Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивач подав в суд позов, в якому, відповідно до останньої редакції, просив стягнути з [PERSON] 109\~744 грн. 57 коп.. з яких: 93\~301 грн. 25 коп. компенсація ? частини коштів, сплачених ним по основній заборгованості та відсоткам за договором іпотечного кредиту № 02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року; 654 грн.01 коп. ? частина коштів, сплачених ним на оплату страхових внесків за нерухоме житло; 600 грн. - ? частина сплачених коштів за послуги нотаріуса; 6989 грн. 31 коп. - ? частина суми сплаченої на оплату комунальних платежів за нерухоме житло, 8200 грн. в якості компенсації за кондиціонер «Sensei», шафу-купе та кухонний куточок. В обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 05 червня 2008 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано 05 березня 2014 року рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова. Судом було встановлено, що спільне господарство та шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують з листопада 2013 року. Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, 28.10.2011 року за кошти отримані в кредит в ПАТ "БАНК МЕРКУРІЙ" за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року ним була придбана двокімнатна квартира № 98 за адресою: м. Харків, вул. Електровозна, буд.17. Відповідач [PERSON] виступила поручителем за даним Договором про іпотечний кредит. В забезпечення виконання зобовязань за Договором про іпотечний кредит ним було укладено іпотечний договір №02/3-3-22-50 від 28 жовтня 2011 року. Кошти отримані від банку були витрачені виключно на придбання двокімнатної квартири. Кінцевий термін виконання зобовязань за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року є жовтень 2041 року. 28.05.2015р. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя за відповідачем [PERSON] було визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Право власності відповідач [PERSON] зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Станом на теперішній момент заборгованість за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року сплачена в повному обсязі. Позивач зазначав, що в період з листопада 2013 року та станом включно по травень 2016 року він сплатив сумісну заборгованість, як за основним зобов'язанням так і відсотки за кредитом, в загальній сумі 186 602,49 грн. Також позивач посилався на те, що [PERSON] ухилялася від сплати комунальних послуг за ? частину квартири [ADDRESS]. Крім того, позивач вказував на те, що з листопада 2103 року по травень 2016 року він сплатив за страхування спірного нерухомого майна страхові кошти у розмірі 1308,02 та оплатив послуги нотаріуса в сумі 1200 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, підтримав у повному обсязі, надав суду пояснення, відповідні обставинам, викладеним у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вважав, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача [PERSON] компенсації витрат позивачу за виплачені останнім кредитних коштів, посилаючись на те, що по-перше: питання про стягнення коштів за договором про іпотечний кредит було вирішено судом ще при винесені рішення Орджонікідзевським районним судом м. Харкова від 28.05.2015 року про розподіл спільного сумісного майна подружжя; по-друге: позивач сплатив лише свою частину боргу за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року, а частку за відповідача ніяким чином не сплачував. Комунальні платежі відповідач дійсно не сплачувала, тому що її проживанню в квартирі позивачем чинились перепони. Почала сплачувати комунальні платежі лише з вересня 2016 року - після розділу особистих рахунків. Також вважає, що позивач не надав ніяких доказів стосовно твердження про те, що відповідач [PERSON] на свій розсуд розпорядилася кондиціонером «Sensei»; шафою-купе та кухонним куточком, що знаходилися в квартирі. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 05 червня 2008 року по 05 березня 2014 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 березня 2014 року, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Також судом було встановлено, що спільне господарство та шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують з листопада 2013 року. З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу за спільні кошти сторонами було придбано нерухоме майно. Так, позивачем за договором купівлі-продажу квартири від 28 жовтня 2011 року, зареєстрованим в реєстрі за номером №5662 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON], було придбано двокімнатну квартиру №98, розташовану за адресою: м. Харків, вул. Електровозна, буд.17. Для купівлі зазначеної квартири позивачем з ПАТ "БАНК МЕРКУРІЙ" було укладено Договір про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року. Згідно Договору про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року позивачем у ПАТ "БАНК МЕРКУРІЙ" у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, отримані грошові кошти в сумі 165\~000 гривень, зі сплатою 14% річних та кінцевим строком погашення не пізніше 10 жовтня 2041 року. В забезпечення виконання зобовязань за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року позивачем було укладено іпотечний договір №02/3-3-22-50 від 28 жовтня 2011 року. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 28.05.2015 року, яке набрало законної сили, за відповідачем, в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя, визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч.1 ст.68 Сімейного Кодексу України припинення шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Крім того, згідно ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжям укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Згідно ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно, умовами виникнення обов'язків за договором, укладеним одним з подружжя, у другого з подружжя, є: 1) укладення одним з подружжя договору в інтересах сім'ї; 2) факт використання придбаного майна в інтересах сім'ї; 3) відсутність заперечень другого з подружжя проти укладення такого договору або відсутність інших порушень правил розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя. Таким чином, судом встановлено, що кредитні кошти для придбання квартири отримувались позивачем в інтересах сімї. Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. У випадку укладення одним із подружжя кредитного договору в інтересах сім'ї, подружжя є солідарними боржниками за цим договором, тому один із подружжя, який виконав зобов'язання, що виникло з кредитного договору, має право пред'явити до іншого вимогу про відшкодування 1/2 частини сплачених за кредитним договором коштів. Позивач у повному обсязі виконав солідарний обовязок колишнього подружжя щодо сплати кредитного боргу за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року та повністю погасив сумісну заборгованість. Даний факт підтверджується довідкою Державної іпотечної установи за №2315/6/3 від 13.05.2016р. про повне погашення [PERSON] заборгованості за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року. Відповідачка не довела належними доказами ті обставини, що в період з листопада 2013 року (час припинення шлюбно-сімейних відносин між позивачем та відповідачем, встановлений рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 05 березня 2014 року про розірвання шлюбу) та до 06 травня 2016 року вона сплачувала кредитні зобовязання особисто. Вищевказаний факт суду довів позивач, який надав квитанції за період з листопада 2013 року по 06 травня 2016 року щодо сплати зобовязань особисто. Суд вважає доведеними належними доказами ті обставини, що позивач особисто сплатив за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року в період з листопада 2013 року по 06 травня 2016 року 186 602,50 грн. за тілом кредиту та відсотками, таким чином доля кожного з колишнього подружжя по сплаті зобовязань становить 186 602,50 гривень : 2 = 93301,25 грн. Суд не може погодитися з доводами представника відповідачки в тій частині, що питання про стягнення коштів за договором про іпотечний кредит було вирішено судом при винесені рішення Орджонікідзевським районним судом м. Харкова від 28.05.2015 року про розподіл спільного сумісного майна подружжя, а також з доводами про те, що позивач сплатив лише свою частину боргу за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року, а частку за відповідача ніяким чином не сплачував, виходячи з наступного. Рішенням Орджонікідзевським районним судом м. Харкова від 28.05.2015 року про розподіл спільного сумісного майна подружжя, яке набрало законної сили, не вирішувалися вимоги про стягнення коштів за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року, оскільки [PERSON], яка була позивачем за даним позовом, не заявляла такої вимоги. Твердження представника відповідачки про те, що позивач сплатив лише свою частину боргу за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року, а частку за відповідача ніяким чином не сплачував, спростовується представленими належними доказами по справі, а саме: довідкою Державної іпотечної установи за №2315/6/3 від 13.05.2016р. про повне погашення [PERSON] заборгованості за Договором про іпотечний кредит №02/3-06П-106 від 28 жовтня 2011 року. Відповідно до ч.1 ст.322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Тому суд вважає доведеним той факт, що на підставі укладених договорів щодо обслуговування спільного нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS], позивачем були оплачені за період з листопада 2013 року по серпень 2016 року комунальні послуги та квартирна плата на загальну суму 13\~978,62 грн. з яких 6989,31 грн., що становить половину суми, підлягає стягненню з відповідача. Відповідачем та його представником не надано належних доказів на підтвердження тієї обставини, який період часу позивач перешкоджав відповідачу у проживанні на спірній житловій площі, відтак суд позбавлений можливості обєктивно визначити розмір строку, в межах якого [PERSON] з поважних причин не проживала в [INFO] Також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача 654,01 грн., що складає ? частину від коштів, які позивач сплачував в якості страхового внеску при страхуванні квартири, як предмету іпотеки, та 600 грн., що складає ? частину від коштів, сплачених позивачем приватному нотаріусу за вилучення з реєстру заборон та реєстру іпотек квартири [ADDRESS] після виконання ним кредитних зобовязань. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Оскільки позивач та його представник не надали суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] на свій розсуд розпорядилася кондиціонером «Sensei»; шафою-купе та кухонним куточком, суд відмовляє у вимозі позивача про стягнення з від відповідача 8200 грн. в якості компенсації за вказане майно.

Outcome: partial