Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

18 квітня 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди до товариства з обмеженою відповідальністю "САВ-ТРАНС". Ухвалами від 20.04.2016 та 29.04.2016 зазначена позовна заява залишалась судом без руху. Ухвалою від 04.05.2016 відкрито провадження у справі. 07 липня 2016 року позивачем подано уточнену позовну заяву про захист прав споживача до товариства з обмеженою відповідальністю "САВ-ТРАНС" та товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирська автостанція-2" у якій він просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача вартість квитків у розмірі 180 грн. та 164 грн. 80 коп., моральну шкоду у розмірі 5512 грн., а також зобов'язати відповідачів відмінити їх усні розпорядження щодо оплати проїзду в автобусах учасниками бойових дій та притягнути відповідачів до відповідальності за порушення закону. У ході розгляду справи відповідно до витягу з ЄДРПОУ уточнено найменування відповідача ТОВ"Житомирська автостанція-2" на товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Житомиравтотранс". За клопотанням представника відповідача 04 квітня 2017 року судом залучено до справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - управління промисловості, розвитку інфраструктури та туризму Житомирської обласної державної адміністрації. Як на підставу своїх вимог позивач [PERSON] посилається на те, що його звільнено від сплати вартості за проїзд у громадському транспорті відповідно Закону України "Про статус ветеранів війни і гарантії їх соціального захисту". У наслідок порушення зазначеного права відповідачами він поніс матеріальні витрати, а також зазнав моральної шкоди. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві, додатково пояснив, що відповідно до чинного законодавства має пільги на проїзд, а тому відмова відповідачів надати йому безкоштовний проїзд порушила його законні права, які наразі потребують судового захисту. Представник відповідача ТОВ «САВ-ТРАНС» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні та вказав, що позивач не надав доказів порушення його прав відповідачем та вважає, що моральна шкода не підтверджена та не застосовується до правовідносин, що склалися. Крім того, зазначив, що відсутність відшкодування за перевезення пільгових категорій громадян, перевезення здійснюється за власний рахунок перевізника, тому кількість пільгових мість для перевезення обмежено. Представник відповідача ТОВ "Компанія "Житомиравтотранс" в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив відмовити у його задоволенні та вказав, що товариство є неналежним відповідачем, до вказаного відповідача позивач не звертався зі скаргами на відмову у видачі пільгового квитка, компанія не є автомобільним перевізником, є посередником між пасажиром та перевізником. Представник третьої особи - управління промисловості, розвитку інфраструктури та туризму Житомирської обласної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив. Водночас, від управління промисловості, розвитку інфраструктури та туризму Житомирської обласної державної адміністрації на адресу суду надійшов лист від 19 травня 2017 року у якому повідомлено, що відповідно до вимог чинного законодавства повноваження зазначеного управління обмежуються організацією та проведенням конкурсів на визначення перевізників на приміських та внутрішньообласних маршрутах загального користування з укладенням з ними відповідних договорів. У зв'язку з цим управління промисловості, розвитку інфраструктури та туризму Житомирської обласної державної адміністрації у вирішенні даної справи покладається на розсуд суду. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна особа зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Спірні правовідносини регулюються Законом Українии "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Законом України «Про автомобільний транспорт», «Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18 лютого 1997 року, ст.ст. 627, 910, 911, 915, 920, 1166, 1167, 1172 Цивільного кодексу України. Судом установлено, що позивач [PERSON] має пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] виданим 15 травня 2008 року УМВС України в Житомирській області на його ім'я. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" позивач має право на безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання, за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Відповідно до договору № 46/26 на право обслуговування пасажирів на автобусних маршрутах загального користування від 24 жовтня 2014 року, укладеного між департаментом промисловості, розвитку інфраструктури та туризму Житомирської обласної державної адміністрації та перевізником ТОВ "САВ-ТРАНС", останній бере на себе зобов'язання щодо здійснення перевезень пасажирів на регулярному приміському маршруті "Житомир АС 2 - Соснівка" (3 оборотних рейси/щоденно) з робою у звичному режимі руху на період з 25 жовтня 2014 року по 24 жовтня 2019 року. Відповідач ТОВ "САВ-ТРАНС" згідно зазначеного договору, як перевізник, серед іншого, взяв на себе зобов'язання надавати транспортні послуги населенню на умовах, передбачених чинним законодавством та нормативними актами України і цим договором (п.п. 1.2); при роботі на маршрутах безкоштовно перевозити громадян, яким чинним законодавством надано пільги при користуванні пасажирським автомобільним транспортом (п.п. 2.2.3). Відповідно до ст. 37 Закону України від 05.04.2001 року № 2344-III "Про автомобільний транспорт" пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Судом встановлено, що позивач неодноразово не зміг скористатися наданим йому законодавством правом у пільговому безкоштовному проїзді за маршрутом "Житомир - Соснівка", унаслідок чого він був змушений купувати проїзні квитки за власні кошти. Зазначений факт підтверджується дослідженими судом доказами: оригіналами квитків на право проїзду, оригіналами фіскальних чеків про оплату проїзду за вищевказаним маршрутом, а також показаннями свідків. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] показали, що протягом 2016-2017 років неодноразово були очевидцями того, як [PERSON] не міг скористатися правом пільгового проїзду, унаслідок відмови водіїв за маршрутом "Житомир - Соснівка" перевозити його безкоштовно, хоча [PERSON] надавав для огляду відповідне посвідчення. Разом з тим, чітко визначити дати не змогли. Разом з цим суд критично оцінює заперечення представників відповідачів, відносно того, що долучені до позовної заяви проїзні квитки не можуть бути підтвердженням відмови у наданні позивачеві пільгового проїзду за маршрутом "Житомир - Соснівка" та вини у цьому відповідачів з огляду на показання свідків та наступні письмові докази, що досліджені судом. Листом від 19 квітня 2016 року № 69/04-16 директор ТОВ "САВ-ТРАНС" Місюра Д.Л. повідомив генерального директора ТОВ "Компанія "Житомиравтотранс", що через відсутність відшкодування за перевезення пільгових категорій громадян з 01.05.2016 кількість пільгових категорій обмежується. На підставі цього просить оформлення пільгового проїзду для інвалідів війни, інвалідів І-гр., дітей-сиріт, учасників АТО та членів сімей загиблих (померлих) учасників АТО - два пільгових місця. Листом від 20.04.2016 №840/04 управління промисловості, розвитку інфраструктури та туризму Житомирської обласної державної адміністрації повідомило [PERSON] про те, що відсутність, на даний час, у Державному бюджеті України коштів на компенсацію за перевезення пільгової категорії громадян, атоперевізники не в змозі забезпечувати повне перевезення пільгових категорій громадян відповідно до вимог чинного законодавства України. На сьогодні автоперевізники області за власний рахунок забезпечують пільгові перевезення учасників антитерористичної операції та членів сімей загиблих (померлих) учасників антитерористичної операції без обмежень, а також 2 пільгові місця у кожному автобусі та на кожному рейсі щоденно. Листом від 29.05.2017 року № 202/05-17 директор ТОВ "САВ-ТРАНС" Місюра Д.Л. повідомив позивача [PERSON], що у зв'язку, із відсутністю компенсації за пільговий проїзд, перевізником обмежено кількість пільгових категорій, які здійснюються за власний рахунок перевізника, а саме два пільгових місця для перевезення: учасників АТО та членів сімей загиблих (померлих) учасників АТО, дітей-сиріт, інвалідів І-групи, дітей-інвалідів, людей, які потребують лікування гемодіалізом. Таким чином, відповідно до листів ТОВ "САВ-ТРАНС" від 19 квітня 2016 року № 69/04-16 та від 29.05.2017 року № 202/05-17 безкоштовне перевезення учасників бойових дій взагалі не передбачено. Водночас, обмеження у перевезенні певних категорій пасажирів, що мають пільги, а також обмеження кількості пільгових місць у громадському транспорті за розпорядженням перевізника чинним законодавством не передбачено. У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що перевізником ТОВ "САВ-ТРАНС", без наявності законних підстав, самовільно установлено обмеження у перевезенні пільгових категорій громадян, які поширилися на необмежене коло осіб, у тому числі позивача [PERSON] Разом з цим системний аналіз вимог Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про автомобільний транспорт» дає підстави дійти до висновку, що право позивача на пільговий проїзд у транспорті загального користування не може ставитися у залежність від стану виплати перевізникам компенсації вартості пільгових перевезень та бути звуженим чи обмеженим з цих підстав. Встановивши, що позивач, як учасник бойових дій, на підставі Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" має право на безплатний проїзд, а автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом (стаття 37 Закону України "Про автомобільний транспорт"), суд ходить до висновку, що відмова відповідача ТОВ "САВ-ТРАНС" у здійсненні пільгового перевезення позивача, який має відповідне право, яке встановлене законом, є неправомірною, чим допущено порушення прав позивача [PERSON] Відповідно до ст. 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов'язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга. Як визначено ст.42 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус. Таким чином, Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено право пасажира, який користується пільгами на транспорті, безпосередньо скористатися пільговим проїздом, пред'явивши водієві автобусу посвідчення встановленого зразка. Відповідно до ч. 2 ст. 915 Цивільного кодексу України договір перевезення транспортом загального користування є публічним договором. У зв'язку з цим на договір перевезення поширюються вимоги цивільного законодавства, зокрема, щодо свободи договору. З досліджених судом доказів встановлено, що отримавши відмову у пільговому проїзді позивач кожного разу придбавав за власні кошти квиток на проїзд за маршрутом "Житомир - Соснівка". Натомість позивач не користався правом звернення до уповноваженого органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті з метою поновлення своїх порушених прав та притягнення винних у їх порушенні осіб до встановленої законом відповідальності. Так, відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України "Про автомобільний транспорт" безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що він не мав можливості звернутися за захистом своїх прав до уповноважених державних органів, а також скористатися послугами іншого (альтернативного) перевізника (у тому числі транзитного). З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що сам по собі факт відмови відповідачем ТОВ "САВ-ТРАНС" у пільговому перевезенні відповідача не завдав останньому матеріальної шкоди, оскільки [PERSON] мав змогу на власний розсуд скористатися наданими йому правами щодо оплатного користування послугами відповідача ТОВ "САВ-ТРАНС" чи звернення до уповноваженого державного органу зі скаргою на дії зазначеного перевізника. У зв'язку з цим, враховуючи, що позивач [PERSON] неодноразово користувався правом оплатного проїзду за маршрутом "Житомир - Соснівка", при цьому жодного разу не вживав дій щодо припинення порушень та притягнення перевізника ТОВ "САВ-ТРАНС" в установленому законодавством порядку до відповідальності, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога про стягнення коштів з ТОВ "САВ-ТРАНС" за придбані квитки на право проїзду не підлягає задоволенню. Відповідно до чинного законодавства повноваженнями щодо вирішення питання про притягнення перевізника до відповідальності наділений спеціальний суб'єкт - центральний органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті. Оскільки суд не наділений правом перебирати на себе функції інших органів виконавчої влади, позовні вимоги щодо притягнення відповідачів до відповідальності задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.36 Закону України «Про автомобільний транспорт» автостанції в межах своєї компетенції надають пасажирам послуги, пов'язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов'язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху. Відповідно угоди про внесення змін №1 до Договору №2906 від 22 березня 2011 року "Про надання автостанційних послуг", укладеного між ТОВ "Компанія "Житомиравтотранс" (Власник) та ТОВ "САВ-ТРАНС" (Перевізник), підпункт 2.1.4. пункту 2.1. "Обов'язки власника" статті 2 "Права і обов'язки сторін" викладено у наступній редакції: "Здійснювати за дорученням Перевізника продаж квитків на проїзд та на перевезення багажу транспортом Перевізника. Обсяги реалізації квитків на право пільгового проїзду на кожен рейс визначаються Перевізником самостійно та доводяться до Власника автостанції письмово. Реалізація квитків на право пільгового проїзду за межами доведених обсягів Власнику автостанції здійснюється Перевізником самостійно". Зважаючи, що ТОВ "Компанія "Житомиравтотранс" відповідно до чинного законодавства на підставі та на умовах, визначених вищезазначеним договором, надає посередницькі послуги перевізнику ТОВ "САВ-ТРАНС" з автостанційного обслуговування суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог про стягнення з ТОВ "Компанія "Житомиравтотранс" матеріальної та моральної шкоди, завданої позивачеві. Також, не підлягає задоволенню позовна вимога про зобов'язання відповідачів відмінити їх усні розпорядження щодо оплати проїзду в автобусах учасниками бойових дій, оскільки позивачем на надано і в судовому засіданні не здобуто жодних доказів, які б підтверджували існування таких розпорядження, їх зміст, а також вплив на права та законні інтереси позивача. Посилання на усні розпорядження є припущенням, жодним доказом не підтверджено, а рішення суду не може грунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 23 Закону України від 22.10.1993 року № 3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" посадові особи і громадяни, винні в порушенні законодавства про соціальний захист ветеранів війни та їх сімей, несуть відповідальність згідно з законодавством України. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. У пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз'яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 30 Закону України від 05.04.2001 року № 2344-III "Про автомобільний транспорт" автомобільний перевізник, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, зобов'язаний забезпечувати дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Позивач звернувся до суду з позовом про захист свого порушеного права на пільговий проїзд, як учасника бойових дій, яке йому надане Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Отже, протиправною поведінкою щодо позивача - відмовою у наданні пільгового проїзду відповідачем ТОВ "САВ-ТРАНС" [PERSON] завдано моральних страждань, які полягали в приниженні його статусу як учасника бойових дій, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, звернення за захистом свого порушеного права на пільговий проїзд до суду. Саме така правова позиція щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди у зв'язку із порушенням перевізником права осіб з інвалідністю внаслідок війни на безплатний проїзд, що передбачено п. 7 частини 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.06.2018 року у справі № 711/6330/17-ц (провадження № 61-438св17). Відповідно до частини 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З урахуванням наведеного, визначаючи розмір грошової компенсації на відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої порушенням його права на пільговий проїзд, суд враховує: характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, зокрема, неодноразове порушення відповідачем права позивача на пільговий проїзд; тривалість таких страждань, а саме те, що для відновлення свого порушеного права на пільговий проїзд позивач змушений був звернуся до суду; порушення прав позивача на пільговий проїзд не призвели до тяжких вимушених змін у його життєвих стосунках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням зазначеного та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, моральні страждання позивача, якому відповідач ТОВ "САВ-ТРАНС" відмовив у пільговому проїзді, суд оцінює в 1000 грн. та вважає, що оцінка позивачем своїх моральних страждань в 5512 грн. є завищеною. Отже, суд приходить до висновку, по позов [PERSON] до ТОВ "САВ-ТРАНС" та ТОВ "Компанія "Житомиравтотранс", третя особа - управління промисловості, розвитку інфраструктури та туризму Житомирської обласної державної адміністрації підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача ТОВ "САВ-ТРАНС" на користь держави у розмірі 704,80 грн. за позовні вимоги немайнового характеру, від сплати якого був звільнений позивач при подачі позову до суду.

Outcome: partial