Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. В обгрунтування свого позову позивач вказав, що 05 листопада 2015 року між ним та [PERSON] виконавчим комітетом Зеленорізької сільської ради Жашківського району Черкаської області було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від вказаного шлюбу [INFO] народилася донька [PERSON] . Спільне життя позивача з відповідачкою не склалося. На даний час шлюбні відносини фактично між ними припинені. Подальше сумісне життя і збереження сім`ї неможливе. [PERSON] тривалий час проживає окремо в іншому населеному пункті. Неповнолітня дитина проживає з позивачем. Мати життям, матеріальним забезпеченням та духовним розвитком своєї доньки не цікавиться, більше року не відвідувала її, свої батьківські обов`язки не виконує, веде аморальний спосіб життя, фактично відмовилася від своєї дитини. За вказаних обставин виникла необхідність у судовому захисті прав та законних інтересів малолітньої дитини, тому позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] 05 грудня 2018 року на підставі ухвали Жашківського районного суду Черкаської області позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 14 січня 2019 року відповідачка [PERSON] на позовну заяву подала відзив, в якому позовні вимоги не визнала та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідачка вважає, що позивачем не доведено вину в нехтуванні нею своїми батьківськими обов`язками. Обґрунтування позовних вимог нічим не доведено та ґрунтується на припущеннях, домислах та словах позивача. Так склалося, що позивач з літа 2017 року не працював. Після приїзду з м. Київ, де роботи позивач не знайшов, він став на облік у Жашківському центрі зайнятості. Сторони жили на кошти, які отримувала відповідачка на дитину та отримував позивач з центру зайнятості, а тому відповідачка вимушена була в грудні 2017 року покинути дитину, чоловіка та свекруху і поїхати заробляти грошу у м. Київ. Приїжджала додому один раз на два-три тижні, привозила продукти харчування та гроші. Після дня народження дитини [INFO] [PERSON] приїхала додому, але її в будинок не пустили і вона вимушена була їхати до будинку її батьків у с. Зелений Ріг Жашківського району Черкаської області. З 10 травня 2018 року відповідачка проживає у с. Зелений Ріг Жашківського району Черкаської області, позивач приїжджав до неї, але дитину ніколи не привозив. Вона надіялася, що вони будуть проживати разом однією сім`єю як раніше. Кожного разу просила позивача привезти їй доньку, цікавилася у нього її станом здоров`я. З жовтня 2018 року сторони взагалі припинили спілкування. Їхати додому позивача, де живе він та його мати, відповідачка боялася, так як [PERSON] вів себе агресивно і відповідачка вже мала досвід в отриманні від чоловіка побоїв, в результаті чого лікувалася у Жашківській ЦРЛ. [PERSON] неодноразово при випадкових зустрічах з позивачем намагалася добитися зустрічі з дитиною, але він категорично їй відмовляв. При цьому були свідки: [PERSON] та [PERSON] , які проживають у с. Бузівка Жашківського району Черкаської області, і в даний час не хочуть свідчити із-за агресивної поведінки позивача. Доказом цього є відповідні звукозаписи та переписка у «Вайбері». Із-за такої агресивної поведінки позивача відповідачка не може бачитися з донькою. За вказаних обставин відповідачка просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Зелений Д.А. позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. У судовому засіданні відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнала та заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - органу опіки та піклування Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області, - Сулима Р.А. проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору - Виконавчого комітету Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, у судове засідання не з`явилася по невідомих суду причинах, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно частин 1, 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. У відповідності до положень ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ч.1 ст.19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. 05 листопада 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Зеленорізької сільської ради Жашківського району Черкаської області. Від спільного проживання у шлюбі [PERSON] та [PERSON] мають малолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження №1, що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого 25.01.2016р. виконавчим комітетом Зеленорізької сільської ради Жашківського району Черкаської області. З довідки №451 від 23.04.2018р., виданої виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована по [ADDRESS] . З довідки про склад сім`ї №362 від 29.03.2018р., виданої виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований і проживає у с. Бузівка Жашківського району Черкаської області разом з його матір`ю [PERSON] . [PERSON] , 1997р.н., на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та у психоневрологічному кабінеті не перебуває, що підтверджується довідками №320 від 22.12.2018р. та №332 від 22.12.2018р. З висновку про результати розгляду повідомлення від 17.07.2017р. вбачається, що 14.07.2017р. [PERSON] зверталася до Жашківського відділення поліції Уманського ВП ГУНП в Черкаській області з повідомленням про те, що у с. Бузівка Жашківського району Черкаської області її побив чоловік [PERSON] . Згідно довідки №986 від 09 січня 2019 року, [PERSON] працювала в ТОВ «АТБ-маркет» у м. Київ на посаді продавець-консультант з 04.01.2018р. (наказ №2-к від 04.01.2018р.) по 21.03.2018р. (наказ №47-к від 21.03.2018р.). У відповідності до характеристики №534 від 26.12.2018р., виданої виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, [PERSON] народилася у с. Зелений Ріг Жашківського району Черкаської області. Закінчила Зеленорізьку школу І-ІІ ступенів. Потім навчалася в Жашківському ліцеї. Одружилася, народила дитину і проживала разом з чоловіком у с. Безпечна. Відомостей про те, як [PERSON] відноситься до дитини не має, оскільки сім`я у с. Зелений Ріг майже не проживала. Вихованням доньки не займається, тому дитина знаходиться під доглядом батька та бабусі. До сільської ради скарги від жителів села з приводу поведінки [PERSON] не надходили, громадського порядку не порушувала. Рішенням виконавчого комітету Бузівської сільської ради №26 від 22 грудня 2018 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, в утриманні неповнолітньої дитини участі не приймає. З акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] №61 від 17.01.2019р., неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком [PERSON] , бабусею [PERSON] та братом позивача [PERSON] , по [ADDRESS] . Стан житлового приміщення задовільний. У [PERSON] є своя кімната і всі необхідні речі. Взаємовідносини в сім`ї доброзичливі. Члени сім`ї підтримують [PERSON] у рішенні взяти під опіку свою дочку [PERSON] , оскільки впевнені, що доньці з батьком живеться набагато краще. У відповідності до характеристики №60 від 17.01.2019р., виданої виконавчим комітетом Бузівської сільської ради Жашківського району Черкаської області, [PERSON] проживає і зареєстрований у с. Бузівка Жашківського району Черкаської області. Має середню спеціальну освіту, розлучений, виховує малолітню доньку, працює. Ввічливий, має спокійний характер, комунікабельний, громадський порядок не порушує. Скарги і заяви від жителів села не надходили. З довідки від 05.07.2017р. вбачається, що [PERSON] працював у ТОВ «Безпечна» з 06.06.2013р. по 01.05.2017р. на посаді свинара. Згідно висновку органу опіки та піклування Жашківської районної державної адміністрації Черкаської області від 02.05.2019р. №245/01-24, з метою соціального захисту дитини орган опіки та піклування Жашківської РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] . Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, що передбачено ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства». Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У позовній заяві позивач стверджує, що неповнолітня дитина проживає з позивачем. відповідачка життям, матеріальним забезпеченням та духовним розвитком своєї доньки не цікавиться, більше року не відвідувала її, свої батьківські обов`язки не виконує, веде аморальний спосіб життя, фактично відмовилася від своєї дитини, що свідчить про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, покладених на неї законом. Однак з пояснення відповідачки вбачається протилежне, а саме те, що відповідачка неодноразово намагалася провідувати доньку, спілкуватися з нею, мала бажання дбати про її духовний та матеріальний розвиток, цікавилася її життям та здоров`ям, перераховувала гроші, купувала подарунки, але при цьому її чоловік сам перешкоджав спілкуванню матері з донькою, вів себе агресивно по відношенню до відповідачки. З вказаних обставин слід розуміти, що ухилення від виконання батьківських обов`язків та їх невиконання не є тотожними поняттями. У ст. 164 СК України наведені лише підстави і ознаки ухилення від виконання батьківських обов`язків. Утім, чіткого визначення самого поняття «ухилення» не визначено. У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше. Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини», з об`єктивної сторони слід розуміти такі дії чи бездіяльність особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. Отож, особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не знаходить свого відображення, оскільки в даному випадку мали місце обставини, які не залежали від самої відповідачки, і слугували лише інструментом для задоволення амбіцій позивача, що насамперед порушувало права і інтереси дитини. Згідно з п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч.1 ст.80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Положенням ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ході судового розгляду були допитані свідки. Свідок [PERSON] пояснила, що вона пенсіонерка, знає позивача і відповідачку. [PERSON] поїхав у м. Київ на роботу, але через декілька днів повернувся. Вона запитала у позивача де [PERSON] , він відповів, що пішла. ЇЇ не має тай не має. Пішла без дитини, була зима. Відповідачку бачила навесні, вона казала, що забере дитину, але не забрала. Дитина забезпечена, про неї піклуються батько та бабуся. Мати до дитини не навідується. Пішла з дому близько семи місяців тому. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] працює у неї продавцем, хороша людина. Була свідком того, як відповідачка дзвонила до позивача з проханням побачити доньку, але він сказав: «Дитину не побачиш, не роби нервів.» [PERSON] не допускав відповідачку до дитини, не давав щось купити для неї. Згідно із ч.ч.1, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази суд приходить до висновку, що [PERSON] дійсно не виконувала свої батьківські обов`язки, передбачені ст. 150 СК України, не надавала матеріальної допомоги своїй доньці, але водночас враховуючи обставини, зазначені в її відзиві та надані у судовому засіданні її пояснення та пояснення свідків, установлено, що свої батьківські обов`язки [PERSON] не мала можливості реалізувати в силу певних обставин, які на той час не залежали від неї, заперечує проти позбавлення її батьківських прав, оскільки вона має намір і бажання приймати участь у вихованні доньки, дбати про її матеріальний і моральний розвиток, відвідувати її, суд не погоджується з висновком органу опіки і піклування, і вважає, що в діях [PERSON] відсутнє свідоме ухилення від виконання нею батьківських обов`язків. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті та прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно її доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її матері по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. З урахуванням наведеного та враховуючи, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідачка ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідачки батьківських прав, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки мати дитини виявляє стійке бажання у виконанні батьківських обов`язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, у зв`язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed