Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

22.05.2020 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовом до ПАТ "Страхова компанія "Уніка"" про відшкодування шкоди внаслідок ДТП, який в подальшому було уточнено. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19.12.2014 року близько 19 годин 30 хвилин на перехресті вул. Сумської та Раднаркомівської в місті Харкові, автомобіль «VW Вorа» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , яка їхала зі сторони вул. Раднаркомівська, робив поворот у бік вул. Скрипника та скоїв наїзд на позивача, [PERSON] , коли він переходив дорогу на зелене світло, в напрямку вул. Сумської, зі сторони вул. Раднаркомівської, по куту зі сторони Дзеркального струменю. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] , були заподіяні тілесні ушкодження. Цивільно-правова, відповідальність [PERSON] застрахована в ПАТ «СК «Уніка», згідно з страховим полісом АІ/0839085 від 30.05.2014 року. Відповідно до вказаного страхового полісу ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю потерпілого складає 100 000 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок). 22. 12.2014 р. [PERSON] звернувся до поліклініки за місцем проживання, з якої в свою чергу був направлений на обстеження до Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги №4 ім. проф. А.І. Мещанінова. В цей же день прибувши у відділення політравми Міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги №4 ім. проф. А.І. Мещанінова, він був госпіталізований, у зв`язку з тим, що лікарями, після проведених обстежень, було діагностовано наявність у нього, [PERSON] , після наїзду автомобіля «VW Вorа» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] травм, а саме забій м`яких тканин склепіння черепа, струс мозку, на серії отриманих томограм поперекового відділу хребетного стовпа, визначається д/перелом поперечного відростка L-3 зліва, перелом бічних мас крижів зліва, д/перелом поперечного відростка L-5 праворуч. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 311-КЕ/2015 відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я. За даним фактом було порушено кримінальне провадження № 12015220480000093 від 08.01.2015 р., за правовою кваліфікацією по ч.1 ст. 286 КК України, [PERSON] , визнано потерпілим. Справа знаходиться на стадії досудового розслідування. Рішенням Жовтневого районного суду м, Харкова від 11.06.2018 року, яке набрало законної сили, було встановлена вина [PERSON] , а також, були встановлені та підтверджені всі фактичні дані, що містились у позовній заяві, зокрема, була встановлена протиправність дій [PERSON] - факт здійснення наїзду на [PERSON] , ДТП, яка мала місце 19.12.2014 року на перехресті вул. Сумської та вул.. Раднаркомівської; наслідок - факт спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , шляхом наїзду на нього автомобіля «VW Вora» р.н. [NUMBER] , що перебував під керуванням водія [PERSON] та причинний зв`язок між протиправними діями [PERSON] ( здійснення наїзду) і наслідками (спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] ). Суд прийняв рішення стягнути з [PERSON] на користь, [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1 356 грн. 28 копійок, моральну шкоду у розмірі 40 000 грн, чим факт наявності вини у діях [PERSON] доводиться юридично та фактично. Представник позивача в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, вказав, що відповідачем була виплачена матеріальна шкода, також зазначив, що судом з заподіювача вже була стягнута і матеріальна і моральна шкода. Представником відповідача подано відзив на позовну заяву Вх. №6402 від 04.03.2019 року, 30.07.2018 року [PERSON] звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. За результатами розгляду документів наданих позивачем, страховиком прийнято рішення про виплату позивачу доведених витрат на лікування на суму 1356,28 грн., які було сплачено [PERSON] 05.11.2019 року. Відповідач зазначає, що позивач посилається на витрати на лікування, проте не надав до суду жодного чека, жодного доказу на завдання йому матеріальної шкоди у розмірі 100000 грн. Страхова виплата обмежується страховою сумою, але не дорівнює їй, та розраховується виходячи з фактичних обставин випадку та фактичного розміру понесених витрат. Представник позивача подав відповідь на відзив Вх. №8660 від 27.03.2019 року, в якій зазначив, що виплачена відповідачем сума є абсолютно не співрозмірною зі шкодою завданому здоров`ю позивача. Також вказав, що його рідні під час перебування [PERSON] в лікарні перебували у шоковому стані, а тому не думали про збереження чеків. Суд, дослідивши письмові докази, вислухавши учасників судового процесу, приходить до висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2015 року зареєстровано кримінальне провадження №12015220480000093 за правовою кваліфікацією за ч.1 ст. 286 КК України у зв`язку з тим, що 19.12.2014 року близько 19.30 год. на перехресті вул. Сумської та вул. Раднаркомівської сталося ДТП, а саме автомобіль «VW Воrа» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] скоїв наїзд на пішохода [PERSON] , який отримав тілесні ушкодження (а.с.158). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.06.2018 року, позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1 356 (одна тисяча триста п`ятдесят шість) гривень 28 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.06.2018 року встановлено, що згідно записів до амбулаторної карти [PERSON] від 19.12.2014 року, 09.01.2015 року, 19.01.2015 року, 29.01.2015 року, 26.02.2015 року, 26.12.2016 року та 24.02.2017 року [PERSON] був підтверджений діагноз: закритий перелом поперечних L-3 зліва L-5 праворуч, закритий перелом бічних мас крижів зліва. [PERSON] перебував на амбулаторному лікуванні у травматолога в поліклініці №20 з 22.12.2014 року з приводу побутової травми 19.12.2014 року. Був збитий автомобілем. Первинна допомога надана в лікарні №4, діагноз: забій м`яких тканин поперекової області, забій м`яких тканин області правового колінного суглоба. Неврологом був направлений 22.12.2014 в лікарню №4, де знаходився на стаціонарному лікуванні з 22.12.2014 по 08.01.2015 р. продовжив обстеження в стаціонарі: КТПОП 23.12.2014 - перелом поперечних відростків L-3 зліва L-5 праворуч, перелом бічних мас крижів зліва. Після виписки зі стаціонару лікарні №4з 09.01.2015 року - до теперішнього часу проходить курс консервативної терапії отримуючи препарати кальцію, МПВС і місцево і всередину. Переломи консолідувалися, проте хворого після навантаження турбують болі в лівій половині поперекової області. З 13.03.2015 року рекомендований масаж, заняття лікувальною фізкультурою, хондропротектори місцево. Відповідно до копії висновку комісійної судово-медичної експертизи Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Харківської обласної державної адміністрації (ХОБСМЕ ДОЗ ХОДА) за матерілами справи № 311-КЭ/2015 від 22.12.2015 року за матеріалами кримінального провадження №12015220480000093 за фактом спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] , отриманих внаслідок ДТП, експертна комісія прийшла до висновків про те, що у громадянина [PERSON] , 1986 року народження, мала місце закрита тупа травма поперекової області у вигляді садна, синця та злому поперекового відростка 3-го поперекового хребця зліва, поперекового відростка 5-го хребця справа та злому поперекового відростка 5-го хребця зліва. Вказана травма поперекової області гр. [PERSON] у вигляді: садна, синця та злому поперекового відростка 3-го поперекового хребця зліва, поперекового відростка 5-го хребця справа та злому поперекового відростка 5-го хребця зліва відноситься до середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинила тривалий розлад здоров`я (п.п.2.2.1. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень Наказ №6 МОЗ України від 17.01.1995р.»). Пошкодження у гр. [PERSON] могли утворитися за обставин, викладених у постанові про призначення експертизи та в матеріалах кримінального провадження. Місцем прикладення травмуючої сили на тіло потерпілого [PERSON] була поперекова область. Між травмою, отриманою [PERSON] і отриманими тілесними ушкодженнями є причинний зв`язок. У висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1068/16 від 29.12.2016 року, зробленого в рамках кримінального провадження, зокрема, зазначено, щов даній дорожній обстановці, водій автомобіля «VWВога» [PERSON] , повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 і 16.2 Правил дорожнього руху України; технічна можливість запобігання пригоди для водія автомобіля «VWВоrа» [PERSON] , в даній дорожній обстановці, визначалася виконанням ним вимог п.п. 10.1 і 16.2 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру; дії водія автомобіля «VWВоrа» [PERSON] , в даній дорожній обстановці, не відповідали вимогам п.п. 10.1 і 16.2 Правил дорожнього руху України, і. з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Також даним рішенням встановлено суму матеріальних витрат на лікування, які були підтверджені чеками, на загальну суму 1356, 28 грн. 30.05.2014 року між ПрАТ «СК «УНІКА»» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0839085. 30.07.2018 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА»» із заявою про виплату страхового відшкодування. Визначення розміру шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, регламентується ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Статтею 3 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Порядок здійснення відшкодування шкоди пов`язаної з лікуванням потерпілого регулюється ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. [PERSON] надав до ПАТ "Страхова компанія "Уніка"" документи на підтвердження матеріальних збитків, на підставі яких ПАТ "Страхова компанія "Уніка"" прийнято рішення про виплату позивачу витрат на лікування в розмірі 1356,28 грн., які були сплачені [PERSON] 05.11.2019 року. До суду [PERSON] нових доказів, які б могли підтвердити матеріальну шкоду в розмірі 62433,00 грн. надано не було. Оцінюючи наданий представником позивача доказ - лист ПФ «Гамма-55», в якому вказана середня вартість зазначених адвокатом медичних препаратів. Дана інформація жодним чином не підтверджує той факт, що позивач вживав та придбав перелічений перелік ліків, а вказує середню вартість медикаментів. Вказані документи не є доказами здійснення витрат [PERSON] , і не містять інформації щодо предмета доказування, а саме, щодо здійснення позивачем витрат у зазначеному розмірі. Порядок оформлення розрахункових операцій за готівку у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України від 06.07.1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». Згідно ст. 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Щодо майнової шкоди, тоза своєю правовою природою зобов`язання з відшкодування шкоди, завданої ДТП є деліктним зобов`язанням. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди. Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним. Потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди. Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 (далі - Постанова), передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні керуватися положеннями ст. 1166, 1187 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Виходячи зі змісту п. 4 вищезазначеної Постанови, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Відповідно до п. 11 вищевказаної Постанови, зазначено, що за вибором потерпілого вимога про відшкодування шкоди може бути пред`явлена безпосередньо до винної особи. З моменту, коли сталася ДТП у позивача виникло право вимоги до безпосереднього заподіювача шкоди. Аналогічні правові позиції висловлені колегіями суддів Верховного Суду України у постановах від 11.11.2015 року по справі №6-309цс15 та від 14.09.2016 року по справі №6-725цс16, відповідно до яких зазначено, що право вимоги як до безпосереднього заподіювача шкоди виникає з моменту, коли сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача і йому завдано шкоди. Позивач скориставшись своїм правом на захист звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом [PERSON] . Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11.06.2018 року, позов [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 1 356 (одна тисяча триста п`ятдесят шість) гривень 28 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок. Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його, при цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному, а тому він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав. Потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, не підтверджуються належними та допустимими доказами. Суду не надано спростування того, що виплата, яка була здійснена відповідачем була заниженою, а тому суд не вбачає в діях відповідача порушення прав [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: dismissed