавської області неодноразово оголошувалися перерви для забезпечення участі сторін у судових засіданнях, через залучення третьої особи, витребування доказів, зокрема висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Хорольської міської ради, продовження часу для складення висновку органу опіки та піклування, визнання обов`язковою явки відповідача. 15.07.2021 закрито підготовче судове засідання і призначено справу до розгляду по суті 03.08.2021. Позивач у\~судовому засіданні позов підтримав повністю, наголосив, що відповідач протиправно забрала сина сторін [PERSON] із м. Хорол у жовтні 2017 року. Лише 16 жовтня 2017 року позивач дізнався про місце проживання сина у с. Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області. Права дитини порушено, оскільки відповідач самовільно змінила місце проживання дитини без згоди батька; створює перешкоди для участі позивача у спілкуванні з сином на умовах, визначених рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016, зловживає своїми материнським правами і обмежує позивача у спілкуванні з сином. Дитина зареєстрована за адресою позивача, перші 3 роки від народження сторони жили у квартирі відповідачки у м. Хорол. Численні скарги і заяви позивача до органі поліції, органів опіки та піклування, державної виконавчої служби доводять протиправність дій відповідача щодо перешкоджання у спілкуванні із сином, вказані органи неналежно виконують свої обов`язки і не об`єктивно реагують на звернення позивача щодо необхідності забезпечення дотримання прав позивача і сина сторін. Позивач вже поніс витрати близько 93000,00 грн на проїзд із м. Хорол у с. Крюківщина і назад для побачення з сином. Умови проживання, виховання і розвитку дитини у м. Хорол є значно кращими, аніж її умови у с. Кріківщина: у позивача приватний будинок, є двір, окрема кімната для сина, у місті працюють гуртки і секції тощо. У матері немає окремої кімнати для дитини, вона не може забирати дитину із школи і проводити з нею достатньо часу через роботу у м. Києві, із позивачем також проживають її батьки, чим створюють незручності для дитини у якої немає своєї окремої кімнати. Також позивач у своєму вступному слові, поясненнях, питаннях значну увагу приділяв обставинам і фактам неналежного виконання відповідачкою рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016: не надання дитини для спілкування, відсутності дитини з вини відповідачки у м. Хорол у визначені судом години і дні місяця, нелогічності визначеного судом графіку зустрічей сторін із дитиною, значною віддаленістю місць проведення зустрічей дитини із батьком, наявності низки спорів щодо виконання вказаного рішення суду тощо. Акцентував увагу на висновках психолога із спірних питань. Відповідачка у\~відзиві на\~позов просила у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, оскілки позивач не позбавлений права на участь у вихованні дитини. Надані позивачем письмові докази та відеоматеріали свідчать про те, що зміна місця проживання дитини не перешкоджає кожному із батьків виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню і утриманню дитини. Надала до суду висновок органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю та визначено участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини, залишивши уже встановлений графік спілкування з дитиною рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016 за фактичним місцем проживання дитини. Спір щодо визначення місця проживання дитини може бути вирішено окремо органом опіки та піклування або ж суд. Очікувані витрати на правничу допомогу складають 5000,00 грн. Зміна місця проживання відповідачки і сина були обумовлені придбанням житла у новозбудованому житлі і отримання відповідачкою роботи із високим заробітком і стабільним графіком роботи. Після 22.09.2018 позивач отримував від відповідача по 300,00\~грн як компенсація за витрати на проїзд у с.\~Крюківщина. Виклики поліції, ініціювання кримінальних проваджень, призначення відповідачці державним виконавцем штрафу є помстою позивача стосовно відповідача. У судовому засіданні відповідачка також заперечувала проти позову. Наголосила, що була змушена через стосунки сторін і зміну життєвих обставин забрати сина із м. Хорол і переїхати проживати з ним у с. Крюківщина. Із\~16\~жовтня 2017 року позивач знає нову адресу проживання сина. Відповідач виконує судове рішення щодо графіку участі позивача у вихованні сина. Дійсно вона допускала окремі порушення через неможливість відвезти дитину у м. Хорол, через стан свого або стан здоров`я дитини. Наразі дитина більш як 3 роки проживає з матір`ю (відповідачкою) у квартирі у с. Крюківщина, яка належить батькові відповідача. Квартира переобладнана у двокімнатну. Батьки відповідача часто залишаються у с. Кріківщина і дійсно забирають сина із школи. До запровадження карантинних обмежень син відвідував секцію з айкідо і розвиваючу студію для дітей. Син інколи хворіє, але це звичайні застуди, які є у кожної дитини. Синові виповнилося 8 повних років, він навчається у школі, має усталений осередок і оточення для проживання, яке не може бути змінено лише за бажанням батька дитини. Син проводить із батьком значно більше часу, аніж вирішено судом 03.11.2016. В найкращих інтересах дитини не змінювати її місце проживання. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, наголосивши, що дитина не може бути примусово забрана із середовища свого проживання, де вже живе більш як 3 роки. Мотиви і підстави позову переважно стосуються питань виконання чи невиконання або ж зміни способу виконання рішення суду від 2016 року щодо участі позивача у вихованні дитини, аніж у зміні місця проживання дитини. Рішення суду від 03.11.2016 непрямо визначило місце проживання сина сторін саме із матір`ю. Позивач у відповіді на відзиві звернув увагу, що у своєму відзиві відповідачка підмінює предмет спору та заявлені позовні вимоги та зловживаючи правом бажає досягнути відмови у позові для уникнення відповідальності за вчинені правопорушення та з метою подальшого порушення права дитини та батька на безперешкодне спілкування та з метою позбавлення позивача можливості виконувати обов`язки по особистому піклуванню про дитину. Просить відхилити у відповідності до ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України доданий до відзиву висновок Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, як необґрунтований, прийняти з порушенням вимог чинного законодавства та такий, що суперечить інтересам дитини. Задоволити позов про передачу дитини в порядку ч. 4 ст. 159 Сімейного кодексу України, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання в порядку ч. 1 ст. 162 Сімейного кодексу України в повному обсязі. Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області просила розглянути справу без участі свого представника. Висновком Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 04.04.2019 вказано на доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та визначити участь батька [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , залишивши вже встановлений графік спілкування з дитиною рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016 за фактичним місцем проживання дитини (т. 1 а.с. 212, 213; т. 5 а.с. 130-132). Позивач вважає цей висновок упередженим і одностороннім, а осіб, які його склали не достатньо поінформованими та компетентними у розглядуваному питанні. Комісія з питань захисту прав дитини Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області рішенням від 05.11.2019 № 17/3 та протоколом від 05.11.2019 повністю покладається на рішення суду щодо доцільності відібрання і повернення дитини [PERSON] батькові [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (т.\~2 а.с. 219-225). Виконавчий комітет Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області висновком від 17.10.2019 № 727/03-18 вказав на доцільність повернення дитини батькові з можливістю їх спільного проживанні у [ADDRESS] . Водночас покладається при вирішенні питання на думку суду. Бучанська районна державна адміністрація Київської області вказала, що не може скласти висновок щодо обґрунтованості вимог позову. Висновком комісії з питань захисту прав дитини Хорольської міської ради від 08.07.2021 встановлено, що передача дитини в порядку с. 4 ст. 159 СК\~України, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання в порядку ч. 1 ст. 162 СК України, заявлені передчасно, оскільки місце проживання дитини попередньо не було визначено ні органом опіки та піклування, ні судом (т. 6 а.с. 200-202). Суд наголошує, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК\~України). Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.\~1\~ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних доказів (письмових, речових і електронних доказів; висновків експертів, показань свідків) покладено саме на позивача. Вивчивши письмові заяви учасників справи, вислухавши їх вступні слова, вивчивши матеріали справи і надані до суду докази, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON] , який народився [INFO] (т. 1 а.с. 25). Шлюб між сторонами розірвано 03.02.2016 рішенням Хорольського районного суду Полтавської області. Після розірвання шлюбу відповідачеві відновлено дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Сторони повідомили, що до досягнення їх сином 3-річного віку усі троє були зареєстровані у квартирі відповідача, але проживали у будинку позивача. Після розірвання шлюбу відповідач із сином переїхали проживати у будинок батьків відповідача. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 23.09.2016 визначено порядок та способи участі позивача [PERSON] у вихованні сина [PERSON] , [INFO] , та дозволено: кожного буднього дня забирати сина до себе, за місцем свого проживання о 10-00 год. та повертати матері о 12-30 годині, - кожної суботи забирати сина до себе, за місцем свого проживання, о 10-00 годині та повертати матері наступного дня, в неділю, о 10-00 годині; у світкові дні, якщо такі дні припадають на понеділок, вівторок, середу, четвер або п`ятницю забирати сина до себе, за місцем свого проживання о 10-00 годині та повертати матері о 14-00 годині; у визначені дні спілкування батька і сина дозволити відвідування дитячих майданчиків, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016 рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 23.09.2016 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким встановлено такий порядок та способи участі позивача [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] : спілкування з дитиною щовівторка та щочетверга з 17-00 до 19-00 год., за місцем проживання позивача [PERSON] ; спілкування з дитиною щосуботи з 10-00 до 17-00 год. за місцем проживання позивача [PERSON] . У\~визначені дні спілкування батька і сина дозволити перебування дитини з батьком в присутності матері. У визначені дні спілкування батька і сина, дозволити відвідування дитячих майданчиків, парків, стадіонів, культурно-масових та розважальних заходів (т. 1 а.с. 26-33). Слід наголосити, що на час ухвалення обох вказаних рішень сторони перебували у дещо неприязних стосунках, проживали окремо. Сторони і їх син [PERSON] проживали у м. Хорол Полтавської області. Відтак особливих перешкод чи будь-яких ускладнень щодо забезпечення сторонами визначеного судом способу спілкування із сином, за умови проживання усіх трьох у одному населеному пункті, не було. Актом обстеження умов проживання дитини від 08.12.2015 за адресою: [ADDRESS] , житловий будинок із зручностями, загальною площею 55 м2 газифікований. Санітарний стан помешкання добрий, меблями, побутовою технікою, продуктами харчування забезпечені в повному обсязі. Для виховання та розвитку дитини виділена окрема кімната, облаштована відповідно до потреб дитини. За вказаною адресою проживають: батько [PERSON] , мати [PERSON] , син [PERSON] . Сім`я проживає разом за вищевказаною адресою. Часто виникають конфлікти. Батько дитини намагається зберегти сім`ю, але [PERSON] категорично відмовляється, мотивуючи це постійними проблемами. На момент обстеження вдома були обоє батьків. В результаті бесіди з`ясовано, що батьки проживають разом і дитина перебуває на їх утриманні (т. 1 а.с. 34). Згідно висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Хорольської міської ради від 09.06.2016 «Про обстеження умов проживання [PERSON] , [PERSON] » стан помешкання та навколишнє середовище [PERSON] .Діхтярь відповідає вимогам розміщення дітей. Житлова площа квартири становить 30,7 кв.м. У квартирі розміщена ігрова кімната. На\~присадибній ділянці встановлений ігровий майданчик. Житлова площа за місцем проживання [PERSON] , син [PERSON] , становить 37,4 кв.м. У\~квартирі [PERSON] , матері [PERSON] визначена ігрова зона. На\~присадибній ділянці розташований ігровий майданчик. Умови проживання за адресою: [ADDRESS] та теперішнє місце проживання дитини а саме: [ADDRESS] відповідають умовам розміщення дітей (т. 1 а.с. 35). Згідно характеристики Хорольського міського голови на [PERSON] від 08.02.2016 останній займається підприємницькою діяльністю, у побуті та громадських місцях дотримується правил та норм моральної поведінки. Характеризується позитивно, за характером спокійний, урівноважений, у спілкуванні скромний та більше простий, підтримує добрі стосунки з колегами. Приймає активну участь у суспільно-громадському житті міста. Обраний депутатом Хорольської міської ради сьомого скликання. Є\~заступником голови постійної комісії з питань економічного розвитку, планування бюджету та розвитку підприємства. За час виконання депутатських обов`язків у роботі відповідальний та ініціативний. Висловлюється ясно та відверто, захищає свою думку ввічливо та твердо. До міської ради скарг та компрометуючих матеріалів не надходило (т. 1 а.с. 36). Згідно характеристики з місця проживання на [PERSON] від 09.02.2016 останній показав себе як людина комунікабельна, ввічлива з сусідами, завжди готовий прийти на допомогу. Займається благоустроєм будинку та прилеглої території. В дворі створив зелений газон та встановив пісочницю для відпочинку та розвитку дитини. В побуті характеризується як хороший сім`янин та люблячий батько, який з задоволенням проводить час з сином. В пияцтві, сварках і бійках помічений не був (т. 1 а.с. 37). Позивач є приватним підприємцем, отримує доходи від підприємницької діяльності. [PERSON] заявами Начальнику Хорольського ВП ГУНП в Полтавській області від 29.02.2016 та 06.03.2016 просив провести перевірку за фактом недопускання його до спілкування з дитиною 29.02.2016 та 06.03.2016 та провести роз`яснювальну роботу з колишньоюю дружиною [PERSON] (т. 1 а.с. 48-53). Листом служби у справах дітей Хорольскої районної державної адміністрації Полтавської області від 20.11.2017 № 01-06/447 повідомлено, що проведено роз`яснювальну роботу з [PERSON] . Встановлено, що про зміну місця проживання [PERSON] та [PERSON] з [ADDRESS] на [ADDRESS] , про що [PERSON] було повідомлено 16.10.2017. Тобто в момент подання зави до служби у справах дітей 24.10.2017 [PERSON] було відомо місце проживання дитини (т. 1 а.с. 75-76). Висновком виконавчого комітету Хорольської міської ради від 24.10.2017 встановлено, що малолітня дитина [PERSON] проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] . Вказану інформацію повідомила під час телефоної розмови [PERSON] (бабуся [PERSON] ) також відзначила, що про зміну місця проживання дитини направлено смс-повідомлення батькові [PERSON] . [PERSON] згоду на зміну місця поживання [PERSON] не надав, чим порушено дотримання вимог ст. 313 Цивільного кодексу України та ст. 162 Сімейного кодексу України у частині переміщення малолітньої дитини територією України (т. 1 а.с. 86). Згідно консультативних висновків педіатра [PERSON] часто хворіє на ГРВІ (т. 1 а.с.114, 115, 116, 117, 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 127, 128). Згідно висновку психолога [PERSON] за період 08.06.2017-22.06.2017 в якості рекомендації запропоновано повністю виключити конфліктні ситуації між батьками в присутності дитини. Так як, це є для клієнта сильним стресовим фактором. Необхідно змінювати в свідомості дитини позитивний образ кожного з батьків і виключити нав`язування негативного ставлення до тата. Дозволити татові і дитині проводити разом більшу кількість часу. Так як, між татом і дитиною присутній яскравий позитивний емоційний зв`язок. При порушенні даної зв`язку висока ймовірність виникнення травмуючи чинників. Дані фактори будуть впливати на порушення розвитку психіки дитини (т. 1 а.с. 134). Згідно висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Хорольської міської ради «Про обстеження умов проживання гр. [PERSON] , гр. [PERSON] » від 18.06.2019 № 727/03-18 батько дитини багато уваги приділяє фізичному та розумовому розвитку, а також забезпеченню дозвілля дитини. Будинок має зручне розташування. Неподалік знаходиться школа, стадіон, ботанічний сад. Санітарний стан помешкання добрий (т. 2 а.с. 66, 67). Згідно висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Хорольської міської ради від 17.10.2019 доцільно повернення дитини батькові з можливістю їх спільного проживанні у [ADDRESS] (т. 2 а.с. 145, 146). Згідно висновку психолога [PERSON] від 25.10.2019 за результатами психологічного дослідження [PERSON] останній відчуває себе заручником конфлікту між батьками, опосередковано залучений до конфлікту; не дозволяє собі демонструвати прихильність до одного із батьків під страхом зазнати негативної оцінки з боку іншого із батьків, необхідність "вибору" пригнічує дитину, перебуває у стані "конфлікту лояльності"; хлопчик міцно прив`язаний до обох батьків, потребує їх емоційної близькості і теплих стосунків; має дефіцит спілкування з батьком; батьки повинні віднайти в собі моральні сили і свідомість аби поставити на чільне місце благополуччя своєї дитини, її потреби і інтереси; психолог рекомендує збільшити контакт дитини із батьком, періодично проживати дитині у батька, психологічно проконсультувати кожного із батьків (т. 2 а.с. 177-215). Згідно довідки управління житлово-комунального господарства Подільської районної в місті Києві державної адміністрації № 1 від 09.01.2019 і від 18.11.2020 № 10655-492 [PERSON] працює з 02.03.2018 по теперішній час в управлінні житлово-комунального господарства Подільської районної в місті Києві державної адміністрації на посаді головного спеціаліста відділу комунального господарства (т. 2 а.с. 168, т. 5 а.с. 122). За місцем роботи характеризується позитивно, має заохочення (т. 5 а.с. 123-126). Згідно довідки Крюківщинської ЗОШ І-ІІІ ступенів від 05.11.2019 № 473 [PERSON] навчається у 1-А класі, до школи щоденно приводить мати [PERSON] , а забирають зі школи дідусь і бабуся (т. 2 а.с. 169). Згідно довідки Крюківщинської ЗОШ 1-111 ступенів Києво-Святошинської райдержадміністрації Київської області [PERSON] навчається у 2-А класі (т. 4 а.с.121). Довідкою Громадської організації «Всеукраїнська дитяча федерація айкідо нагано РЮ» від 15.10.2019 № 4 [PERSON] з 24.09.2019 є її членом (т. 5 а.с.\~150). Згідно довідки виконавчого комітету Крюківщинської сільської ради від 21.01.2019 № 76 [PERSON] проживає, але не зареєстрована в [ADDRESS] разом з нею проживає та знаходиться на її утриманні син [PERSON] (т. 5 а.с. 129). Згідно розпорядження голови Хорольскої районної державної адміністрації Полтавської області № 9 від 31.01.2019 [PERSON] надано дозвіл на зміну реєстрації місця поживання малолітнього [PERSON] (т. 5 а.с. 133). Матеріали справи містять численні фотографії спільного проводження часу відповідача із сином, у т.ч. прогулянки, гру м`ячем, малювання, перебування у зоопарку, на дитячих майданчиках, участь у змаганнях, купання тощо, зроблені дитиною малюнки і аплікації для позивача (т. 1 а.с. 59, 60, 73, 107-111; т. 4 а.с.\~139-141, 143). Позивач значну кількість разів здійснював повідомлення за телефоном 102 щодо перешкоджання і невиконання відповідачем вказаного рішення суду, зокрема не забезпечення нею присутності сина у визначені дні і години за місцем проживання позивача у м. Хорол. Позивач неодноразово ініціював відповідні кримінальні провадження стосовно відповідача і посадових осіб органів опіки та піклування щодо невиконання рішення суду, перешкоджання його виконанню, самоусунення від виконання посадових обов`язків, фіксував шляхом складення відповідних актів відсутність дитини чи неможливість увійти до квартири тощо. Вказані дії вчинялися після 03.11.2016. Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Хорольскої районної державної адміністрації Полтавської області від 05.11.2019 «Про\~розгляд вимог ухвали Хорольського районного суду Полтавської області щодо надання висновку по доцільність повернення дитини [PERSON] , 2013 р.н., батькові, [PERSON] , з можливістю їх спільного проживання» вирішили про доцільність повернення дитини батькові з можливістю їх спільного проживання за адресою: [ADDRESS] , покластися повністю на розсуд суду (т. 2 а.с. 219-225). Висновком комісії з питань захисту прав дитини Хорольської районної державної адміністрації Полтавської області від 30.11.2020 та витягом із протоколу № 15 засідання комісії, остання не вбачає підстав для розлучення дитини з мамою для подальшого проживання з батьком на його території. У\~справі, яка переглядається не вперше, встановлено, що мати дитини має постійне місце проживання, постійне місце роботи та джерело існування, створила всі умови для комфортного проживання, виховання та розвитку дитини. У матеріалах, наданих ССД Києво-Святошинського району та самою [PERSON] не встановлено виняткових обставин у розумінні положень ст. 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю. Правові підстави, передбачені вказаними нормами матеріального права для розлучення дитини з матір`ю відсутні. В найважливіших інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Оцінка середовища проживання [PERSON] перевірена, що підтверджувалось неодноразово наданням документальних свідчень. Тому, на підставі вищевикладеного, комісія вважає недоцільним передання дитини в порядку ч. 4 ст. 159 СК України, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання в порядку ч. 1 ст. 162 СК України (т. 5 а.с. 161-163, т. 6 а.с. 59-60). Висновком комісії з питань захисту прав дитини Хорольської міської ради від 08.07.2021 встановлено, що мати не перешкоджає побаченню сина з батьком, готова іти на компроміс та, за спільною домовленістю, компенсувати витрати на переміщення дитини до місця проживання батька, тому вважає, що передача дитини в порядку с. 4 ст. 159 СК України, відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання в порядку ч. 1 ст. 162 СК\~України, заявлені передчасно, оскільки місце проживання дитини попередньо не було визначено ні органом оіки та піклування, ні судом. Запропоновано [PERSON] та [PERSON] , батькам малолітнього [PERSON] , 2013 року народження, за спільними узгодженими пропозиціями, вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини, забезпечуючи при цьому рівні права батька та матері на спілкування та виховання дитини, архівуючи якнайкращі інтереси дитини (т. 6 а.с. 200-202). Позивачем надано до суду розрахунки і численні квитанції про плату ним вартості пального для легкового автомобіля з метою поїздок із м. Хорол у с.\~Крюківщин для участі у вихованні і побачень іх сином [PERSON] (т. 2 а.с. 171, т. 4 а.с. 148-150, т. 5 а.с. 201-250; т. 6 а.с. 1-22). Відповідно до розрахунку матеріальної шкоди у зв`язку з вчиненням кримінального злочину, що полягає у викраденні малолітнього сина з боку [PERSON] та її спільників, протиправному переміщенню територією України, свавільній зміні місця проживання дитини та наступному невиконанню рішення суду щодо участі батька у вихованні сина, для поїздок у с. Крюківщина на зустріч із сином, витрати на пальне станом на 29.05.2020 становлять 70941,92\~грн, при цьому не враховано витрати на обслуговування автомобіля, мастило, охолоджуюча, гальмівна та омиваючи рідини, фільтра, гальмівні колодки, шини, витрати на роботи по обслуговуванню автомобіля та ремонтні роботи. Крім цього не раховані витрати пов`язані з перебуванням у м. Києві: харчування, громадський транспорт, забезпечення умов дитини. [PERSON] добровільно сплатила кошти у сумі 3600,00 грн, загальна сума завданої матеріальної шкоди становить 67341,42 грн, значна частина цієї суми була позичена позивачем у брата та підлягає поверненню (т. 3 а.с. 147-154). Відповідно до ч. 4 ст. 159 Сімейного кодексу України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Суд наголошує, що згаданий законодавчий припис вказує на можливість, а не обов`язок суду передати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 162 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом принципів 2, 4, 6, 9 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. Дитині має належати право на здорове зростання і розвиток. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до п. 1, 2 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Згідно зі\~ст. 157 Сімейного кодексу України (далі СК) питання виховання дитини вирішується батьками спільно.\~ При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення\~ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24\~постанови від\~12\~червня\~1998\~року №\~16\~"Про\~\~застосування\~судами\~деяких\~норм Кодексу\~про\~шлюб\~та сім`ю\~України" (наразі втратив чинність), вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.\~\~ Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.10.2018, справа №\~402/428/16-ц наголосила, що за частинами першою, другою\~статті 161 СК\~України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами\~Конституції України\~та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів\~Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до частин першої та другої\~статті 171 СК України\~дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі\~«Мамчур проти України», заява № 10383/09). Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що: упродовж більш як 3-х років син сторін [PERSON] проживає із матір`ю (відповідачем); сторони до цього розірвали шлюб і припинили сімейні відносини; спілкування батька (позивача) з сином [PERSON] є періодичним і переважно відбувається у періоди не меншої тривалості, аніж визначені рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016, водночас з боку відповідача допущено окремі випадки невиконання згаданого рішення суду; позивач документує кожне із допущених, на думку позивача, порушень відповідачем порядку і способу участі позивача у спілкуванні і вихованні сина сторін; наявні умови проживання, які створила відповідачка для дитини, є достатніми і задовільними, дитина у них проживає; позивач також створив достатні і прийнятні умови для проживання із ним сина; дитина із жовтня 2017 року має міцні і стабільні соціальні зв`язки у с.\~Крюківщина, у т.ч. відвідує школу, має друзів та приятелів, стабільне соціальне оточення; обидві сторони мають достатній дохід для забезпечення потреб дитини; обидві сторони мають позитивну соціальну характеристику; обидві сторони як батьки мають рівні права і обов`язки щодо виховання, забезпечення потреб і турботу про сина [PERSON] ; соціальні служби ствердили належне облаштування умов проживання для дитини кожною із сторін; складені на виконання відповідних ухвал суду "більш нові" висновки органів опіки та піклування вказали на недоцільність повернення дитини із місця її тривалого проживання із с. Крюківщина, де вона проживає із матір`ю, у м.\~Хорол для проживання із батьком; відсутності фактів неналежної поведінки позивача чи відповідача стосовно їх дитини тощо, суд робить висновок, що окремі випадки неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо забезпечення участі позивача у вихованні сина сторін не є тими обставинами із якими закон пов`язує обов`язок суду передати дитину від відповідача до позивача які є достатніми для задоволення позову у цій справі. В найкращих інтересах дитини буде не передавання дитини для проживання із батьком і тому суд відмовляє у позові повністю. Суд наголошує, що малолітній син сторін почав проживати у с. Крюківщина із жовтня 2017 року про що позивач достовірно дізнався щонайменше 16.10.2017, тобто майже через рік після рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016 яким визначено спосіб участі позивача у вихованні сина, і позивач звернувся до суду із позовом про повернення сина лише у лютому 2019 року, тобто значно пізніше двох згаданих дат (03.11.2016 і 16.10.2017). Більш того, слід повторно наголосити, що на час ухвалення рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 23.09.2016 і рішення Апеляційного суду Полтавської області від 03.11.2016 сторони і їх син [PERSON] постійно проживали у м.\~Хорол Полтавської області. Відтак особливих перешкод чи будь-яких ускладнень щодо забезпечення сторонами визначеного судом способу спілкування із сином, за умови проживання усіх трьох у одному населеному пункті, не було. Конфліктні ситуації щодо участі позивача у вихованні сина почалися після зміни фактичних обставин, які були відсутні на час ухвалення вказаних рішень: відповідач із малолітньою дитиною у жовтні 2017 року змінили місце проживання із м. Хорол на с. Крюківщина, що об`єктивно, ускладнило реалізацію сторонами визначеного апеляційним судом способу позивача участі у вихованні сина сторін, але, водночас, не є достатньою підставою для повернення малолітньої дитини для проживання у м. Хорол. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. У пункті 54 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", заява № 4241/03 від 28.10.2010, вказано, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії", заява N 30544/96, п. 26, ECHR 1999-I). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява №\~4909/04, від 10 лютого 2010 року). У зв`язку із відмовою у задоволенні позову відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК\~України на позивача покладаються судові витрати зі сплати судового збору із позовної заяви у сумі 1536,80 грн (т. 1 а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed