Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

24 лютого 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 24 листопада 2007 року сторони уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 19 березня 2019 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу діти проживають разом із матір`ю. Відповідач [PERSON] від виконання покладених на нього законом батьківських обов`язку по утримання двох малолітніх дітей ухиляється. Матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо розміру аліментів на дітей. Матеріальне становище відповідача та стан його здоров`я дозволяють йому надавати матеріальну допомогу дітям та забезпечити їм належні умови життя та розвитку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу у її відсутність та задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає в повному обсязі, проти його задоволення та стягнення з нього на користь позивача аліментів на двох дітей в розмірі 5000 грн., щомісячно, не заперечує. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Суд встановив, що з 24 листопада 2007 року сторони перебували у шлюбі. 19 березня 2019 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , які проживають із матір`ю та перебувають на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей позивачу не надає. Згоден сплачувати на користь позивача аліменти на сина і дочку у твердій грошовій сумі в загальному розмірі 5000 грн. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 3 від 15 травня 2006 року " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на дитину у твердій грошовій сумі, суд враховує, що встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] свого обов`язку щодо утримання двох дітей не виконує, добровільно матеріальної допомоги позивачу на утримання дітей не надає, позов визнав, а також те, що обов`язок по утриманню дітей законом покладено на обох батьків у рівній мірі, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню, тому на користь позивача на двох малолітніх дітей з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі по 2500 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved