Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

В січні 2015 року [PERSON] звернулась в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Фінансова ініціатива" про повернення банківського вкладу в сумі 4000 доларів США,що в еквіваленті курсу НБУ гривні до долара США складає 80 000 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 3000 грн. В обгрунтування позовних вимог вказувала,що 04 серпня 2014 року відповідно до Договору банківського вкладу №33-в-16-33421,нею було передано, а Рівненським відділенням Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Фінансова ініціатива" прийнято 4000 доларів США строком до 02 грудня 2014 року з виплатою йому відсотків 11,5% річних. На її вимогу про повернення коштів Банк не відреагував,кошти не повернув. Діями відповідача їй завдано моральної шкоди,яку вона оцінює в сумі 3000 грн. Оскільки відповідач порушує взяті на себе зобов"язання, просила позов задовольнити. В подальшому [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог,просить стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Фінансова ініціатива" суму вкладу 4000 доларів США та на відшкодування моральної шкоди 3000 грн. В судове засідання [PERSON] не з"явилась. Від її представника адвоката Рудики С.Ю. поступила заява про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити,проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Фінансова ініціатива" в судове засідання не з"явився,про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст.224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що 04 серпня 2014 року відповідно до Договору банківського вкладу №33-в-16-33421,нею було передано, а Рівненським відділенням Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Фінансова ініціатива" прийнято 4000 доларів США строком до 02 грудня 2014 року з виплатою йому відсотків 11,5% річних. Відповідно до п.3.1.4 Договору Банк зобов"язаний повернути повністю вклад та нараховані проценти у дату повернення. На вимогу [PERSON] від 12 грудня 2014 року повернути вклад Банк не відреагував,кошти не повернув. Статтями 1058, 1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Також ст.ст. 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Оскільки відмова відповідача у видачі депозиту є незаконною, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову в частині про повернення банківського вкладу. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України). Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню вказані грошового зобов'язання, а саме 4000 доларів США,що в еквіваленті курсу НБУ гривні до долара США станом на день ухвалення рішення 11 березня 2015 року становить 86 211 грн. 74 коп. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, то вона до задоволення не підлягає. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків,встановлених частиною другої цієї статті. Однак, оцінивши добуті в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачка не довела факт заподіяння їй моральної шкоди, її характер та розмір, і такі судом не встановлені. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача,на користь якого ухвалено рішення,звільнено від сплати судового збору,він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином,до стягнення з відповідача підлягають витрати по сплаті судового збору. На підставі вищевикладеного, ст.19 Конституції України, ст.ст.526,625,1058,1060 ЦК України,

Outcome: partial