Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

20.10.2020 [PERSON] звернувся з вказаним позовом до Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), у якому просить зняти арешт, накладений держаним виконавцем Бердичівського МРВ ГТУЮ у Житомирській області від 16.05.2012, реєстраційний номер № 27993682. На обґрунтування позову [PERSON] вказав, що у 2009 році він, як учасник бойових дій отримав у власність земельну ділянку та під час підписання договору оренди дізнався про те, що все належне йому на праві власності майно знаходиться під арештом. Арешт був накладений відповідачем, відповідно до виконавчого листа № 2-2245 від 27.10.2008, виданого Бердичівським міськрайонним судом про стягнення з нього на користь ПАТ "Промінвестбанк" боргу в сумі 4700,02 грн. Про існування даного рішення йому не було відомо, оскільки з 2007 року він проживав та офіційно працював у м. Києві. Звернувшись до ПАТ "Промінвестбанк", він отримав відповідь про те, що кредитні зобов`язання перед банком у нього відсутні. Отримавши таку відповідь, він звернувся до відповідача із заявою про зняття арешту з належного йому майна, однак отримав відмову, оскільки 26.12.2012 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено до іншого відділу ДВС за належністю. На момент винесення постанови у нього були відсутні кредитні зобов`язання перед банком, які 17.12.2012 були передані ТОВ "Кредитні ініціативи". Ухвалою суду від 11.11.2020 позовну заяву прийнято до провадження та у справі відкрито спрощене. Копію ухвали представник відповідача отримав 17.11.2020 та в строк встановлений судом відзиву на позовну заяву до суду не спрямував. Позивач у адресованій суду заяві просить справу розглядати за його відсутності. Дослідивши докази та з`ясувавши обставини справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з таких підстав. Відповідно до повідомлення ПАТ „Промінвестбанк" від 03.09.2019 станом на 30.08.2019 у [PERSON] відсутні зобов`язання перед банком за кредитом № 373 від 06.09.2006 у зв`язку з відступленням прав вимоги за кредитним договором новому кредитору - ТОВ „Кредитні ініціативи". В забезпечення кредиту будь-яка застава/порука не надавалась (а.с.7). З повідомлення Бердичівського МРВ ДВС від 24.09.2019 № 11/46675 вбачається, що у відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 32607455 по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2245 від 27.10.2008, виданого Бердичівським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ „Промінвестбанк" боргу в сумі 4700,02 грн. Під час примусового виконання виконавчого документа 16.05.2012 державним виконавцем було винесено постанову про звернення стягнення на майно боржника, дані якої було внесено в реєстр обтяжень нерухомого майна № 27993682. 26.12.2012 державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено виконавчий документ до іншого відділу ДВС (відповідно до п.10 ст.49 Закону „ Про виконавче провадження " в редакції, яка діяла на момент винесення постанови) за місцем роботи боржника, який працював у ТОВ „ГРУП-1", бухгалтерія якого знаходилась у Шевченківському районі м. Києва. Арешт не був знятий з майна, оскільки вказана стаття закону не передбачала зняття арешту в разі закінчення виконавчого провадження (а.с.8). Відповідно до 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Порядок витребування доказів визначений у статті 84 ЦПК України. Відповідно до частин 1, 3 та 10 цієї статті, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У частинах 1 та 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону в редакції, яка діяла на момент вчинення виконавчих дій, виконавче провадження підлягає закінченню у разі направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби. Згідно ч. 2 ст. 50 Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 1 ст. 50 Закону). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання майном. За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Між тим, частиною 1 статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час розгляду справи, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до частин 3, 4 та 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, серед інших, є надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. У позовній заяві [PERSON] вказав, що у 2019 році він отримав у власність земельну ділянку та під час підписання договору отримав інформацію про те, що все належне йому майно, знаходиться під арештом. Проте [PERSON] доказів належності йому на праві власності земельної ділянки суду не надано. Не долучено [PERSON] до позову також і доказу того, що все майно [PERSON] на даний час перебуває під арештом. Окрім повідомлення ПАТ „Промінвестбанк" від 03.09.2019 про відсутність у позивача зобов`язань перед банком та передачу боргових зобов`язань ТОВ «Кредитні ініціативи» суду також не надано жодного доказу на підтвердження того, що на даний час завершене виконавче провадження, в рамках якого накладався арешт на все майно [PERSON] . В свою чергу, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, встановлені ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно витребовувати інформацію про наявність відкритих виконавчих проваджень стосовно [PERSON] . Також суд відзначає, що у пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що відповідачами в справі є особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Зважаючи, що арешт накладено у рамках виконавчого провадження в ході виконання рішення суду в інтересах ПАТ «Промінвестбанк», правонаступником якого відповідно до повідомлення керуючого відділенням № 1 Промінвестбанку є ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідачем у даній справі має бути особа, в інтересах яких накладено арешт на майно, тобто стягувач за виконавчим провадженням. Суд позбавлений можливості роз`яснити позивачеві його право на заміну відповідача на належного, або залучення співвідповідача, оскільки позивач не прибув до суду та ініціював розгляд справи за його відсутності. Тому, оскільки докази про те чи існують наразі підстави для зняття арешту в матеріалах справи відсутні, беручи до уваги, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог та у задоволенні позову відмовляє. Відмова в позові не перешкоджає [PERSON] пред`явити позов про зняття арешту з майна до належного відповідача, стягувача за виконавчим провадженням, у рамках якого такий арешт накладався. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed