Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

13.03.2019 року представник позивача Гаврилов Є.Ю., який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким стягнути з відповідачки на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором №6181215699 від 05 липня 2016 року в розмірі 93 808,61 грн. та понесені судові витрати, мотивуючи тим, що 05.07.2016 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень" був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитні кошти. 30 липня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передала ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, в тому числі й за вище зазначеним договором. Відповідно до Реєстру Боржників - Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідачки в розмірі 93 808,61 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 38 120,00 грн., заборгованості за відсотками в розмірі 7,88 грн., заборгованості за платою за управління кредитом в розмірі 37 692,03 грн., заборгованості за пенею в розмірі 17 988,70 грн. Відповідно до п.6.2.3. Договору відступлення права вимоги, Права Вимоги переходять до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з моменту підписання сторонами цього Договору, після чого ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованості. При цьому виконання ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» умов, що визначені цим пунктом, є необхідною та достатньою підставою для оформлення відступлення Права Вимоги. Додаткового оформлення відступлення Права Вимоги, у цих випадках не вимагається. Згідно п.3.1. Договору відступлення права вимоги, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» гарантує, що йому належить Право Вимоги за Портфелем Заборгованості до Боржників, зазначених у Реєстрі Боржників. На виконання п.6.6. Договору відступлення права вимоги, згідно вимог ст.ст. 512-514,516 Цивільного кодексу України, на адресу Відповідача зазначену в Кредитному договорі, простою кореспонденцією через відділення УКРПОШТИ від імені ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» надіслано повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно з умовами Кредитного договору Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором. Банк зобов`язання перед відповідачкою виконав у повному обсязі. У порушення норм закону та умов договору відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, а саме припинила повертати наданий їй Кредит у встановлені договором строки, у зв`язку з чим [PERSON] має заборгованість - в розмірі 93 808,61 грн., а тому саме цю суму просить стягнути з відповідачки та витрати по сплаті судового збору, що і стало підставою для звернення до суду. 15.05.2019 року представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] , який діє на підставі довіреності (а.с.51), надав до суду відзив, в якому просить суд застосувати спеціальний строк позовної давності щодо пені, а в частині стягнення суми у розмірі 37 692,03 грн. - суми заборгованості за платою за управління кредитом - відмовити. Свій відзив обґрунтовує тим, що позивачем розраховано пеню за весь період з моменту отримання позичальником кредитних коштів і до моменту звернення з позовом до суду, що не відповідає чинному законодавству. Позивачем не надано належних доказів того, що заява позичальника про приєднання до Умов отримання кредитів та інших послуг містить домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності, а Умови отримання кредитів та інших послуг, якими установлено позовну давність тривалістю в 10 років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, оскільки вони не містять підпису позичальника. Щодо стягнення плати за управління кредитом, то ця складова не значиться в заяві на отримання кредиту № 618121599 від 05.07.2016 року, вважає що ці положення договору несправедливі, так як вони містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту (а.с.46-50). 30.05.2019 року представник позивача Гаврилов Є.Ю. надав відповідь на відзив, в який зазначив, що відповідно до п.2 кредитного договору, одним із видів зобов`язань за кредитом є сплата щомісячних процентів у розмірі 3,99 % від суми кредиту, яка помилково названа платою за управління кредитом. Відповідачка при наданні їй кредитних коштів, розуміла яку саме суму загальної кредитної заборгованості вона мала сплатити для погашення кредиту і погоджувалася із нею, про що свідчать її особисті підписи на кожній сторінці кредитного договору. Щодо позовної давності, стверджує, що договором встановлена позовна давність у десять років, та підпис відповідачки на відповідній заяві підтверджує її згоду на застосування саме такого строку позовної давності, який зазначено в п.7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР». Окрім цього зазначає що пеня за договором нараховувалася первісним кредитором до 05.07.2018 року, а позивач звернувся з позовом до суду в березні 2019 року. Представник позивача просить суд врахувати той факт, що відповідачка після укладення Кредитного договору № 6181215699 від 05.07.2016 року не здійснила жодного платежу в рахунок погашення кредитної заборгованості ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача. Відповідач надалі продовжує ухилятися від виконання взятих на себе зобов`язань, порушуючи при цьому умови Кредитного договору та законодавство України в цілому (а.с.55-57). В той самий день, 30.05.2019 року представник [PERSON] - [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в який просить суд застосувати спеціальний строк позовної давності щодо пені; умови встановленні у заяві на отримання кредиту № 6181215699 від 05.07.2016 року місячних відсотків у розмірі 3,99 %, на підставі яких нараховано суму у розмірі 37 692,03 грн., що майже дорівнює отриманому кредиту - визнати незаконними та просить в цієї частині позову відмовити. В позовній заяві зазначає, що до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік. Звертає увагу, що кредитний договір укладається в письмовій формі, тому документи повинні містити вказівку на волевиявлення сторін правочину та підписані нею, що не міститься в матеріалах кредитної справи. Таким чином, кредитний договір може складатися із заяв, умов та правил, які в сукупності визначають його істотні умови, однак в такому випадку ці заяви, умови та правила мають бути підписані стороною правочину, що і свідчитиме про її волевиявлення та згоду. Щодо стягнення суми заборгованості по платі за управління кредитом (місячні проценти), він вважає ці умови договору несправедливими, так як вони діють всупереч принципу добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (а.с.66-70). Ухвалою суду від 25.07.2019 року зустрічну позовну заяву прийнято до провадження та вирішено розглядати позовні вимоги разом з первісним позовом. 20.08.2019 року від представника ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Гаврилова Є.Ю. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому він просить відмовити [PERSON] у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не є стороною оскаржуваного Кредитного договору і не може бути відповідачем за зустрічною позовною заявою. А також зазначає, що кредитний договір укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] за своєю формою і змістом відповідають вимогам діючого цивільного законодавства. Умова кредитного договору щодо встановлення щомісячних процентів в розмірі 3,99 % від початкової суми кредиту не суперечить ні вимогам ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», ні затвердженому сторонами Графіку платежів, згідно з яким боржник повинен сплачувати щомісяця однакову суму, оскільки у Договорі щомісячна плата за кредитом встановлена не за формулою зі змінними величинами, а чітко визначеною фіксованою сумою. [PERSON] будучи вільною в укладенні кредитного договору, у виборі контрагента та визначенні умов вище зазначеного кредитного договору, погодилася з умовами кредитного договору та додатками до нього. Також у своєму відзиві знову звертає увагу суду на обґрунтованість щодо строку позовної давності до застосування пені, яку зазначав у відповіді на відзив від 30.05.2019 року. Представник позивача за первісним позовом Гаврилов Є.Ю. , який діє на підставі довіреності, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні (а.с.102-103). Представник відповідачки по первісному позову, а по зустрічному - позивачки [PERSON] - [PERSON] , який діє на підставі довіреності (а.с.51) до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги за первісним позовом не визнав, підтримав відзив(а.с.46-50). Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою підтримав та просив їх задовольнити (а.с.66-70). Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України). Щодо письмової форми договору та плати за управління кредитом: Судом встановлено, що 05 липня 2016 року [PERSON] звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр Фінансових рішень" з заявою № 6181215699 на отримання кредиту в сумі 38 120,00 грн., який складається з 30 000,00 грн. - основний кредит, 650,00 грн. - страховий платіж, 7 020,00 - оплата страхового платежу за договором страхування, строком на 36 місяців, зі сплатою початкового проценту 1,50 (450,00 грн.), щомісячних процентів 3,99 (згідно з графіком платежів), річних процентів 0,01 ( згідно з графіком платежів), щоденної пені 0,3 % (від загальної суми прострочення), ця заява власноруч підписана [PERSON] , що не оскаржується сторонами (а.с.6). Окрім цього [PERSON] було надано заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг, яка також нею підписана, в ній відповідачка зазначає, що ознайомившись з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» засвідчує своє волевиявлення на приєднання до зазначених умов (а.с.5). Також відповідачка була ознайомлена під підпис з графіком платежів, відповідно до якого загальний щомісячний платіж становить 2 580,05 грн., починаючи з 05.08.2016 року та останній платіж необхідно сплатити 05.07.2019 року в сумі 2 579,94 грн., всього загальна сума сплати за кредитом становить 92 881,69 грн. (а.с.7). Відповідно до частин першої, другої ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно із частиною першою ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Як вбачається з платіжного доручення № 186095615 від 06 липня 2016 року ТОВ «ФК «ЦФР» перерахувало на рахунок [PERSON] суму кредиту 30 000,00 грн., тому умови договору були виконанні кредитодавцем. Судом було встановлено, що [PERSON] була ознайомлена зі всіма умовами договору, в тому числі з сумою процентної ставки, яку необхідно сплачувати щомісячно за користування кредитом, погодилася з цією сумою, що склала 1 520,99 грн. щомісячно, про що проставила свій підпис на графіку платежів (а.с.7), тобто запропоновані умови надання кредиту її цілком влаштували та, проставивши підпис на усіх наданих їй бланках, підтвердила своє волевиявлення та згоду на отримання кредиту на умовах запропонованих фінансовою установою. Тому посилання представника відповідача за первісним позовом [PERSON] , про те, що відповідачка не підписувала «Умови, Правила і Тарифи» та не було дотримано письмову форму кредитного договору, а також те, що нарахування плати за управління кредитом (яка фактично є відсотками за користування кредитними коштами, як було встановлено судом) є несправедливими умовами в договорі не знайшли свого підтвердження. Щодо стягнення суми пені: Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов`язання за кредитним договором № 6181215699 від 05 липня 2016 року належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості за договором № 6181215699 від 05.07.2016 року, її заборгованість складає 93 808,61 грн., з яких: 38 120,00 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 7,88 грн. - заборгованість за річними відсотками; 37 692,03 грн. - заборгованість за щомісячними відсотками (так звана плата за управління кредитом), 17 988,7 грн. - заборгованість за пенею (а.с.14), тобто відповідачка [PERSON] не здійснила жодного платежу для погашення отриманих кредитних коштів та плати за його користування. Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Умовами кредитного договору, а саме пунктом 4 передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів, внаслідок чого нарахування банком пені відбувається в розмірі 0,3 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, ця ставка також міститься у п.2 заяви [PERSON] на отримання кредиту (а.с.11-12, 6). Відповідно до ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Строк позовної давності в один рік підлягає застосуванню щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) за своїм характером є додатковими (похідними) вимогами щодо певного основного зобов`язання. Додатковими вимогами є вимоги, що забезпечують або обумовлюють виконання основного зобов`язання, які встановлені законом або договором. У випадку, якщо неустойкою (штрафом, пенею) забезпечується виконання зобов`язання, на яке розповсюджується загальна позовна давність, право на таке стягнення втрачається лише зі спливом строку позовної давності щодо основної вимоги. Таким чином, скорочена позовна давність стосовно неустойки (штрафу, пені) фактично означає можливість стягнення неустойки (штрафу, пені) за один рік, за умови, якщо не сплив строк позовної давності щодо основної вимоги. З матеріалів справи вбачається, що договір був укладений 05.07.2016 року на строк 36 місяців, тобто зі строком дії до 05.07.2019 року. З позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 13.03.2019 року. Представником відповідача за первісним позовом - [PERSON] у відзиві на позовну заяву порушувалось питання про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення пені, тому суд вважає за можливим застосувати строки позовної давності, щодо стягнення пені. Твердження представника позивача за первісним позовом, що відповідно до п.7.2 Умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» від 30.03.2015 року, до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років, не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи. Таким чином, відповідно до ст. 258 ЦК України, згідно з якими, до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік, сума заборгованості за пенею підлягає зменшенню з 17 988,70 до 1 253,22 грн. Щодо стягнення за договором відступлення: 30 липня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення права вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» передає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами вказаними у Реєстрі Боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками. Згідно п.1.2. Договору відступлення права вимоги, внаслідок передачі Портфеля Заборгованості за цим Договором, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заміняє ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» у Кредитних Договорах, що входять до Портфеля Заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» за цими Кредитними Договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за Кредитними договорами. Відповідно до Реєстру Боржників - Додатку №1 до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набув права грошової вимоги до відповідача в розмірі 93 808,61 грн., яка складається з заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 38 120,00 грн., заборгованості за річними відсотками в розмірі 7,88 грн., заборгованості за щомісячними відсотками (платою за управління кредитом) в розмірі 37 692,03 грн., заборгованості за пенею в розмірі 17 988,70 грн., яка була зменшена судом до 1 253,22 грн. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 526,527,530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Тому, у зв`язку з порушенням майнових прав позивача за первісним позовом внаслідок неповернення кредиту відповідачем, позовні вимоги про стягнення тіла кредиту, заборгованості по відсоткам та пені з відповідача є обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню, а саме 38 120,00 грн. + 7,88 грн. + 37 692,03 грн. + 1 253,22грн. = 77 073,12 грн. Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача за первісним позовом понесені останнім судові витрати, а саме з врахування задоволених вимог 77 073,12 х 1 921 : 93 808,61 грн. = 1 578,30 грн. Щодо зустрічних позовних вимог: Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Як вбачається з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним, є насамперед сторони правочину. Сторонами вчиненого 05.07.2016 року правочину (кредитного договору № 6181215699) є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" (первісний кредитор) та позивач за зустрічним позовом [PERSON] (боржник). Відповідач за зустрічним позовом ТОВ "Фінансова компанія" Європейська агенція з повернення боргів" не є стороною цього правочину. Вказане товариство є новим кредитором у зобов`язанні внаслідок укладення 30.07.2018 року договору відступлення права вимоги № 20180730 з первісним кредитором Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень». Відповідно до ч. 2 ст. 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] , а також її представник [PERSON] до закінчення підготовчого провадження в справі не клопотали про заміну первісного відповідача за зустрічним позовом належним відповідачем. Викладене дає підстави для висновків, що зустрічний позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial