Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із вимогами до відповідача [PERSON] і просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та завдає шкоду діловій репутації [PERSON], інформацію щодо нього, яка [INFO] о [INFO] була поширена [PERSON] у його публікації на своїй персональній сторінці в соціальній мережі "Фейсбук": "Бачив учора [PERSON] і спитав його, навіщо він взяв собі радником колишнього міністра екології [PERSON], звільненого парламентом за корупцію? Сам [PERSON] повідомив про це кілька днів тому. [PERSON] заявив, що це брехня. [PERSON] - паталогічний брехун. То бреше, що не літав літаком олігарха [PERSON] [PERSON]-[PERSON] . То бреше, що [PERSON] запросив його радником. Вимагаю від генпрокурора [PERSON] притягнути [PERSON] до кримінальної відповідальності за корупцію". Позивач також просить зобов'язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію про [PERSON], яка [INFO] була поширена ним у публікації на своїй персональній сторінці в соціальній мережі "Фейсбук" шляхом публікації ним в день набрання рішенням законної сили резолютивної частини рішення суду зі вказанням, що «[INFO] в моїй публікації від [INFO] мною, [PERSON], була поширена недостовірна інформація про колишнього Міністра екології та природних ресурсів [PERSON], яка принижує його честь та гідність, та завдає шкоди діловій репутації, а тому заявляю, що: 1) [PERSON] не повідомляв про своє призначення позаштатним радником голови Одеської ОДА [PERSON]. 2) [PERSON] не брехав про те, що [PERSON] запросив його працювати радником у майбутньому", та не видаляти вказану публікацію. Окрім цього позивач просить стягнути з [PERSON] в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди грошові кошти в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень шляхом зарахування всієї суми відшкодування моральної шкоди на розрахунковий рахунок Міністерства оборони України № 31257304218611 (медичне забезпечення). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем була розповсюджена невизначеному колу осіб інформація яка не відповідає дійсності . Вказана інформація є негативною, порушує особисті немайнові права позивача, ганьбить його честь, гідність , а також завдає шкоди його діловій репутації, та завдала моральних страждань. Зокрема [PERSON] вказує на те, що поширена відповідачем [PERSON] недостовірна інформація порушує права позивача на повагу до честі, гідності та на недоторканість ділової репутації, оскільки відповідач стверджує, що: 1.Позивач- патологічний брехун; 2. Позивач збрехав, що [PERSON] запросив його радником. Вказані твердження порушують особисті немайнові права позивача, що виражається у негативному упередженому ставленні до нього з боку осіб, які прочитали повідомлення відповідача із вказаними твердженнями на його сторінці в мережі «Фейсбук» та в публікаціях ЗМІ цього повідомлення. Під час судового розгляду представник позивача [PERSON] підтримала вказані вимоги, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що викладена відповідачем інформації є оціночними судженнями, поширена відповідачем з огляду на ту інформацію яка вже була наявна в ЗМІ. Так, представник відповідача просив взяти до уваги наступне: у діях [PERSON] відсутня протиправна поведінка, оскільки він, як свідомий громадянин та народний депутат України, з дотриманням вимог чинного законодавства України, повідомив суспільство про обставини, які можуть свідчити про введення громадськості в оману, а також надав їм власну суб'єктивну критичну оцінку у вигляді оціночних суджень; за відсутності протиправної поведінки [PERSON] є неможливим завдання моральної шкоди (втрат немайнового характеру) позивачу; відсутність протиправної поведінки та моральної шкоди виключає наявність причинно- наслідкового зв'язку між діями та наслідками; крім того, вини [PERSON] у тому, що [PERSON], будучи політиком та громадським діячем, на власній сторінці у соціальній мережі «Facebook» поширив недостовірну інформацію, яка стала предметом суспільного обговорення у засобах масової інформації, немає. Також звертав увагу суду на тому, що позивачем взагалі жодним чином не доведено належними та допустимими доказами наявність понесених ним витрат немайнового характеру саме через [PERSON] та не надано жодного обґрунтування і доказу щодо заподіяння моральної шкоди саме на суму в розмірі 10 тис. (десять тисяч) грн. Суд вислухавши пояснення представника позивача [PERSON] та представника відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного висновку. Встановлено, що [INFO] о [INFO] була поширена [PERSON] у його публікації на своїй персональній сторінці в соціальній мережі "Фейсбук": "Бачив учора [PERSON] і спитав його, навіщо він взяв собі радником колишнього міністра екології [PERSON], звільненого парламентом за корупцію? Сам [PERSON] повідомив про це кілька днів тому. [PERSON] заявив, що це брехня. [PERSON] - паталогічний брехун. То бреше, що не літав літаком олігарха [PERSON] [PERSON]-[PERSON] . То бреше, що [PERSON] запросив його радником. Вимагаю від генпрокурора [PERSON] притягнути [PERSON] до кримінальної відповідальності за корупцію". Згідно ст. 275 ЦК України кожній фізичній особі надано право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. За приписами частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право вимагати спростування цієї інформації. Згідно ст. 200 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що мали або мають місце в суспільстві, державі та навколишньому середовищі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, у якій стверджується про порушення особою норм чинного законодавства, учинення будь-яких інших протиправних дій і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до ділової репутації. Відповідно до п. 15 пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі. Відповідно до п.19 цієї ж постанови «Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" ( 2657-12 ) оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК ( 435-15 ) не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції ( 475/97-ВР ). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні ( п.41) по справі «Сірик проти України» від 30.06.2011 відзначив, що « …Суд у кількох справах зазначав, що може виникнути необхідність захисту державних службовців від агресивних, образливих і дискредитуючих нападів, які розраховані на те, щоб чинити на них вплив при виконанні ними своїх обов'язків і підірвати довіру громадськості до них і до посади, яку вони обіймають (див. рішення у справі «Яновскі проти Польщі» (Janowski v. Poland) [ВП], заява № 25716/94, п. 33, ECHR 1999-I). Ступінь захисту, який може вважатися необхідним, залежить від конкретних обставин справи.» Відповідно до частин шостої і сьомої статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка її поширила. Відповідно до п. 25 постанови Пленуму ВСУ №1 спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другої даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даною нормою також встановлено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Оцінюючи поширену відповідачем інформацію на її відповідність фактичним даним чи оціночним судженням, слід зважити на те, що частина з неї містить фактичні обставини, однак які за своїм змістом не відноситься до негативної інформації , інша частина є оціночним судженням оскільки викладена у формі сатири. Виходячи із позовних вимог позивача результатом яких є встановлення того , що "позивач не повідомляв про своє призначення позаштатним радником голови Одеської ОДА [PERSON]", а також те, що "він не брехав, про те, що [PERSON] запросив його працювати радником у майбутньому" слід зазначити про те, що наведену відповідачем інформацію слід віднести до переконання останнього, сформованого за результатом оприлюдненої інформації щодо цієї події як самим позивачем так і іншими особами. З огляду на встановлене слід зазначити про відсутність переконливих доводів та підстав для спростування викладеної відповідачем інформації, враховуючи і ту обставину, що позивачем не було доведено завдання буд-яких негативних наслідків поширенням вказаної інформації. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed