Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа комунальний заклад «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», зазначивши на обґрунтування позовних вимог, що відповідач [PERSON] є одинокою матір'ю дитини [PERSON], яка (дитина) з 16.07.2017 року знаходиться на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах. За інформацією КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради від 04.07.2017 року дитина [PERSON] з 14.02.2017 року вдруге перебуває в Центрі соціально-психологічної реабілітації внаслідок неналежного виконання відповідачем [PERSON] своїх батьківських обов'язків, при цьому, відповідач регулярно відвідує дитину в закладі, але під час консультувань з психологом Центру надає неадекватні відповіді на запитання, постійно звинувачує дочку, не враховує її бажань та інтересів. Дитина, в свою чергу, не бажає повертатися в сім'ю відповідача, пояснюючи це тим, що їй забороняють відвідувати заняття у професійному училищі № 9 та спілкуватися з ровесниками, при цьому, думка дитини не змінюється протягом всього терміну перебування дитини в Центрі. Відповідно до інформації Кропивницького відділу поліції ГУ НП в Кіровоградській області від 15.07.2017 року працівниками ювенальної превенції Кропивницького ВП ГУ НП в Кіровоградській області 04.02.2017 року за повідомленням про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків здійснювався виїзд за адресою проживання [PERSON] та дитини [PERSON], а саме: [ADDRESS], та під час виїзду встановлено, що у приміщенні було брудно, знаходилася велика кількість котів та сміття. В ході бесіди з неповнолітньою [PERSON] було встановлено, що мати не відпускає її на заняття в училищі, замикає в кімнаті, не випускає на вулицю. Дитина повідомила, що через постійні конфліктні ситуації вона не бажає проживати з матір'ю. Відносно відповідача співробітниками поліції складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення на накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження. Житло, в якому проживають відповідач та неповнолітня донька утримується в неналежному стані: кімнати не прибрані, постільна білизна брудна, повітря несвіже, що підтверджується актами обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS], складеними службою у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради 15.02.2017 року та 27.04.2017 року. Згідно з інформацією державного навчального закладу «Вище професійне училище № 9 м. Кіровограда» від 15.02.2017 року № 05-123, [PERSON] навчається в закладі з 2016 року, проявила себе як старанна, відповідальна учениця. [PERSON] неодноразово викликалася до закладу для проведення превентивної роботи з метою налагодження стосунків з дочкою, під час бесіди відповідач поводилася агресивно та неадекватно. Спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради неодноразово проводилися профілактично-роз'яснювальні бесіди з відповідачем щодо необхідності належного виконання своїх обов'язків, створення необхідних умов для всебічного розвитку дочки [PERSON], налагодження родинних стосунків з дитиною. Відповідачу роз'яснені її батьківські права, обов'язки та відповідальність, передбачена за ухилення від їх виконання. З огляду на викладене та з посиланням на ст. ст. 8, 11, 12, 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 165, 170, 180, 183 СК України, а також враховуючи, що залишення дитини [PERSON] з матір'ю [PERSON] є небезпечним для життя, здоров'я і морального виховання дитини, позивач просив відібрати дитину [PERSON], [INFO], у [PERSON] без позбавлення батьківських прав; передати дитину [PERSON], [INFO], на опікування органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради для подальшого влаштування; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на користь тих осіб або установ, яким буде передано дитину до її (дитини) повноліття; накласти заборону на відчуження 8/25 частини нерухомого майна, яке знаходиться по [ADDRESS], та яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2003 року № 3-41 та право користування яким має дитина [PERSON], [INFO]. Представник позивача органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради [PERSON] в судове засідання надала заяву від 01.11.2017 року про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. При цьому, будучи присутнім в судовому засіданні 23.10.2017 року представник позивача додатково на обґрунтування позовних вимог повідомив суду, що до служби у справах дітей надійшла інформація від відділу поліції про необхідність участі представника служби у справах дітей під час бесіди з дитиною [PERSON], у зв'язку з тим, що на письмову заяву дядька дитини [PERSON] відбувся виїзд представника відділу