Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

19 квітня 2018 року позивач звернулась до Ржищівського міського суду Київської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона з 28 листопада 2015 року перебувала в шлюбі з [PERSON], вони мають двоє малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом із матір'ю. Позивач вказує, що дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. На даний час позивач позбавлена будь-яких доходів, які б дозволили їй забезпечувати мінімальні потреби не лише для гармонійного розвитку спільних дітей, але й для забезпечення їх належним харчуванням, лікуванням тощо. Позивач має нерухоме майно, де і проживає разом з дітьми. Однак, утримання цього майна також передбачає необхідність здійснення позивачем витрат по сплаті комунальних платежів, оскільки відповідач належним чином не забезпечував сім'ю, внаслідок чого станом на 1 березня 2018 року виникла заборгованість у розмірі 4 248 грн 19 коп. Крім того, діти малолітні, обом ще не виповнилось трьох років, діти постійно хворіють, тому позивач з дітьми перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ КОР "КОДЛ" м. Боярка (двічі протягом зими). Відповідач має задовільний стан здоров'я, працездатний, інших утриманців не має, отримує постійний дохід, одноосібно користується транспортним засобом, придбаним за час шлюбу, тому позивач вважає, що він повинен і має змогу сплачувати аліменти на утримання спільних дітей. Крім того, позивач не має можливості повноцінно працювати, оскільки опікується дітьми щоденно, а тому також потребує матеріальної підтримки, як передбачено ст. 84 СК України. зважаючи на це, відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання позивача. Позивач просила суд стягувати щомісяця з [PERSON] на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі по 2000 грн. на кожного, починаючи з квітня 2018 року до досягнення дітьми повноліття, при цьому розмір аліментів на кожну дитину не може бути меншим 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Також просила суд стягувати щомісяця з [PERSON] на її користь аліменти та її утримання у твердій грошовій сумі 2000 грн., починаючи з квітня 2018 року до досягнення трирічного віку найменшою дитиною [PERSON], тобто до [INFO], однак не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. У судове засідання позивач не з'явилась, подавши заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримувала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без його участі, проти позову частково заперечував, просив визначити розмір аліментів на утримання дітей по 1000 грн на кожну дитину та на утримання позивача стягувати аліменти у розмірі 1/6 частки від його доходів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, мають двоє спільних малолітніх дітей, віком до 3 років, проживають окремо. Діти проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні та вихованні. Позивач вважає, що відповідач має змогу та повинен сплачувати аліменти на утримання спільних дітей та на її утримання до досягнення трьох років меншим сином. 09 липня 2018 року позивачем було подано заяву про долучення до матеріалів справи документів щодо стану здоров'я малолітніх дітей, копій квитанцій на придбання ліків та копії квитанції про сплату батьківської плати за харчування дитини у дошкільному навчальному закладі. Однак суд не може прийняти ці докази до уваги через відсутність підтвердження надсилання (надання) їх копій відповідачу, як передбачено ч. 9 ст. 83 ЦПК України, про що було роз'яснено позивачу в ухвалі суду від 10 липня 2018 року (а.с. 56). Відповідач проти позову заперечував, про що подав відповідну заяву (а.с. 66), де просив визначити розмір аліментів на утримання дітей по 1000 грн на кожну дитину та на утримання позивача стягувати аліменти у розмірі 1/6 частки від його доходів. Що стосується стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, то суд виходив з такого. Частинами 1 та 2 статті 3 Конвенції про права дитини (20 листопада 1989 року) (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно (п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Однак, сторонами не подано належних та допустимих доказів для врахування обставин, передбачених ст. 182 СК України, а подані позивачем документи щодо стану здоров'я малолітніх дітей, копій квитанцій на придбання ліків та копії квитанції про сплату батьківської плати за харчування дитини у дошкільному навчальному закладі, судом не можуть бути прийняти до уваги відповідно до вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України. Отже, при визначенні розміру аліментів суд не може врахувати обставин, передбачених ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Отже, аналізуючи положення статті 184 СК України, встановлено, що розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. За змістом ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Проаналізувавши зазначені норми закону, суд встановив, що 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років з 1 січня 2018 року становить 746 грн, тому мінімальний розмір аліментів на кожну дитину не може бути меншим 746 грн. Враховуючи викладене вище, та те, що батьки в рівній мірі, відповідно до вимог ст. 180 СК України, зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, однак у матеріалах справи відсутні відомості щодо його стану здоров'я, місця роботи, наявності інших утриманців тощо, тому, зважаючи на принципи розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги у цій частині слід задовольнити частково та визначити аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1 000 гривень на кожну дитину, починаючи стягнення з часу звернення до суду до досягнення дітьми повноліття. Що стосується стягнення аліментів на утримання позивача до досягнення найменшою дитиною трьох років, то суд виходив із такого. Відповідно до ч.ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Аналізуючи норми закону, судом встановлено, що конкретних розмірів аліментів у твердій грошовій сумі або конкретних розмірів часток від заробітку платника на утримання дружини, з якою проживає малолітня дитина, законодавством не встановлено. Зважаючи на те, що позивач має право на утримання від батька двох малолітніх дітей до досягнення меншою дитиною трьох років, однак у матеріалах справи відсутні відомості щодо стану здоров'я відповідача (платника аліментів), місця роботи, наявності інших утриманців тощо, тому суд позбавлений можливості встановити чи може відповідач надавати матеріальну допомогу. Зважаючи на принципи розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, визначивши розмір аліментів на утримання дружини, з якою проживає малолітня дитина, у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 гривень, та стягувати їх, починаючи з часу звернення до суду до досягнення молодшою дитиною [PERSON], [INFO], трьох років, тобто до [INFO]. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позовні вимоги задоволено частково, а тому згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 352 грн 40 коп.

Outcome: partial