Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 27/100 частин квартири [ADDRESS], 42/100 частин квартири [ADDRESS], 31/100 частину гаражного боксу [NUMBER], 1 поверх, площею 22 кв.м, з підвалом площею 22 кв.м, який знаходиться по [ADDRESS] у Кооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Схід», 31/100 частину автомобіля Volkswagen Passat, синього кольору, 1991 року випуску, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач з 1998 року по червень 2008 року проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], яка померла [INFO]. За час спільного проживання позивачем разом з [PERSON] за спільні кошти було придбано майно, зокрема у 2000 році квартиру [ADDRESS], у 2003 році квартиру [ADDRESS], у 2001 році гаражний бокс [NUMBER], 1 поверх, площею 22 кв.м, з підвалом площею 22 кв.м, який знаходиться по [ADDRESS] у Кооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Схід», та у 2001 році - автомобіль Volkswagen Passat, синього кольору, 1991 року випуску, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER]. Вказане майно було за згодою позивача зареєстровано на [PERSON], яка склала перед смертю заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (померла у 2013 році). Після смерті [PERSON] відповідачі не визнали за позивачем право власності на частку придбаного за спільні кошти майна, вважаючи, що все вказане майно [PERSON] придбала за особисті кошти. Вказує, що у період, коли було придбане спірне майно, він працював та отримував дохід, за рахунок якого разом з доходами померлої [PERSON] і було придбане майно у 2000-2003 роках. Зазначив, що частка доходів позивача у сукупному доході разом з [PERSON] становила: у 1998-2000 роках - 27%, у 2001 році - 31%, у 2002-2003 роках - 42%. Враховуючи викладене, позивач вважає, що вказане мано, яке було придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є спільною частковою власністю позивача та [PERSON], розмір частки кожного з них визначається ступенем трудової участі. На підставі викладеного, відповідно до ч.2 ст.17 Закону України «Про власність», чинного на час придбання спірного майна, просить визнати за ним право власності на 27/100 частин квартири [ADDRESS], 42/100 частин квартири [ADDRESS], 31/100 частину гаражного боксу [NUMBER], 1 поверх, площею 22 кв.м, з підвалом площею 22 кв.м, який знаходиться по [ADDRESS] у Кооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Схід», 31/100 частину автомобіля Volkswagen Passat, синього кольору, 1991 року випуску, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Зазначив, що про порушення його прав зі сторони відповідачів дізнався ще у 2008 році та неодноразово звертався до суду з метою захисту свої прав. Враховуючи тривалий проміжок часу, протягом якого розглядались справи в суді, вважає, що ним з поважної причини пропущено строк позовної давності. Представник відповідачів проти позову заперечував, посилаючись на те, що спірне майно було особистою власністю [PERSON], про що свідчить реєстрація права власності на всі об'єкти виключно на неї. Позивач, працював та отримував певні доходи, проте їх розмір був значно менший, порівняно з доходами [PERSON] та був недостатній для вкладу в майно в частках, зазначених позивачем. Крім того, отримання позивачем у вищезазначений період заробітної плати не вказує на обов'язкове здійснення ним внесків для придбання спірного майна. Також, представник відповідачів зробив заяву про застосування позовної давності, посилаючись на те, що спірне майно було придбано та зареєстровано за [PERSON] у 2000-2003 роках, про що позивачу було відомо, а про невизнання відповідачами права власності позивача на спірне майно позивачу відомо з 2008 року. На підставі викладеного просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 лютого 2009 року у справі 2-157/09 встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 1998 року по червень 2008 року. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 24 червня 2008 року, [PERSON] померла [INFO]. Згідно заповіту [PERSON], складеного 21 червня 2003 року, все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, [PERSON] заповіла [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (яка згідно пояснень представників сторін померла). Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (договір купівлі-продажу квартири від 14 вересня 2000 року), квартири [ADDRESS] (договір купівлі-продажу квартири від 19 серпня 2003 року), гаражного боксу [NUMBER], 1 поверх, площею 22 кв.м, з підвалом площею 22 кв.м, який знаходиться по [ADDRESS] у Кооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Схід» (довідка ГБК «Схід» від 06 березня 2013 року № 338 про повну сплату інвестиційного внеску). Вказані об'єкти нерухомості, крім гаражного боксу, зареєстровані за [PERSON] у встановленому законом порядку, що підтверджується відповіддю Київського МБТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №33894(И-201) від 08 травня 2014 року. Також за [PERSON] на праві власності зареєстровано автомобіль Volkswagen Passat, синього кольору, 1991 року випуску, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] від 12 червня 2001 року та листом УДАІ ГУ МВС України №10/8945вх від 12 травня 2014 року. Відповідно до положень ч.2 ст.17 Закону країни «Про власність», чинного на час придбання у власність спірного майна, майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі. Згідно п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" судам слід мати на увазі, що правила статей 22, 28, 29 КпШС не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі. Такі спори мають вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону України "Про власність", відповідних норм Цивільного кодексу України і з урахуванням роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України в п. 5 постанови від 22 грудня 1995 р. N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності". У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" встановлено, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідок про розмір доходів позивача за період з 2000 по 2003 роки, [PERSON] у вказаний період працював та отримував певний дохід. Разом з тим, з огляду на положення ч. 2 ст.17 Закону України «Про власність», позивачем не надано суду доказів, що він об'єднувався з [PERSON] для спільної діяльності з метою набуття чи створення спірного майна, а також доказів, що отримані ним доходи були об'єднані з коштами [PERSON] для придбання спірного майна. Натомість, як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників сторін, позивач проживав з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 листопада 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 22 січня 2014 року, [PERSON] відмовлено у визнанні спірного майна сумісною власністю та визнання права власності на ? частину вказаного майна, у зв'язку з недоведеністю участі позивача у придбанні спірного майна. За таких обставин відсутні підстави вважати, що спірне майно було придбано внаслідок спільної праці позивача та [PERSON], які об'єдналися для спільної діяльності. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на 27/100 частин квартири [ADDRESS], 42/100 частин квартири [ADDRESS], 31/100 частину гаражного боксу [NUMBER], 1 поверх, площею 22 кв.м, з підвалом площею 22 кв.м, який знаходиться по [ADDRESS] у Кооперативі по будівництву та експлуатації гаражів «Схід», 31/100 частину автомобіля Volkswagen Passat, синього кольору, 1991 року випуску, кузов [NUMBER], державний номер [NUMBER] задоволенню не підлягають. Ухвалою суду від 27 травня 2014 року за заявою позивача з метою забезпечення позову накладено арешт на спірне майно. Відповідно до ч. 3 ст. ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Відповідно до ч.6 ст.154 ЦПК України якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. У зв'язку з відмовою у задоволенні позову вжиті заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

Outcome: dismissed