Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

Позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], в якому просили позбавити відповідача права користування квартирою за адресою: [ADDRESS], власниками якої вони є. В обгрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житло від 20.04.1994 року їм належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON]. разом з [PERSON] зареєстрована у квартирі, але більше 2 років відповідач за місцем реєстрації не проживає, добровільно знятися з реєстрації відмовляється. Позивачі просять суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з"явилися, подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили розглянути справу за їх відсутності. Не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] до суду не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. Заяв про відкладання розгляду справи від неї не надходило. З письмової згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: позивачі є власниками квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житло від 20 квітня 1994 року. Згідно довідки депутата Красноградської міської ради від 07 листопада 2017 року, відповідач [PERSON] зареєстрована в [INFO], але з 2015 року не проживає за місцем реєстрації. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член власника сім"ї втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В правових позиціях, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від.12.04.1985 року з наступними змінами "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або членів його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, обовязковою умовою\~ \~ для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є її відсутність в житловому приміщенні\~ \~ протягом року без поважних причин . Із змісту позову вбачається, що [PERSON] не проживає в спірній квартирі більше 2 років з власної волі, її речі за місцем проживання відсутні, а позов пред'явлено до суду у листопада 2017 року. Відповідач не проживає у квартирі позивачів більше року з власної волі, а своєю реєстрацією у квартирі порушує права позивачів, як власників, на користування та розпорядження майном, захист, якого передбачений ст. 391 ЦК України. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] стосовно визнання [PERSON] особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, є обгрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved