Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Тетяна Іванівна, [PERSON] , ТОВ "ПІВДЕННА КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА", за участі третьої особи Одеської міської ради, в якому, після зміни предмету позову, просить: визнати незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42240090 від 26.07.2018 року, прийняте державним реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу», код ЄДРПОУ 41358686, [PERSON] , реєстрацію права власності на житловий будинок, загальною площею 29,3 кв.м, житловою площею 21,2 кв, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за громадянкою [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] та скасувати запис про право власності №27208411 від 23.07.2018 року проведену державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу», код ЄДРПОУ 41358686, [PERSON] , щодо права власності на житловий будинок, загальною площею 29,3 кв.м, житловою площею 21,2 кв, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за громадянкою [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 33835321 від 13.02.2017 року; визнати незаконним рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер: 42352844 від 02.08.2018 року, прийняте державним реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу», код ЄДРПОУ 41358686, [PERSON] , про внесення змін до запису про право власності за номером 27208411 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстровим номером 1607432651101 та скасувати запис про право власності №27208411 від 23.07.2018 року проведену державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу», код ЄДРПОУ 41358686, [PERSON] , щодо державної реєстрації прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42240090 від 26.07.2018 року, права власності на квартиру, загальною площею 29,3 кв.м, житловою площею 21,2 кв, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за громадянкою [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] ; витребувати у ТОВ "ПІВДЕННА КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА", код ЄДРПОУ 42991704, належні [PERSON] , [INFO] , будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва (створення майна), а саме об`єкта самочинного будівництва загальною площею 29,3 кв.м., який є прибудовою до квартири [ADDRESS] . Обґрунтовуючи свій позов [PERSON] зазначила, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] [PERSON] . 11 травня 2018 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., заведена спадкова справа №7/2018 щодо майна померлого [PERSON] , єдиним спадкоємцем якого є його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , який звернувся із заявою про прийняття спадщини. Серед спадкового майна, що належало померлому [PERSON] , є нерухоме майно однокімнатна квартира, загальною площею 28,9 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належала померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №726 від 15.02.2011 року, виданого Приватним нотаріусом Керченського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Петуховою В.А. Станом на дату отримання померлим [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №726 від 15.02.2011 року на квартиру [ADDRESS] , остання складалась з 1 житлової кімнати, площею 17,7 кв.м., кухні 6,2 кв.м., туалету 0.8 кв.м., коридору 4,2 кв.м., загальна площа квартири 28,9 кв.м. У тому ж 2011 році померлий здійснив реконструкцію вказаної квартири шляхом збільшення її площі за рахунок прибудови. Зазнали змін також технічні характеристики інших приміщень квартири, зокрема, було здійснено частковий демонтаж зовнішньої стіни, демонтаж внутрішніх перегородок, обладнання кухні було перенесено у прибудову. Проте, за своє життя [PERSON] не встиг ввести в експлуатацію та зареєструвати своє право власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS] . З відомостей розміщених у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі - ДРРП) стало відомо, що цією ситуацією скористалась [PERSON] , яка після смерті [PERSON] , не дочекавшись прийняття спадщини єдиним спадкоємцем [PERSON] (неповнолітній син померлого), подала недостовірні документи державному реєстратуру Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І., в результаті чого та 23.07.2018 року зареєструвала на ім`я [PERSON] частину квартири, як житловий будинок [ADDRESS] . В подальшому [PERSON] , змінила функціональне призначення будинку [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] , та 27.08.2018 року продала її [PERSON] . [PERSON] , передала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] у статутний капітал ТОВ "ПІВДЕННА КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА". Учасниками ТОВ "ПІВДЕННА КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА", згідно даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - є [PERSON] з часткою статутного капітал 1000 грн. та [PERSON] з часткою статутного капіталу 351 600,00 грн. Позивач вважає, що перехід права власності на частину квартири, як будинку з подальшою зміною функціонального призначення на квартиру, реєстрації яких відбулись на підставі недостовірних документів, є незаконним, а рішення та запис про право власності повинні бути скасовані судом, як такі, що суперечать закону. Ухвалою суду від 04.04.2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання на 19.06.2019 року. 19.06.2021 року до участі у справі залучено у якості співвідповідача ТОВ "ПІВДЕННА КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА", відкладено підготовче засідання на 18.07.2019 року. 21.06.2019 року судом вжито забезпечення позову стосовно спірного майна та застосовано зустрічне забезпечення в сумі 2000 грн. 18.07.2019 року у судовому засіданні оголошено перерву до 02.09.2019 року та витребувано докази по справі. 02.09.2019 року підготовче засідання у зв`язку з неявкою відповідачів відкладене на 26.09.2019 року. 26.09.2019 року за клопотанням представника позивача, підготовче засідання відкладене на 18.11.2019 року. 18.11.2019 року за клопотанням представника позивача, підготовче засідання відкладене на 20.01.2020 року. 20.01.2020 року судом прийнято зміну предмету позову щодо скасування державної реєстрації, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 26.02.2020 року. 24.02.2020 року до суду надійшов відзив на заяву про зміну підстав та предмету позову, в якому [PERSON] просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів того, що майно вибуло із його володіння поза його волею. 26.02.2020 року за клопотанням представника позивача, судове засідання відкладено на 26.03.2020 року. 26.03.2020 року у зв`язку з неявкою сторін, розгляд справи відкладено на 28.04.2020 року. 28.04.2020 року у зв`язку з оголошенням карантину, розгляд справи перенесено на 25.06.2020 року. 25.06.2020 року за клопотання представника позивача, розгляд справи відкладено на 23.07.2020 року. 23.07.2020 року з метою зобов`язання позивача особистою явкою в судове засідання, слухання справи перенесено на 04.08.2020 року. 04.08.2020 року у зв`язку з неявкою позивача через хворобу, судове засіданння відкладене на 02.09.2020 року. 02.09.2020 року за клопотанням представника позивача, розгляд справи відкладено на 11.09.2020 року. 11.09.2020 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. 22.06.2021 року судом отримано висновок експерта № 07/21 від 18.06.2021 року, в зв`язку з чим, ухвалою суду від 25.06.2021 року по справі поновлено провадження та призначено її розгляд на 16.07.2021 року. У судове засідання 16.07.2021 року учасники справи не з`явилися, про час, дату і місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримано. Будь-яких інших, належним чином обгрунтованих заяв щодо розгляду справи, до суду не надійшло. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть (Повторним) Серія [NUMBER] , виданим 08.05.2018 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 11 травня 2018 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Білоусовою Н.В., заведена спадкова справа №7/2018 щодо майна померлого [PERSON] , єдиним спадкоємцем якого є його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] , який звернувся із заявою про прийняття спадщини. Серед спадкового майна, що належало померлому [PERSON] , наявне нерухоме майно у вигляді однокімнатної квартири, загальною площею 28,9 кв.м., житловою площею 17,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Зазначена квартира належала померлому на підставі на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №726 від 15.02.2011 року, виданого Приватним нотаріусом Керченського міського нотаріального округу Автономної Республіки Крим Петуховою В.А. Станом на дату отримання померлим [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №726 від 15.02.2011 року на квартиру [ADDRESS] , остання складалась з 1 житлової кімнати, площею 17,7 кв.м., кухні 6,2 кв.м., туалету 0.8 кв.м., коридору 4,2 кв.м., загальна площа квартири 28,9 кв.м., що підтверджується технічним паспортом, виданим КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» 09.02.2011 року. У 2011 році померлий здійснив реконструкцію вказаної квартири шляхом збільшення її площі за рахунок прибудови. Зазнали змін також технічні характеристики інших приміщень квартири, зокрема, було здійснено частковий демонтаж зовнішньої стіни, демонтаж внутрішніх перегородок, обладнання кухні було перенесено у прибудову. Померлим [PERSON] було замовлено у ПП «Одеса Газотепло Гарант плюс» проект реконструкції газопостачання квартири [ADDRESS] , що включав в себе заміну АОГВ на котел-комбі 24 кВт (турбо) з заміною та переносом БСГ. Згідно Акту від 03 червня 2011 року Відкритим акціонерним товариством «ОдесаГаз» було знято газовий лічильник типу С4, заводський номер [NUMBER] . 03.06.2011 року у квартирі [ADDRESS] Відкритим акціонерним товариством «ОдесаГаз» було здійснено заміну БСГ, встановлено газовий лічильник типу С4 ВКТ Elaster, заводський номер 4868909, про що складено відповідний акт. Доказів того, що за своє життя [PERSON] встиг ввести в експлуатацію та зареєструвати своє право власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS] , суду не надано З матеріалів справи вбачається, що 23.07.2018 року відповідач, [PERSON] , подала державному реєстратуру Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І. технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 19.07.2018 року, видавник: ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС» та довідку, серія та номер: 16307-18, виданий 19.07.2018 року, видавник: ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС». 26.07.2018 року державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І. зареєструвала на ім`я відповідача, [PERSON] , прибудову до квартири [ADDRESS] , як житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 29,3 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., з адресою: [ADDRESS] . Підставою внесення даного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було рішення державного реєстратора Мельник Тетяни Іванівни, КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу», Одеська обл., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42240090 від 26.07.2018р. о 10:47:30 год. 26.07.2018 року [PERSON] звернулася до державного реєстратора Мельник Тетяни Іванівни, КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу» з заявою про зміну функціонального призначення будинку [ADDRESS] на квартиру [ADDRESS] . 27.08.2018 року [PERSON] продала громадянці [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою з ДРРП №152141695 від 09.01.2019 року. [PERSON] , передала належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] у статутний капітал ТОВ "ПІВДЕННА КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА", код ЄДРПОУ 42991704 (місцезнаходження: [ADDRESS] ). Згідно даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасниками ТОВ "ПІВДЕННА КОНСАЛТИНГОВА ГРУПА", - є [PERSON] з часткою статутного капітал 1000 грн. та [PERSON] з часткою статутного капіталу 351 600,00 грн. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення права власності на нерухоме майно або інших речових прав. При цьому відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй майном на праві власності, а лише обмежує оборотоздатність нерухомого майна, оскільки ні продати, ні подарувати його за відсутності державної реєстрації неможливо. Таким чином, спадщина, а саме все те, що на праві власності на день смерті належало спадкодавцю, [PERSON] , в тому числі квартира під [ADDRESS] , та прибудова до неї, належить позивачу, з часу відкриття спадщини, а саме з 03.05.2018 року. Відповідно до ст.1297 ЦКУ, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця подаються документи, необхідні для відповідної реєстрації, передбачені статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Державна реєстрація права власності на підставі заяви спадкоємця проводиться шляхом внесення до Державного реєстру прав відомостей про суб`єкта права власності - спадкодавця з обов`язковим зазначенням відомостей про смерть такої особи. Разом з тим, 26.07.2018 року державним реєстратором Мельник Тетяною Іванівною, на підставі технічного паспорту, серія та номер: б/н, виданого 19.07.2018 року ТОВ «Бюро консалт сервіс» та довідки серії та номер: 16307-18, виданої 19.07.2018 року ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС» здійснено державну реєстрацію на об`єкт нерухомого майна житловий будинок. Підставою внесення даного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було рішення державного реєстратора Мельник Тетяни Іванівни, КП «Реєстрація нерухомості та бізнесу», Одеська обл., про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42240090 від 26.07.2018р. о 10:47:30 год. З Довідки №16307-18 від 19.07.2018 року, виданої ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС» вбачається, що будівництво житлового будинку закінчено до 05 серпня 1992 року. У відповідності до технічного паспорту виданого 19.07.2018 року ТОВ «Бюро консалт сервіс» будинок на ескізі зазначений як споруда без вікон, дверей, стін та внутрішніх перегородок, за відсутності сан.вузла, кухні та інших приміщень, необхідних для постійного проживання у будинку. Відповідно до ч.1 ст.380 ЦКУ, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань ЖКГ №76 від 17.05.2005 року встановлено, що жилий будинок - будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, установлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного в ній проживання. Абзацом 2 п.3.1. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України №127 від 24.05.2001р., передбачено, що під час інвентаризації повинні бути обстежені основні конструктивні елементи будинків: фундаменти, стіни, перегородки, надпідвальні, міжповерхові та горищні перекриття, підлога, вікна, двері, покрівля; внутрішнє і зовнішнє опорядження; системи опалення та вентиляції водопровідно-каналізаційне обладнання, газове і електрообладнання, ліфти, сміттєпроводи тощо. Пунктом 4 вищевказаної інструкції встановлено, що відповідно до ескізу на план поверху наносять (у зазначеному маштабі): стіни і перегородки; вікна і двері; печі, кухонні грубки, газові плити; сходи, ганки, балкони; внутрішні виступи стін та перегородок; зовнішні колони, пілястри та інші деталі, які виступають понад 10 см.; ніші в стінах, за винятком ніш, що призначені для приладів опалення; арки та окремо розташовані стовпи і колони; приямки, завантажувальні люки, лази підвалів; котли центрального опалення та ін. Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон про державну реєстрацію) у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Частиною 4 ст.5 Закону про державну реєстрацію встановлено, що не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії. Частиною 2 ст. 22 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Разом з тим, відповідно до п.1,2 ч.3 ст. 10 Закону про державну реєстрацію, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Як вбачається з матеріалів справи, державна реєстрація права власності на житловий будинок, загальною площею 29,3 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м., за адресою: [ADDRESS] відбулась за відсутності будь-якого документу, що підтверджує право власності або користування на земельну ділянку. Згідно даних Публічної кадастрової карти України відсутня інформація щодо права власності або присвоєння кадастрового номера земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] . Вище викладене свідчить про те, що рішення про державну реєстрацію права власності Державного реєстратора Мельник Т.І., індексний номер: 42240090 від 26.07.2018 року, було прийнято з порушенням п.42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015р., а саме: за відсутністю всіх необхідних для проведення державної реєстрації документів та відомостей (відсутній документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси довідка з КП «Право» або Приморської районної адміністрації; відсутні відомості щодо кадастрового номера земельної ділянки під об`єктом нерухомого майна). Відповідно до ч.1 ст.376 ЦКУ, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України №127 від 24.05.2001 року (далі за текстом Інструкція), у п.3.2 розділу 3 встановлено, що виявлені в установленому порядку самочинно збудовані будинки або прибудови до будинків, господарські будівлі (прибудови), торговельні, господарські кіоски та павільйони, металеві гаражі, підлягають технічній інвентаризації з уключенням їх у планові та інші матеріали. У разі самочинного будівництва на оригіналах інвентаризаційної справи, технічного паспорта і копіях планових матеріалів, що їх видають власникам, на вільному від записів місці, з лицьового боку проставляють штампи встановленого зразка. В абзаці 46 пункту 3.2 розділу 3 Інструкції зазначено, що при виявленні об`єктів, які відповідно до цієї Інструкції вважаються об`єктами самочинного будівництва, суб`єкт господарювання зобов`язаний повідомити про це органи державного архітектурно-будівельного контролю, а для квартир багатоквартирних житлових будинків, одноквартирних (садибних), дачних та садових будинків, гуртожитків - також місцеві органи виконавчої влади чи органи місцевого самоврядування за формою згідно з додатком 19. Відповідно до п.2.2.4 Положення про управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради №3043-VII від 21.03.2018р., Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради здійснює державний архітектурно-будівельний контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації щодо об`єктів, розташованих у межах м. Одеси. Абзацом 49 пункту 3.2. розділу 3 Інструкції передбачено, що після одержання суб`єктом господарювання інформації про прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва у примітку раніше проставленого штампа уноситься запис номера та дати документа про прийняття в експлуатацію. Саме у такому порядку (з проставленням штампа, запиту до ДАБК, внесення інформації про рік побудови нерухомого майна) має проводитися виготовлення технічного паспорта у тому випадку, якщо він виготовляється у 2018 році (а не до 5 серпня 1992 року) та жодних документів, що підтверджують рік закінчення будівництва об`єкту нерухомого майна заявником надано не було, або ж дата будівництва такого об`єкту має встановлюватися у судовому порядку. Натомість, як вбачається з матеріалів справи, рік побудови нерухомого майна експертами ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС», що займалися виготовленням технічного паспорта на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , було встановлено самостійно, без жодних на те правових підстав, дата побудови нерухомого майна була внесена не до технічного паспорту, як цього вимагає Інструкція, а зазначена в окремій довідці №16307-18 від 19.07.2018 року, в якій також жодних правових підстав (документів) для здійснення таких висновків працівниками ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС» не перелічено. Отже, користуючись положеннями п.3.2 Інструкції, де зазначено, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва, Директор ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС» [PERSON] та Головний інженер [PERSON] , самостійно, без жодних на те правових підстав, визначили рік побудови даного нерухомого майна до 05.08.1992 року, та видали додаткову «Довідку», датовану 19.07.2018 року, від імені свого Товариства, яка послугувала доказом щодо року закінчення будівництва для державного реєстратора [PERSON] . Пунктом 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки. Відповідно до п.2.1. Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Одеської міської ради №809 від 28.07.2009р., кожний об`єкт нерухомого майна повинен мати не повторювану у межах міста адресу; пунктом 3.1. Положення визначено, що резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об`єкта або уповноваженої ним особи у випадку, зокрема, надання адрес завершеним будівництвом об`єктам на підставі свідоцтва про відповідність об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил. Пунктом 1.4. Положення про Адресний реєстр міста Одеси встановлено, що реєстраторами Адресного реєстру є комунальне підприємство «Право». Відповідно до п.2.4, п.3.2. Положення про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, що є Додатком 3 до рішення Одеської міської ради №1934-VII від 26.04.2017р., Приморська районна адміністрація Одеської міської ради вирішує питання про присвоєння або зміну адреси об`єктам нерухомого майна, розташованих на території району; видає розпорядження про присвоєння або зміни адреси об`єктів нерухомого майна. Згідно наявних в матеріалах справи документів, у переліку документів, наданих заявником державному реєстратору, відсутній документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. З матеріалів справи вбачається, що адвокатом позивача було направлено адвокатські запити в адресу Комунального підприємства «Право» та Приморської районної адміністрації Одеської міської ради стосовно надання відомостей про резервування адреси житлового будинку: [ADDRESS] та [ADDRESS] , а також присвоєння адреси будинку [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] відповідно, за результатами розгляду яких: КП «Право» листом від 21.01.2019 року за № 23 повідомило, що інформація про резервування адрес: [ADDRESS] . та [ADDRESS] відсутня, відповідно Довідки з Адресного реєстру міста Одеси не видавалися та відомості про зазначені адреси до Адресного реєстру міста Одеси не внесені; Приморська районна адміністрація Одеської міської ради Листом від 24.01.2019 року за №01-13/46/1вих повідомила, що розпорядження про присвоєння адрес: [ADDRESS] . та [ADDRESS] не приймалися. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №07/21 від 18.06.2021 року, яка була проведена на підставі на ухвали судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.09.2020 року, квартира, загальною площею 29,3 кв.м, житловою площею 21,2 кв, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , індексний номер: 42352844 від 02.08.2018 року, прийняте державним реєстратор Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу», код ЄДРПОУ 41358686, [PERSON] є часткою реконструйованої квартири [ADDRESS] , належної на праві власності [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира, загальною площею 29,3 кв.м, житловою площею 21,2 кв, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , індексний номер: 42352844 від 02.08.2018 року, фактично є прибудовою до квартири [ADDRESS] , яка розташована житлового будинку [ADDRESS] , право власності на яку належало померлому [PERSON] . Також судовим експертом зазначено, що у відповідності з п. 2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень експерт має право указувати у висновку експерта на факти, виявлені під час проведення експертизи, які мають значення для справи, але стосовно яких йому не були поставлені питання, та на обставини, що сприяли (могли сприяти) вчиненню правопорушення. Квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] виконана з втручанням у несучі конструкції житлового будинку, що порушує вимоги п. 8.14 ДБН В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, а саме по розширенню існуючого віконного прорізу, а також ДБН А.2.2-3:2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво» по відсутності проектної документації на улаштування прибудови та втручання у несучі конструкції. Відповідно до п.7 Постанови КМУ №466 від 13.04.2011 року «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» реконструкція, реставрація або капітальний ремонт об`єктів будівництва без зміни зовнішніх геометричних розмірів їхніх фундаментів у плані, реконструкція або капітальний ремонт автомобільних доріг, залізничних колій, ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій у межах земель їх розміщення, а також комплексна реконструкція кварталів (мікрорайонів) застарілого житлового фонду і нове будівництво об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури відповідно до містобудівної документації на замовлення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування на відповідних землях державної чи комунальної власності можуть здійснюватися за відсутності документа, що засвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. Пунктами 4 та 5 Постанови КМУ №466 від 13.04.2011 року «Про деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» встановлено, що підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, можуть виконуватися замовником після набуття права на земельну ділянку відповідного цільового призначення та подання повідомлення про початок виконання підготовчих робіт до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю. Виконання підготовчих робіт може здійснюватися на підставі повідомлення про початок виконання будівельних робіт або дозволу на виконання будівельних робіт. Будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або договору суперфіцію. Згідно даних, відображених в публічній кадастровій карті http://www.map.land.gov.ua, право власності (користування, оренди тощо) на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] під забудову відсутнє. В зв`язку з відсутністю права власності (користування, оренди тощо) на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та відсутності містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки, а саме будівництва прибудови не консольного типу порушено вимоги п.2,4,5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Крім того, у відповідності до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»: «п. 10. Замовник несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації чи акті готовності об`єкта до експлуатації, за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката». В результаті проведеного дослідження встановлено, що квартира [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не відповідає п. 10.4 ДБН В.2.2-15-19 „Будинки і споруди. Житлові будинки вимогам будівельних норм та правил по відсутності інсоляції. Крім того в квартирі відсутнє опалення. Таким чином, можливо зробити висновок, щодо неможливості подальшої експлуатація зазначеної квартири. Враховуючи викладене, суд робить висновок, що дана споруда, яка 26.07.2018 року державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Мельник Т.І. зареєструвана на ім`я відповідача, [PERSON] , як житловий будинок є прибудовою до квартири [ADDRESS] , право власності на яку належало померлому [PERSON] . Частиною третьою статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державний реєстратор: - встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; - перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; - під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі; - під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тобто, законодавець поклав на відповідних посадових осіб обов`язок під час реєстрації перевіряти відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечності зареєстрованих прав і тих, що подаються до реєстрації, та в деяких випадках - факт виконання умов правочину. Зазначене свідчить, що реєстрація прав на нерухоме майно не є автоматичною, здійснюється не за явочним принципом. Приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідна посадова особа здійснює дії по аналізу поданих документів, зареєстрованих прав тощо та приймає відповідне рішення про здійснення реєстрації або про відмову у здійсненні такої реєстрації, яке є обов`язковим для заявника. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Отже, предметом доказування в цій справі поміж інших є і обставини, що підтверджують законність чи незаконність прийнятого відповідачем рішення, оскільки втручання в права позивача було здійснено державним реєстратором шляхом прийняття оскаржуваного рішення без дотримання встановленої законом процедури. У відповідності до частини першої статті 19 ЦПК вимоги щодо реєстрації майна, інших реєстраційних дій можуть розглядатися судами в порядку цивільного судочинства, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав. Згідно з абзацом 2 частини першої статті 188 ЦПК, похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Вимога про оскарження рішення державного є похідною вимогою, оскільки вона заявлена разом із основної вимогою, такою, як витребування майна із чужого незаконного володіння. Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 звертає увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. А тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача, та вказує що за певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (див. пункт 5.17 постанови). Згідно правовій позиції Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц) суд зазначив, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. За таких обставин, суд приходить до висновку, що рішення державного реєстратора Мельник Тетяни Іванівни, індексний номер: 42240090 від 26.07.2018р. прийнято державним реєстратором з перевищенням повноважень, а тому є неправомірним. Наслідком неправомірності прийнятого рішення є його скасування. Встановлені судом подальші дії та відчуження щодо спірного майна на користь [PERSON] за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В., зареєстрованого в реєстрі за №83 не мають правового значення, оскільки вказане майно підлягає витребуванню з незаконного володіння. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом статей 317 і 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. На підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Виходячи із змісту п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання індикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. Відносно до розділу «Застосування правових наслідків недійсності правочинів» Узагальнень ВСУ «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 року «На відміну від норм ч. 1 ст. 216 ЦК норми гл. 29 ЦК є спеціальними. У них закріплено основні способи захисту права власності, що можуть застосовуватися власником майна, зокрема з метою повернення майна в натурі, переданого за недійсним правочином (наприклад, віндикація). Вважаю, що ст. 330 ЦК чітко розмежовує випадки, в яких належним способом захисту порушеного права є визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, від випадків, коли має заявлятися позов про витребування майна з чужого незаконного володіння. Якщо майно передане власником за правочином, який є нікчемним або оспорюваним, то позов про визнання правочину недійсним та (або) про застосування наслідків недійсності правочину має пред`являтися тоді, коли майно залишається у набувача. Тобто якщо вчинений один правочин і повернути майно можна шляхом застосування реституції, то ефективним способом захисту буде визнання правочину недійсним. Якщо ж набувач, який набув майно за недійсним правочином, надалі відчужив таке майно іншій особі, потрібно звертатися з віндикаційним позовом. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді». Ст.4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод інтересів. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження суд прийшов до висновку, про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позову у повному обсязі, судові витрати у вигляді суми судового збору в розмірі 3001,80 грн., які сплачені при подачі позову, покладаються на відповідачів.

Outcome: approved