Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача. Позивач [PERSON] звернувся до суду шляхом пред`явлення позовної заяви, в якій просив поновити строк прийняття спадщини після померлого [PERSON] , який помер [INFO] та визнати за ним право власності на земельну ділянку з садовим будинком [ADDRESS] після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обгрунтування позовної заяви зазначив, що [PERSON] є власником приватної земельної ділянки з садовим будинком [ADDRESS] на підставі рішення Виконкому Русько-Тишківської сільської ради №20/34 від 13 квітня 1993 року. [INFO] [PERSON] помер, після чого смерті залишилась спадщина у вигляді вказаного майна. В березні 2019 року позивач дізнався про наявність заповіту від 18 вересня 2006 року, яким померлий заповідав позивачу вищевказане майно. Оскільки позивач не знав про наявність заповіту, із заявою про прийняття спадщини він звернувся лише в березні 2019. Постановою Сьоиої Харківської державної нотаріальної контори від 16 вересня 2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки відсутня її державна реєстрація. За час свого життя померлий [PERSON] не встигнув здійснити таку реєстрацію та виготовити на своє ім`я державний акт на право власності на земельну ділянку. Аргументи учасників справи. Сільський голова Циркунівської сільської ради Харківського району Харківської області Сікаленко М. у своєму відзиві на позов зазначив, що питання з приводу позовних вимог залишає на розсуд суду. Рух справи. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року цивільну справу передано за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 березня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлений строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали суду. У встановлені судом строки позивач усунув недоліки, надавши до суду 07 квітня 2020 року відповідну заяву. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 квітня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 вересня 2020 року клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів задоволено. З Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори витребувані відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,чи маються відомості щодо складання заповітів від його імені та чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього, а також витребувана копія спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2020 року з Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори витребувані відомості про те, чи подавалися ким-небудь заяви про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] ,чи маються відомості щодо складання заповітів від його імені та чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього та копія спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 березня 2021 року у справі замінено первісного відповідача Русько-Тишківську сільську раду Харківського району Харківської області її правонаступником Циркунівською сільською радою Харківського району Харківської області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 квітня 2021 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, суду надана заява за підписом Циркунівського сільського голови Сікаленка М. про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Рішенням Виконавчого комітету Руськотишківської сільської ради народних депутатів Харківського району Харківської області №20/94 від 13 квітня 1993 року [PERSON] надано в приватну власність земельну ділянку з фонду земель Руськотишківської сільської ради площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] ; дозволено будівництво садового будинку по типовому проекту на одну житлову кімнату житловою площею 16,59 кв.м., господарчого сараю, гаражу, літньої кухні, льоху, дворової уборної, літнього душу по [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] отримати необхідну документацію та з дня одержання завірити нотаріально договір на право забудови та закінчити будівництво за п`ять років. Згідно акту від 22 жовтня 1993 року, складеного інженером господарського проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро Харківського району, садова ділянка загальною площею 1200 кв.м. по [ADDRESS] виділена в натурі [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24 листопада 2012 року. Згідно заповіту від 18 вересня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Компанієць О.Ю. за реєстровим №3490, [PERSON] на випадок його смерті заповідав [PERSON] належний на праві приватної власності садовий будинок з відповідною земельною ділянкою [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Сьомої Харківської державної нотаріальної контори Теленкова І.В. в№571/02-31 від 16 березня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на садовий будинок з відповідною земельною ділянкою [ADDRESS] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вказане майно. Як вбачається зі змісту технічного паспорта на садовий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого станом на 30 жовтня 2019 року, на вказаній земельній ділянці знаходиться: садовий будинок літ. «А-1», веранда літ. «а2», погріб літ. «а3», сарай «Б1», колонка №1, рік спорудження 1993-1995. Завідувач Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Верещака Галина листом №2231/02-14 від 24 листопада 2020 року повідомила про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] заведена у Четвертій Харківській міській державній нотаріальній конторі (колишня Сьома ХДНК). Як вбачається зі змісту довідки Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори №286/01-16 від 27 січня 2021 року, після смерті [PERSON] до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини про відмову від її прийняття ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась, свідоцтво про право на спадщину нікому не видавалось. Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У статті 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1225 ЦК України визначає, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. При цьому варто зауважити, що відмінностей між порядком спадкування прав, пов`язаних з землею, та будь-яких інших прав майже немає. Водночас, якщо за загальним правилом спадкоємці наділені правом на одержання свідоцтва про право на спадщину, то стосовно земельних ділянок та похідних речових прав, щодо яких здійснюється державна реєстрація, встановлюється зобов`язання звернутися до нотаріуса, а в сільських населених пунктах до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст. 1297 ЦК України). У відповідності до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом ст. 1296 Цивільного кодексу України оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину. Зі змісту наданих позивачем документів вбачається, що [PERSON] рішенням Виконавчого комітету Руськотишківської сільської ради народних депутатів Харківського району Харківської області №20/94 від 13 квітня 1993 року надано в приватну власність земельну ділянку з фонду земель Руськотишківської сільської ради площею 1000 кв.м. по [ADDRESS] ; дозволено будівництво садового будинку по типовому проекту на одну житлову кімнату житловою площею 16,59 кв.м., господарчого сараю, гаражу, літньої кухні, льоху, дворової уборної, літнього душу по [ADDRESS] та зобов`язано [PERSON] отримати необхідну документацію та з дня одержання завірити нотаріально договір на право забудови та закінчити будівництво за п`ять років. Згідно акту від 22 жовтня 1993 року, складеного інженером господарського проектно-виробничого архітектурно-планувального бюро Харківського району, садова ділянка загальною площею 1200 кв.м. по [ADDRESS] виділена в натурі [PERSON] . Згідно ч.1 ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на час надання [PERSON] в приватну власність вищевказаної земельної ділянки, Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. За змістом ст. 23 вказаного Кодексу, право власності або право користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України 2002 року(станом на дату його прийняття 25 жовтня 2001 року), право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. На день смерті [PERSON] діяв Земельний кодекс України в редакції закону від 07 листопада 2012 року, стаття 125 якого передбачала, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей щодо отримання [PERSON] правовстановлюючого документа на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] як того вимагало діюче на той час законодавство, а також відомостей щодо державної реєстрації права власності. Рішенням Виконавчого комітету Руськотишківської сільської ради народних депутатів Харківського району Харківської області №20/94 від 13 квітня 1993 року [PERSON] був встановлений строк на отримання необхідної документації, оформлення договору забудови, однак останній свої зобов`язання не виконав у встановлений строк (до 13 квітня 2008 року). У Перехідних положеннях Земельного Кодексу України визначено, у разі коли спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно до ст. 125 Земельного кодексу України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено у завершені процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Однак, матеріали справи не містять і відомостей щодо початку [PERSON] процесу приватизації спірної земельної ділянки та взагалі здійснення будь-яких дій, направлених на її оформлення у відповідності до діючого законодавства. Позивач із вимогами щодо визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця також не звертається.ж Як встановлено в ході судового розгляду, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, що мотивовано нотаріусом відсутністю документа про право власності на нерухоме майно. Закон України «Про нотаріат» встановлює, що під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовуються відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них. Також нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково перевіряє відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру, Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (ст. 46?1 Закону). Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. №296/5, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності померлого на таке майно. Враховуючи відсутність правовстановлюючого документу на спірну земельну ділянку та відсутність будь-яких відомостей щодо початку [PERSON] процесу приватизації спірної земельної ділянки та здійснення будь-яких дій, направлених на її оформлення у відповідності до діючого законодавства, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на земельну ділянку за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Умовою переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. У пункті 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, міститься перелік об`єктів (будівельних робіт), які не належать до самочинного будівництва. Зокрема, зазначено, що до самочинного будівництва не належать індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Зі змісту наданих позивачем документів, зокрема з технічного паспорту на спірний садовий будинок вбачається, що роком спорудження садового будинку та інших будівель, розташованих на спірній земельній ділянці є 1993-1995 роки. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією права власності на збудовані об`єкти нерухомого майна, нерозривно пов`язані з законодавством у сфері містобудування, а саме із Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Так, відповідно до норм вказаного Закону, обов`язковою умовою створення об`єкта містобудування як об`єкта цивільно-правових відносин, щодо якого можуть виникати речові права, є прийняття такого об`єкта в експлуатацію. Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" набрав чинності з 12 березня 2011 року. У пункті 9 Розділу V "Прикінцеві положення" цього Закону передбачений певний строк для проходження процедури прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, збудованих без дозволу на виконання будівельних робіт, за результатами їх технічного обстеження. Зокрема, до таких об`єктів було віднесено індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період з 05 серпня 1992 року до 12 березня 2011 року. Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з частиною третьою статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на ново строєне нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а і об`єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Згідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку. Такий же висновок зроблено у п 7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у спорах про спадкування». Як роз`яснено у п.7, п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч.1 ст. 376 ЦК), то до спадкоємців переходить право власності лише на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК). Згідно ч.3 ст. 375 ЦК України, право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 р. вказано, що вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Судом встановлено,\~що будівництво\~спірного садового\~будинку було\~здійснено після\~05\~серпня 1992\~року на\~земельній ділянці,\~право власності\~на яку\~не виникло\~у забудовника,\~вказаний садовий\~будинок не\~прийнятий в\~експлуатацію,\~не містять\~матеріали справи\~і відомості\~щодо здійснення\~померлим будь-яких\~заходів щодо\~узаконення вказаного\~будинку,\~а тому\~підстав для\~визнання права\~власності на\~садовий будинок,\~який по\~суті є\~самочинно \~збудованим будинком,\~ за\~позивачем після\~смерті [PERSON] \~в порядку\~спадкування за\~заповітом суд\~не вбачає.\~З вимогами\~щодо визнання\~права власності\~на будівельні\~матеріали,\~обладнання тощо, які\~були використані\~в процесі\~цього будівництва, з наданням відповідних доказів щодо належності їх спадкодавцю, позивачем не заявлено. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно зі 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У частині першій статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З приводу позовних вимог позивача про поновлення строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Відповідно до ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 1-2\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. До прав, що підлягають цивільно-правовому захисту, відносяться всі майнові та особисті немайнові права, належні суб`єктам цивільного права, що входять до змісту їх правоздатності. Хоча ЦК України не містить формулювання поняття охоронюваного законом інтересу, але зі змісту закону вбачається, що захисту підлягає лише той інтерес, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, при цьому такий інтерес обов`язково має бути майновим чи особистим немайновим. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. \~ \~ \~ \~Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Виходячи зі змісту зазначених правових норм, саме позивач\~визначає предмет\~та підстави\~позову,\~суд позбавлений\~права самостійно\~змінювати їх.Невідповідність обраного позивачем способу його захисту є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. У даному випадку позивач просить захистити його права шляхом поновлення строку прийняття спадщини після померлого [PERSON] , однак такий спосіб захисту не передбачений вимогами чинного законодавства. Також такий спосіб, виходячи зі змісту його формулювання та обґрунтованості, не є тотожним способу щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Виходячи з наведеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Щодо судовий витрат Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати суд залишає за рахунок позивача. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed