Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом і в обгрунтовування позовних вимог зазначив , що 15.04.2011р. згідно з наказом № 65-к він був прийнятий на роботу до ТОВ «Східна вугільна компанія» прохідником 5-го розряду з повним робочим днем під землею. Наказом № 151-к від 02.12.2013р. він був звільнений на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України скорочення штату та чисельності робітників. Зазначені факти підтверджуються довідкою ТОВ «Східна вугільна компанія» з вих. № 182 від 25.02.2014р. та копією трудової книжки. Позивач звертає увагу суду на те, що відповідно до довідки ТОВ «Східна вугільна компанія» з вих. № 182 від 25.02.2014р., станом на 25.02.2014р. заборгованість по заробітній платі ТОВ «Східна вугільна компанія» перед ним складає 16 316,93 грн., з них.: листопад 2013р. - 3506,93 грн.- грудень 2013р.- 12 810 грн. Таким чином, при звільнені з позивачем не була проведена виплата належних йому сум у встановлені чинним законодавством України строки, хоча він неодноразово звертався з цього приводу до адміністрації підприємства, але йому було повідомлено про відсутність грошових коштів, необхідних для виплати. Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеною законом. Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 115 КЗпП України праця робітників та службовців оплачується відповідно до Конституції України по її кількості і якості не рідше як кожні півмісяця. У відповідності зі ст.ст. 21, 24 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці, заробітна плата виплачується не рідше двох разів на місяць. Відповідно до ст .116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як зазначено у ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. з відповідними змінами і доповненнями встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно з п. 2 абз.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата, працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п. 3 абз. 1 Порядку обчислення середнього зарбітку, затвердженого Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995р., до розрахунку середнього заробітку включається основна заробітна плата, винагорода за вислугу років, оплата вечірніх та нічних годин роботи, місячна премія. Як зазначено у довідці ТОВ «Східна вугільна компанія» № 183 від 25.02.2014р. середньоденний заробіток для розрахунку компенсації за затримку розрахунку при звільненні складає 536,29 грн. Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України та той факт, що ТОВ «Східна вугільна компанія» у день звільнення не здійснено остаточного розрахунку з позивачем у передбачені чинним законодавством України строки він просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час затримки у розмірі 64 354,80 грн. ( з 02.12.2013р. по 31.03.2014р. - всього 120 днів х 536,29 грн.). Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У зв'язку з неналежним виконанням ТОВ «Східна вугільна компанія» своїх обов'язків щодо повного та своєчасного розрахунку з ним, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України просить стягнути інфляційні збитки за період з 02.12.13р. по 31.03.13р. у розмірі 114,22 грн. та 3 % річних за період з 02.12.13р. по 31.03.13р. у розмірі 160,93 грн. Позивач просить суд стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Східна вугільна компанія» на його корить середній заробіток за весь час затримки у розмірі 64354,80 грн., інфляційні витрати у розмірі 114,22 грн., 3 % річних у розмірі 160,93 грн. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Східна вугільна компанія». 7.05.2014 року у провадження Свердловського міського суду Луганської області надійшла заява від позивача про поновлення строку позовної давності , оскільки він вважає , що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин , так як він неодноразово в усній формі звертався до відповідача про виплату йому заборгованості по заробітній платі , але відповідач йому обіцяв здійснити з ним повний розрахунок на протязі січня- лютого 2014 року , але так і не здійснив , тобто вважає вів його в оману. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні і пояснив , що він 02.12.2013 року був звільнений з підприємства у зв,язку зі скороченням штату та численності працівників ,на дату звільнення відповідач не виплатив належні йому суми , а саме заробітну плату , заборгованість по заробітній платі на момент звільнення його з роботи складає 16316,93 грн. , заборгованість по заробітній платі була стягнута згідно судового наказу Свердловського міського суду 10.04.2014 року, до теперішнього часу відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, також він рахував свій середній заробіток за час затримки згідно довідки підприємства і тому він за період з 02.12.2013 року по 31.03.2014 року складає 64354,80грн. і саме цю суму він просить суд стягнути з відповідача на його користь, а також інфляційні виртати у розмірі 114,22 грн. та 3 % річних у сумі 160,93 грн. Про те , що його право порушено відповідачем він взнав у листопаді 2013 року , до суду він звернувся 31.03.2014 року, але на цей час заборгованість по заробітній платі йому сплачена не була, також він неодноразово в усній формі звертався до відповідача з питанням , коли йому буде виплачена заборгованість по заробітній платі , відповідач обіцяв здійснити виплату у січні- лютому 2014 року , але так і не виплатив йому заробітну плату . Представник відповідача ТОВ «Східна вугільна компанія» у судове засідання не з,явився, про причини неявки суду не повідомив , про день слухання справи був належним чином повідомлений про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки 13.05.2014 року ( а.с. 34), заяв в провадження Свердловського міського суду Луганської області про відкладення розгляду справи не надходило , тому суд вважає розглянути справу у відсутність представника відповідача , оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про права та відносини сторін. Також 21.05.2014року у провадження Свердловського міського суду Луганської області надійшло від відповідача заперечення на позовну заяву, з якого убачається, що товариство з обмеженою відповідальністю «Східна вугільна компанія» розглянувши позовну заяву [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені просить у задоволенні позову відмовити , також , повідомляє , що середньоденний заробіток позивача буде складати = 536,29 грн. Затримка остаточного розрахунку з позивачем по день подачі позовної заяви до суду складає 79 робочих днів ( грудень - 20 день, січень - 19 дня, лютий - 20 днів, березень - 20 днів).Враховуючи вищенаведене, середній заробіток за час затримки розрахунків по заробітній платі при звільненні [PERSON] складає 42 366,91 грн. (536,29 грн. х 79 роб. днів).Також вважає безпідставне посилання позивача на ст. 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення інфляційних збитків та 3% річних, з наступних підстав, так як відповідно до ст. 1 ЦК України цивільне законодавство не застосовується, якщо правовідносини регулюються іншим законом. Суд вислухавши позивача , дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Судом встановлено , що позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду 31.03.2014 року , на день звернення до суду і до теперішнього часу відповідач не виплатив позивачеві належні йому суми ,а саме заборгованість по заробітній платі , а в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,зазначено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Тобто позовні вимоги позивача про поновлення йому строку звернення до суду є зайве заявленими , оскільки ним не пропущений строк звернення до суду , так як остаточний розрахунок з позивачем відповідач не провід до теперішнього часу , така ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 26.12.2011 року за заявою [PERSON] про перегляд Верховним Судом України ухвали судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 травня 2011року у справі за позовом [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Згідно з ст.. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум , що належать йому від підприємства , установи , організації , провадиться в день звільнення. Із трудової книжки на ім,я [PERSON] ( а.с. 11-12) убачається , що він з 15.04.2011 року по 02.12.2013 року працював в ТОВ «Східна вугільна компанія» прохідником 5 розряду з повним робочим днем під землею і 02.12.2013 року був звільнений за п.1 ст.. 40 КЗ Пп України у зв,язку зі скороченням штату та численності робітників, згідно наказу №151-к від 02.12.2013 року. Із довідки на аркуші справи 9 убачається , що заборгованість по заробітній платі [PERSON] від товариства з обмеженою відповідальністю "Східна вугільна компанія" склала станом на 25 лютого 2014року -16316,93 грн. у тому числі по місяцям за листопад 2013 року - 3506,93 грн., за грудень 2013року -12810грн. і як було встановлено у судовому засіданні станом на дату звільнення позивача , тобто 2.12.2013 року йому виплачена не була, а із судового наказу Свердловського міського суду Луганської області від 10.04.2014 року (а.с. 26) вищевказана сума заборгованості була стягнута з відповідача на користь позивача. Відповідно до ст.. 117 КЗпП України у випадку невиплати по вині власника або уповноваженого ним органу сум які належать звільненому робітнику у строки , вказані у ст.. 116 КЗпП України , при відсутності спору, про їх розмір , підприємство повинно виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року зі змінами "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності Як встановлено у судовому засіданні відповідач в день звільнення позивача 02.12. 2013 року не виплатив належні позивачу у строки вказані в ст.. 116 КЗпП України суми , тому суд вважає , що у позивача виникло право на виплати йому відповідачем середнього заробітку за весь час затримки Згідно п. 2 абз.3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ №100 від 8.02.1995 року зі змінами , де вказано, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи , що передують події , з якою пов,язана відповідна виплата, працівникам, які пропрацювали на підприємстві , в установі , організації менше двох календарних місяців , середня заробітна плат обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час . Із довідки , виданої ТОВ «Східна вугільна компанія » №183 від 25.02.2014 року ( а.с.10) убачається , що заробітна плата [PERSON] за вересень 2013 року складає 7198,24 грн , за жовтень 2013 року -12108.11 грн., а усього у сумі 19306,35 грн. : 36 робочих днів =536,29 грн . - середньоденна заробітна плата . З урахуванням викладеного суд вважає , що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні , який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача буде складати 44512,07 грн , а саме за період з 02.12.2013 року по 31.03.2014 року , виходячи з наступного розрахунку :грудень 2013 року - 22 робочих дня х 536,29 грн. = 11798,38 грн., січень 2014 року - 21 робочих дня х 536,29 грн. = 11262,09 грн, лютий 2014 року- 20 робочих днів х 536,29 грн. = 10725,80 грн, березень 2014 року - 20 робочих днів х 536,29 грн. = 10725,80 грн. Оплата податку з доходу та інших обов,язкових платежів лежить на роботодавці та працівнику , тому питання про їх утримання повинно вирішуватись під час виконання рішення суду. Таким чином сума середнього заробітку за період з 02.12.2013 року по 31.03 2014 року буде складати 44512,07 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, саме по дату 31.03.2014 року , а не по день постановлення рішення суду ,як зазначено у діючому законодавстві , оскільки відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, так як позивачем у позовній заяві зазначено , що він просить суд стягнути середній заробіток за вищевказаний період , тому суд розглянув справи в межах заявлених ним вимог і постановив рішення про стягнення суми середнього заробітку саме за період заявлений позивачем. Позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача відповідно до вимог ст.. 625 ч.2 ЦК України інфляційних витрат у розмірі 114.22 грн. та трьох відсотків річних у сумі 160,93 грн. не підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ст..1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Спірні правовідносини , які виникли між позивачем та відповідачем регулюються вимогами трудового законодавства , а саме Кодексом законів про працю України , а не вимогами цивільного законодавства України , а у ст. 509 ч.1,2 ЦК України зазначено , що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. У статті 11 ЦК України вказані підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, де не зазначена підстава виникнення такого зобов,язання як не сплата відповідачем належним позивачеві , тобто працівникові , а не кредитору, належних йому сум у день звільнення , а дія ст.. 625ч.2 ЦК України поширюється саме на відносини в частині невиконання грошових зобов,язань на вимогу кредитору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає стягнути з відповідача судовий збір на користь держави у розмірі 445,12 грн.

Outcome: partial