Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в котрому зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода) б/н від 03.11.2014 року відповідач отримав кредит у розмірі 4032,63 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил додаються до позовної заяви. При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил Банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих в Банку рахунків Клієнта в погашення кредитної заборгованості Клієнта і третіх осіб, за кредитами, в яких Клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зважаючи невиконаних зобов`язань перед Банком. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.В зв`язку з порушеннями зобов`язань за Генеральною угодою відповідач станом на 07.09.2020 року має заборгованість у загальному розмірі 10 725,38 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 721,78 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1 415,15 грн., заборгованості за пенею - 6 423,33 грн., штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди в розмірі 165,12 грн. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань та заборгованості не погашає, в зв`язку з чим просив стягнути з нього на користь банку вищевказану заборгованість та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві до суду просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 03.11.2014 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4032,635 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,833% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається зі змісту Генеральної угоди відповідач приєднався до Умов та правил надання кредитних карток, відповідачка зобов`язалася починаючи з 03.11.2014 року по 30.11.2015 рік, погашати заборгованість шляхом внесення щомісячного платежу в розмірі 354,79 грн.(а.с.9). Генеральною угодою передбачено, що за користування кредитом відповідач сплачує 0,833 відсотки в місяць на розмір заборгованості за кредитом. Згідно п.2.2 Генеральної угоди заборгованість починаючи з 32 дня вважається простроченою. При порушенні позичальником вказаних строків, останній сплачує банку штраф передбачений Угодою. З розрахунку заборгованості (а.с. 4-5) вбачається, що відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Генеральної угоди. Станом на 07.09.2020 року за відповідачем по Генеральній угоді про реструктуризацію боргу з ПАТ КБ «ПриватБанк», рахується заборгованість на загальну суму 10 725,38 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 721,78 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 1 415,15 грн., заборгованості за пенею - 6 423,33 грн., штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди в розмірі 165,12 грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовується сторонами, відповідачка погодилася реструктуризувати виниклу у неї заборгованість за кредитним договором шляхом підписання Генеральної угоди між ним та АТ КБ "ПриватБанк", в наслідок чого їй було списано заборгованість в розмірі 165,12 грн. Відповідно до п.2.5 Генеральної угоди відповідачка зобов`язувалась повернути суму кредиту відповідно до даної Угоди та згідно Умов та правил. Однак при цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до матеріалів справи Витяг з Тарифів та Витяг з Умов були надані відповідачці для ознайомлення та вона ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені саме у розмрі зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви. Крім того, роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин та до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення заборгованості, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Відповідна правова позиція Верховного суду, викладена в постанові від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, штрафів та відсотків за користування кредитними коштами, що передбачені Генеральною угодою. За викладених обставин, суд вважає, щодо задоволення підлягають вимоги позивача щодо стягнення із відповідачки на його користь заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 2 721,78 грн., за відсотками у розмірі 1 415,15 грн., штрафи відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди в розмірі 165,12 грн., а всього 4 302,05 грн., а також 843,13 грн. судового збору, пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України. В задоволенні решти позовних вимог позивачеві необхідно відмовити.

Outcome: partial