Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з цим позовом та зазначили, що 18.03.2005 р. рішенням №213 Білоцерківська міська рада затвердила виготовлену технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, у тому числі, [PERSON] площею 0,1 га для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS], та надано в оренду строком на 5 років земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1043 га за цією ж адресою. [INFO] [PERSON] померла, залишивши на їх ім'я заповіт. 05.06.2013 року кожна з них отримала свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді ? частини зазначеного будинку та на ? частину земельної ділянки площею 0,1 га. Земельну ділянку площею 0,1043 га вони продовжують використовувати для вирощування сільськогосподарської продукції, однак 30.06.2014 року на цій ділянці вони помітили невідомих людей, які проводили земельні роботи, демонтувавши межові знаки. Перевіркою, проведеною працівниками міліції, зі слів сусіда, роботи проводив [PERSON], власник земельної ділянки по [ADDRESS]. Вважаючи свої права порушеними, просили зобов'язати останнього усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,1043 га, шляхом монтажу знесених ним межових знаків. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], яка діє на підставі довіреності, підтримала позов, посилаючись на наведені у ньому обставини, позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутності, позов підтримала. Відповідач, зареєстроване місце проживання якого не встановлене, про місце та час розгляду справи повідомлений через оголошення у пресі, у судове засідання не прибув, причину неявки не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи суду не подав. Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, про місце та час розгляду справи повідомлені належно, причину неявки не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи не надали. Вислухавши представника позивача [PERSON] та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, на підставі такого. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленого цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 того ж Кодексу, обов'язок довести факт наявності прав, свобод чи інтересів, а також їх порушення, невизнання або оспорювання лежить на позивачеві. Обгрунтовуючи свої вимоги, позивачі послались на порушення їх прав як землекористувачів земельної ділянки площею 0,1043 га по [ADDRESS], яка знаходиться в оренді. Відповідно до ч.1 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно зі ст.6 Закону України "Про оренду землі", орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі; право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Таким законом, який передбачає державну реєстрацію прав оренди земельної ділянки, є Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" (п.2 ч.1 ст.4 зазначеного Закону). Однак доказів на підтвердження того, що позивачі набули право оренди земельної ділянки площею 0,1043 га по [ADDRESS] на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" чи іншими законами України, або договором оренди землі, та провели державну реєстрацію свого права відповідно до закону позивачі суду не надали. У своєму позові вони послались на те, що вказана земельна ділянка знаходилась в оренді у [PERSON], яка померла [INFO]., залишивши заповіт, згідно з яким все своє майно, а також належні їй речові права заповідала позивачам. Відповідно до ч.4 ст.93 ЗК України, оренда земельної ділянки може бути короткостроковою - не більше 5 років та довгостроковою - не більше 50 років. З рішення Білоцерківської міської ради №213 від 18.03.2005 року вбачається, що земельна ділянка площею 0,1043 га була передана [PERSON] в оренду строком на 5 років. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого 21.12.2010 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом цих положень та ст.ст.7,31 Закону України "Про оренду землі", після смерті фізичної особи-орендаря право на оренду земельної ділянки переходить до спадкоємців; однак, у разі закінчення строку, на який його було укладено, договір оренди землі припиняється і не входить до складу спадщини. Доказів того, що договір оренди земельної ділянки площею 0,1043 га був укладений на наступний строк за життя спадкодавця, або ця ділянка передана їй у довгострокову оренду, позивачі суду не надали. Враховуючи, що позивачі не довели, що право оренди вказаної земельної ділянки входило до речових прав спадкодавця, суд вважає, що вони не довели суду і самого факту наявності у них порушеного права. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить також з наступного. Вимагаючи відновити межові знаки, позивачі надали суду акт від 08.08.2013 року про встановлення на місцевості та погодження зовнішніх меж земельної ділянки та передачі на зберігання встановлених межових знаків. Між тим, відповідно до термінів, як вони визначені п.п.1.3, 3.1, 3.2 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 N 376, межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), кожний з яких має номер, що складається з чотирнадцяти символів, які розділяються між собою пунктиром. Відповідно до вказаної Інструкції, до акту прийомки-передачі межових знаків повинен додаватись список межових знаків. Однак додаток до акту від 08.08.2013 р. у вигляді списку межових знаків позивачі суду не надали, та ні в позові, ні в поясненнях не вказали, які саме з межових знаків підлягають відновленню, з зазначенням їх номерів та розташування. Окрім того, не надали позивачі суду і доказів на підтвердження того, що саме [PERSON] порушив їх права. Як вбачається з позову та пояснень представника позивача, висновок про порушення їх права саме цим відповідачем ґрунтується на словах сусіда [PERSON], який мешкає по [ADDRESS]. Згідно з висновком за результатами розгляду звернення гр..[PERSON], постановленого 04.07.2014 р. дільничним інспектором міліції Білоцерківського МВ, при опитуванні [PERSON] останній повідомив, що у сусідньому будинку [ADDRESS] відсутня поштова скринька, тому він отримує квитанції за комунальні послуги на ім'я [PERSON], у зв'язку з чим він зробив висновок про проведення земельних робіт саме ним. Однак, за відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області, станом на 13.10.2014 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрованим не значиться. У зв'язку з цим суд вважає твердження позивачів про те, що саме [PERSON] порушив їх права, припущенням, яке, згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказом у справі не є. На підставі наведених норм та встановлених обставин суд вважає, що позивачі не довели свої вимоги, а тому у задоволенні позову відмовляє.

Outcome: dismissed