Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

06.03.2015 року прокурор Криворізького району Дніпропетровської області, який діє в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO] звернувся до суду з позовною заявою та просив накласти заборону на відчуження нерухомого майна 1/2 частку квартири [ADDRESS], яка на праві приватної власності належить [PERSON] В позовній заяві позивач - прокурор Криворізького району Дніпропетровської області підставою для звернення до суду вказував необхідність захисту прав та інтересів дитини - малолітнього [PERSON], [INFO], який через свій вік не має можливості самостійно захистити свої права, реалізувати процесуальні повноваження. Позивач вказував, що рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.07.2013 року [PERSON] та [PERSON] позбавлені батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. На підставі рішення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 21.08.2013 року № 315 [PERSON] призначено опікуном малолітнього [PERSON], [INFO] та рішенням № 128 від 11.09.2013 року виконкому Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області за малолітнім [PERSON], [INFO] закріплено право користування житлом за адресою [ADDRESS] [PERSON] відповідач по справі, є власницею 1/2 частки квартири [ADDRESS], в якій зареєстрований і її син, відносно якого вона позбавлена батьківських прав. Оскільки при винесенні рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] не було вирішено питання щодо заборони відчуження майна, позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. В судове засідання позивач - прокурор Криворізького району Дніпропетровської області не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала, просила задовольнити (а.с.39). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про час та місце проведення судового засідання належним чином повідомлялася, про що свідчать поштове повідомлення про виклик на 29.04.2015 року, яке повернулося до суду з відміткою про отримання 02.04.2015 року (а.с.28), про виклик на 09.06.2015 року отримано особисто відповідачем 23.05.2015 року (а.с.36). Представники третіх осіб - служби у справах дітей Криворізької районної державної адміністрації та органу опіки та піклування Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, [PERSON] в судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали у повному обсязі (а.с.30,38,40). Зі згоди позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, враховуючи, що підстава, предмет та розмір позовних вимог не змінювався, суд на місці ухвалив постановити по справі заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що вимоги позивача підлягають повному задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтва про народження останнього [NUMBER] від 13.06.2002 року (а.с.6,7-13). Відповідно до рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 02.07.2013 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7-13). Однак, питання щодо накладення заборони на відчуження майна під час винесення рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] не вирішувалось. На підставі рішення виконкому Центрально-Міської районної у місті ради від 21.08.2013 року № 315 [PERSON] призначено опікуном малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.15). 1/2 частка квартири [ADDRESS] належить відповідачу на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] від 27.08.2010 року, що видно із витягу про державну реєстрацію від 20.11.2010 року (а.с.17) та інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно від 04.03.2015 року (а.с.18). Рішенням № 128 від 11.09.2013 року виконкому Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області за малолітнім [PERSON], [INFO] закріплено право користування житлом за адресою [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України та п. 2 ст. 5 Закону України «Про прокуратуру» на органи прокуратури України покладається представництво інтересів громадянина чи держави в суді у випадках, визначених законом. Згідно ч. 2 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, №789-ХП, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ч. 1 ст.32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до ч. 3 ст. 32 Закону України "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування", жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватись лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей. У відповідності до ч. 3 ст. 25 Закону України "Про охорону дитинства" у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї. П. 2 ч. 1 ст. 248 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоров'я, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сімї, має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що у зв'язку з необхідністю захисту майнових прав малолітньої дитини позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та вважає необхідним накласти заборону відчуження майна 1/2 частки квартири [ADDRESS], яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] на підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.11.2010 року, реєстраційний номер 30548449, вчиненого на підставі свідоцтва про право на спадщину [NUMBER] від 27.08.2010 року Криворізькою районною державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-2792. На підставі викладеного та

Outcome: approved