поліції, відповідно до якого, було встановлено, що дитини перебувала сама зачиненою вдома, на вимогу представника поліції, помешкання, де перебувала дитина відчинили, при цьому, представники поліції відзначили, що умови проживання незадовільні, та з метою заслуховування пояснень дитини та матері, останніх було доставлено до відділу поліції, де дитина пояснила, що її відносини з матір'ю є досить напруженими та конфліктними, мати практично не купує їй одяг, не дозволяє спілкуватися з однолітками, не пускає на заняття до училища та на вулицю, крім того, дитина категорично відмовилася повертатися додому, у зв'язку з чим було прийнято рішення про поміщення дитини до Центру соціально-психологічної реабілітації дітей, з метою реабілітації останньої та подальшого налагодження відносин між дитиною та матір'ю. При цьому, мати до служби у справах дітей з метою вирішення питання про повернення дитини додому не зверталася. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялася судом належним чином в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом прядку, причини неявки суду не відомі, заяви, клопотання відсутні. Крім того, в судовому засіданні, 23.10.2017 року представник позивача [PERSON] повідомив, що провідним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради [PERSON] в телефонному режимі 19.10.2017 року було повідомлено відповідача [PERSON] про розгляд даної цивільної справи, що підтверджується відповідною телефонограмою. У зв'язку з чим суд вважає, що відповідачу відомо про наявність в провадженні суду цивільної справи, в якій вона є відповідач, разом з тим відповідач [PERSON] не скористалася своїм процесуальним правом на участь у судовому засіданні та подання суду доказів, а так само не повідомила суду причини не явки в судове засідання. Представник третьої особи комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка представника від 23.10.2017 року, подав до суду заяву за вх. № 24996 від 24.10.2017 року, в якій просив розглянути справу без участі представника третьої особи, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Крім того, представник комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради - [PERSON], яка одночасно є психологом у вказаному закладі, будучи присутньою в судовому засіданні 23.10.2017 року додатково повідомила, що дитина [PERSON] перебуває в закладі з 14.02.2017 року, при первинній діагностиці під час прийняття дитини до закладу, психологом було встановлено, що дитина є замкнутою, на контакт не йде, перебуває у стані тривоги та страху, контакт з дитиною відбувався поступово, доволі складно адаптувалася до нових умов, однак, через деякий час остання встановила контакт, як з дорослими так і з однолітками та молодшими дітьми, дуже активно співпрацює з психологами, приймає участь у творчих заходах. Разом з тим, дитина [PERSON], як при поступленні до закладу зазначала, що не бажає повертатися до матері, так вважає і дотепер, не дивлячись на те, що її відносини з матір'ю з часу перебування її в закладі дещо покращилися, на сьогоднішній день дитина погоджується виходити до матері, коли остання її відвідує у закладі, проте, відносини між ним залишаються «прохолодними», та дитина досі боїться повертатися в сім'ю до матері, у зв'язку з тим, що вона (дитина) зазнавала, як психологічного, так і фізичного насилля від матері; мати не давала їй (дитині) можливість спілкуватися з однолітками, відвідувати заняття в училищі. Крім того, представник третьої особи зазначала, що мати постійно відвідує доньку [PERSON] у Центрі, приблизно один раз на тиждень, вони спілкуються, однак, забрати дитину додому, мати бажання не виявляла. При цьому, діти, які знаходяться в Центрі, відвідують заняття, слідкують за собою самостійно, є соціально адаптованими та забезпеченими всім необхідним, в т.ч. і одягом, оскільки знаходяться на державному забезпеченні. Дослідивши докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст. 10 та ст. 11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що дитина [PERSON] народилася [INFO] року, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 24 липня 2000 року зроблено відповідний запис за № 1028 та відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міськвиконкому видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] Батьками дитини в свідоцтві про народження зазначені в графі батько «[PERSON]» та в графі мати «[PERSON]». Відповідно до інформації Державного навчального закладу «Вище професійне училище № 9 м. Кіровограда» від 15.02.2017 року № 05-123 в навчальному закладі з вересня 2016 року за спеціальністю «Секретар керівника; оператор комп'ютерного набору» навчається [PERSON] ([INFO]). За час навчання проявила себе як старанна і відповідальна учениця, проявляла активність під час групових занять. З боку одногрупників до майстра виробничого навчання та соціально-психологічної служби надходила інформація про проблеми у спілкуванні з матір'ю. [PERSON] ніяких скарг та нарікань щодо матері не проявляла. Мати учениці неодноразово викликалася до закладу для проведення превентивної роботи та з'ясування питань стосунків з дочкою. Під час бесіди вела себе агресивно та неадекватно. Листом Кропивницького ВП ГУНП в Кіровоградській області від 15.02.2017 року № 2052 «Про надання інформації», встановлено, що 04.02.2017 року до Кропивницького ВП ГУНП надійшло повідомлення від [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS] про те, що його сестра [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки щодо виховання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], учениці ВПУ № 9 м. Кіровограда. В ході проведення перевірки працівниками сектору ювенальної превенції Кропивницького ВП ГУНП в області було здійснено виїзд за адресою проживання сім'ї [PERSON] та виявлено, що за місцем мешкання неповнолітньої [PERSON] не створено жодних умов для проживання, в домоволодінні брудно, разом з мешканцями в приміщенні знаходиться досить велика кількість тварин (котів), сміття тривалий час не виносилося з дому. У ході спілкування з неповнолітньою [PERSON], остання пояснила, що вже тиждень вона не відвідує училище без поважних на те причин, у зв'язку з тим, що матір не відпускає її на навчання, а також закриває її в одній із кімнат та взагалі не випускає на вулицю. Також дівчинка повідомила, що вона не бажає проживати зі своєю матір'ю, так як між ними досить часто виникають конфлікти. Співробітниками поліції відносно [PERSON] було складено адміністративний протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП (невиконання батьківських обов'язків) та начальником ВП ГУНП області накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження, а неповнолітню [PERSON] направлено до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради. Наказом № 25 від 16.02.2017 року начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради І. Сисак «Про взяття дитини [PERSON] на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах» взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах [PERSON], [INFO]. Окрім того, відповідно до акту обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] від 27.04.2017 року, вбачається, що спеціалістами служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради [PERSON] та [PERSON] на підставі перебування дитини [PERSON] на обліку служби у справах дітей з метою перевірки умов проживання проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] Відповідно до обстеження умов проживання встановлено, що за зазначеною адресою наявні всі комунальні зручності, є меблі та побутова техніка (холодильник, пральна машина, одяг, посуд, ліжка з постільною білизною, шафа, стіл). Для виховання та розвитку дитини створені такі умови: для дитини виділено окрему кімнату, обладнану для проживання та навчання. Стосунки, традиції сім'ї: під час відвідування з матір'ю [PERSON] проведено профілактичну бесіду щодо неналежного виконання батьківських обов'язків. [PERSON] повідомила, що бажає повернути доньку в свою родину. Відповідно до письмових пояснень [PERSON] від 06.06.2017 року на адресу служби у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради остання відвідує свою доньку у Центрі реабілітації для дітей, останній раз була 05.06.2017 року, вони з донькою налагодили сімейні стосунки, [PERSON] бажає повернутися додому. Вдома вона ([PERSON].) здійснила прибирання, побілила тіни, підклеїла шпалери. Її інформовано про необхідність налагодити сімейні стосунки з [PERSON] та попереджена про адміністративну відповідальність за неналежне виховання батьківських обов'язків. Згідно з довідкою КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради від 04.07.2017 року встановлено, що дитина [PERSON] перебуває в Центрі з 14 лютого 2017 року. Причиною перебування у закладі є неналежне виконання матір'ю батьківських обов'язків. Під час адаптаційного періоду у дівчинки спостерігався високий рівень тривожності, страхів. Відвідини матері [PERSON] сприймала з незадоволенням, навіть з острахом. За період перебування в [PERSON] налагодила позитивні відносини з дітьми у групі, з вихователями. Дівчина охоче йде на співпрацю з психологами, довіряє їм свої думки, переживання. Мати, [PERSON], часто відвідує доньку, приносить їй фрукти, соки, солодощі. Психологи Центру провели ряд індивідуальних консультувань з матір'ю та групових - з матір'ю та [PERSON]. Під час консультувань мати надавала неадекватні відповіді на запитання психолога, висловлювала свої побоювання, що донька хоче отримувати гроші, які отримує вона як мати-одиначка. Мати говорила про те, що забороняла спілкуватися дочці з ровесниками, так як не хоче, щоб [PERSON] підпадала під негативний вплив молоді. В свою чергу, донька [PERSON], не бажає повертатися додому, оскільки мати забороняла їй відвідувати навчальний заклад, спілкуватися з друзями. Думка дитини стосовно повернення додому не змінюється протягом всього терміну перебування у Центрі. На даному етапі тенденція налагодження позитивних, довірливих відношень між матір'ю та донькою не спостерігається. Мати постійно звинувачує дитину, не враховуючи бажань та інтересів доньки. Крім того, відповідно до висновку органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради від 31.07.2017 року № 4064/49-05-24, орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту дитини від 12.07.2017 року, вважає за доцільне: відібрати дитину [PERSON], [INFO], у матері [PERSON] без позбавлення батьківських прав; накласти заборону на відчуження 8/25 частини житла за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. Крім того, заслухана судом в судовому засіданні, за участю психолога, неповнолітня дитина [PERSON] пояснила, що на теперішній час вона перебуває у комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Кіровоградської обласної ради, раніше проживала разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] має напружені відносини з матір'ю, які почалися, коли вона ([PERSON].) була в 2-3 класі, при цьому, напруженість відносин полягає у застосуванні матір'ю до неї ([PERSON].) фізичної сили, а також, у сварках, скандалах, які виникали з причини того, що мати досить часто поводить себе неадекватно, перебуває у поганому настрої. Крім того, дитина [PERSON] зазначила, що на даний час вона навчається на другому курсі Вищого професійного училища № 9 м. Кіровограда, однак, мати її на навчання не пускала, оскільки даний навчальний заклад та обрана дитиною професія секретаря їй (матері) не подобається, зазначила, що бажання повертатися додому та жити разом з матір'ю вона ([PERSON].) не має, оскільки боїться, що поведінка матері не зміниться, остання буде продовжувати вчиняти сварки, застосовувати до неї фізичну силу, а також зачиняти вдома та не пускати на заняття до училища. Вказала також, що бажає продовжувати навчання в училищі та проживати в гуртожитку. Окрім того, допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є соціальним педагогом державного навчального закладу «Вище професійне училище № 9 м. Кіровограда» повідомила суду, що з перших днів навчання у ДНЗ «ВПУ № 9 м. Кіровограда» дитина [PERSON] поводилася відсторонено, ні з ким не спілкувалася, знаходилася у стані тривоги та страху, у зв'язку з чим і привернула до себе її ([PERSON].) увагу, як соціального педагога. Зазначила, що [PERSON] навчалася добре, через деякий час налагодила контакт з однолітками, однак, почала пропускати навчання, та під час спілкування з мамою дитини було встановлено, що остання з невідомих причин не дозволяє дитині відвідувати училище. Окрім того, зазначила, що дитина дуже боїться матір, та як стало відомо згодом, остання застосовувала до дитини фізичну силу, крім того, періодично з'являлася в навчальному закладі, в тому числі, і в нетверезому стані, контролювала та залякувала дитину. Зазначила, що на даний час у дитини [PERSON] з'явилися друзі, однак мати забороняла їй спілкуватися з однолітками, дзвонила їй, постійно контролювала, після чого дитина ставала замкнутою та не хотіла нічого пояснювати та ні з ким розмовляти. Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно із ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Ухилення батька (матері) від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли він (вона) не піклується про фізичний, і духовний розвиток дитини, не забезпечує наодхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батька (матері) свідомого нехтування ним (нею) своїми обов'язками. Відповідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Також судом відзначається, що права та інтереси малолітньої дитини, захищаються Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР України №789-ХХІІ від 27.02.1991 року, Європейською Конвенцією про здійснення прав дітей(Страсбург, 08.09.1995р), національним законодавством, в тому числі СК України. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 року звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв'язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Оскільки підставою для відібрання дитини у батьків є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, докази існування такої небезпеки мають бути однозначними та беззаперечними. Враховуючи викладене вище, вивчивши надані позивачем докази на обґрунтування позовних вимог, враховуючи покази свідка, а також, надані в судовому засіданні пояснення неповнолітньої дитини [PERSON], в інтересах якої позивачем органом опіки та піклування Кіровоградської міської ради поданий позов, суд вважає, що під час судового розгляду справи доведено винну поведінку відповідача [PERSON], яка полягає у невиконанні останньою своїх батьківських обов'язків по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON], створення умов для всебічного розвитку дитини, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відібрання дитини [PERSON], [INFO], у [PERSON] без позбавлення батьківських прав та передання дитини на опікування органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради для подальшого влаштування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, позивачем пред'явлено також вимоги про стягнення з відповідача аліментів на користь тих осіб або установ, яким буде передана дитина, на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 серпня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] року, які підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності,забезпечення дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Окрім того, відповідно до ст. 170 СК України у разі постановлення судом рішення про відібрання дитини, дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їх бажанням або органу опіки та піклування. Також при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть присуджуватися у частці від доходу її матері, батька. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ч. 1 ст. 191 СК України). На підставі вищевикладеного, відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, відповідно до положень якої в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком обох батьків, як матері, так і батька, при цьому, проживання батьків окремо від дитини, не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини, приймаючи до уваги, що на теперішній час неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], перебуває у КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей», при цьому, судом під час розгляду справи не встановлено наявності у платника аліментів інших дітей, виконавчих листів, за якими б проводилися стягнення, не можливості сплачувати аліменти, а також інших обставин, визначених ст.182 СК України, які мають прийматися судом до уваги при розгляді питання про стягнення аліментів, приймаючи також до уваги що, відповідач є молодою, здоровою, працездатною особою, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача, які (аліменти) слід розуміти як витрати, спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку та виховання дитини, реалізації її здібностей, на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, та стягненню з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення аліментів з 01.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме: до [INFO] року. При цьому, судом відзначається, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, тим самим, заінтересовані особи не позбавлені можливості звертатися до суду з позовною заявою про збільшення/зменшення розміру аліментів за наявності вказаних обставин. Згідно з п.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. Позивачем також пред'явлено вимоги про накладення заборони на відчуження 8/25 частини нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], та яке належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2003 року № 3-41, та право користування яким має дитина [PERSON], [INFO], які підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла. Судом встановлено, що відповідно до довідки обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне бюро технічної інвентаризації» від 20.02.2017 року № 3-7875-171-3/20 за архівними даними по м. Кіровограду та Кіровоградському району, наявними в ОКП «Кіровоградське ООБТІ» станом до 01.01.2013 року [PERSON] має зареєстроване право власності на 8/25 частини нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2003 року № 3-41. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про накладення заборони на відчуження нерухомого майна, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2003 року № 3-41 є обґрунтованими, у зв'язку з чим, є такими, що підлягають задоволенню. В порядку ч.3 ст.88 ЦПК України судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, приймаючи до уваги, що позивач відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при поданні до суду позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial