Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

22.05.2018 року головний лікар Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить винести рішення про госпіталізацію [PERSON], [INFO], у КЗ "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР у примусовому порядку. В заяві заявник зазначив, що [PERSON], [INFO], недієздатна та призначено опікуном мати [PERSON].М., 02.04..[INFO] за рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.06.2008 року. [PERSON] страждає на тяжку вроджену розумову відсталість у ступені вираженої імбецильності з вираженим психопатоподібним синдромом, являється інвалідом ІІ групи дитинства безстроково, неодноразово проходила стаціонарне лікування в КЗ "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР. Теперішня госпіталізація повязана з погіршенням психічного стану: стала дратівливою, агресивною до оточуючих, псує речі вдома, виявляє аутагресію бє себе, царапає, голосно кричить, виє, не спить вночі, відмовляється від прийому ліків. В судовому засіданні представник заявника підтримала вимоги заяви та надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам. Лікар-психіатр пояснила, що психічний стан [PERSON] загострений, вона на тяжку вроджену розумову відсталість у ступені вираженої імбецильності з вираженим психопатоподібним синдромом, являється інвалідом ІІ групи дитинства безстроково. У звязку з неможливістю самостійно забезпечити свою життєдіяльність, потребує лікування в умовах психічного стаціонару. Заінтересована особа опікун [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти госпіталізації до лікарні. Прокурор у судовому засіданні підтримала заяву як обґрунтовану, не заперечувала проти її задоволення. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 339 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до вимог ч.1 ст.340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до ч.2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно ч.3 ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. З матеріалів справи та оглянутої в судовому засіданні медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.06.2008 року [PERSON], [INFO], визнано недієздатною. Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22.02.2013 року встановлено опіку над [PERSON], [INFO], призначено її опікуном матір [PERSON], [INFO] Згідно заяви від 19.05.2018 року [PERSON] просить прийняти свою доньку [PERSON] на лікування. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради №2060 від 22.05.2018 року [PERSON] страждає на тяжку вроджену розумову відсталість у ступені вираженої імбецильності з вираженим психопатоподібним синдромом, являється інвалідом ІІ групи дитинства безстроково. [PERSON] потребує лікування у стаціонарних умовах Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради у примусовому порядку. Суд вважає, що самі по собі факти емоційної нестабільності,\~у звязку\~з тим,\~що [PERSON] стала дратівливою, агресивною до оточуючих, псує речі вдома, виявляє аутагресію бє себе, царапає, голосно кричить, виє, не спить вночі, відмовляється від прийому ліків, не можуть слугувати беззаперечною підставою того, що особа потребує госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку. Проте висновок лікарів-психіатрів містить певні посилання, які дають підстави\~вважати, що\~у [PERSON] наявний розлад психічного стану і стан її здоровя вимагає невідкладної стаціонарної психіатричної допомоги у примусовому порядку. Крім того, в сенсі позиції Високого Європейського Суду, висловленої у справі «Ракевич проти Росії» № 58973/00 від 28.10.2003 року, відносно того, що захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації, і захворювання повинно продовжуватись протягом періоду госпіталізації, - суд приходить до висновку, що комісією лікарів-психіатрів Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР, було встановлено у [PERSON] такий вид тяжкого психічного розладу здоровя, який свідчить про те, що вона вчиняє дії, що являють безпосередню небезпеку для неї, також хворий не здатна забезпечити свою життєдіяльність. За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. Зазначене є підставою для надання [PERSON] психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Outcome: approved