Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, оскільки остання в добровільному порядку не виконує взяті на себе зобовязання. У судовому засіданні представник заявника позов підтримала та просила його задовольнити з названих у ньому підстав. Представник відповідача позов не визнала та вказала, що її довіритель, тобто відповідач, кредитних коштів фактично не отримувала і матеріали справи, на її думку, не містять жодних доказів на підтвердження такого факту. Разом з тим, той факт, що відповідачем було укладено з позивачем кредитний договір не заперечувала. Дослідив матеріали справи судом встановлені наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини. 11 червня 2008 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є позивач (а.с.57), та [PERSON] укладено кредитний договір № ML-010/251/2008 (а.с.18-21), згідно умов якого, серед іншого, Банк зобовязувався надати відповідачу кредит у розмірі 74\~000,00 доларів США зі строком користування до 12 червня 2023 року з встановленою плаваючою процентною ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 5,49% річних, а FIDR процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в Банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. 18 червня 2008 року відповідача було під підпис ознайомлено з Умовами кредитування по програмі "Кредит на відновлення капіталу (споживчі цілі)" (а.с.16-17 Видача кредитних коштів, згідно умов даного договору, відбувалась у чотири транші на підставі кредитних заявок позичальника, а саме: 18 червня 2008 року на суму 10\~000 доларів США (а.с.22); 23 липня 2008 року на суму 10\~000 доларів США (а.с.23); 21 серпня 2008 року на суму 24\~000 доларів США (а.с.24); 22 вересня 2008 року на суму 3\~000 доларів США (а.с.25). Зазначені заявки у кожному випадку були засвідчені підписом позичальника [PERSON] Згідно п. 2 ч. 1 укладеного між сторонами кредитного договору було узгоджено та визначено, що поточним рахунком позичальника є рахунок за № 2620100181840. Зазначений номер рахунку також фігурував і у вищевказаних кредитних заявках, як рахунок на який мало здійснюватись перерахування кредитних коштів. У якості підтвердження здійснення даних операцій по перерахуванню кредитних коштів на рахунок відповідача, представником позивача до копії позову додано виписку з особового рахунку за однойменним номером за період з 1 січня 2011 року по 13 серпня 2015 року (а.с.29-43). За розрахунком наданим позивачем (а.с.15) станом на 13 серпня 2015 року така заборгованість з розрахунком у іноземній валюті (доларах США) та у її гривневому еквіваленті, станом на вищевказану дату, складається із: 26\~364,09 долари США (563\~806,40 гривень) заборгованість по кредиту; 1\~805,30 доларів США (38\~607,05 гривень) заборгованість по нарахованих відсотках, а всього 28\~169,39 доларів США (602\~413,45 гривень). Водночас, з вищевказаного розрахунку убачається, що відповідач здійснювала платежі в рахунок погашення кредиту у період з 14 липня 2008 року по 12 грудня 2014 року, однак з 12 січня 2015 року припинила належне виконання зобов'язань у повному (встановленому) обсязі, лише частково сплачуючи по кредиту. 28 серпня 2015 року представником позивачу на адресу відповідача було спрямовано вимогу про дострокове погашення заборгованості у розмірі 28\~169,39 доларів США (а.с.55). Зазначені правовідносини врегульовані та відповідають наступним нормам матеріального права. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України.) Кредитний договір за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на слідуюче. Позивач з метою захисту своїх порушених прав, що знайшли своє відображення у порушенні відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобовязань, звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості, як одним із способів та видів такого захисту. На даний час кредитний договір є діючим, оскільки позичальником не дотримано зобовязань по поверненню грошових коштів. Також, суд встановив, що тривале порушення боргових зобовязань в причинно-наслідковому зв'язку потягнуло за собою появу заборгованості. Факт отримання відповідачем кредиту повністю і обєктивно підтверджується матеріалами справи, а тому, на переконання суду, твердження представника останньої про неотримання таких кредитних коштів є голослівними та надуманими. Отримання коштів відповідачем підтверджується, зокрема, і фактом часткової сплати (погашення платежів) відповідачем по кредиту. Окрім цього, є необгрунтованими твердження предствника [PERSON] і про те, що відповідачу було відкрито поточний, а не кредитний рахунок і вона лише здійснювала операції з внесення/знімання коштів з цього рахунку, адже назване не узгоджується та суперечить наданим позивачем документами. Також, не знайшли свого підтвердження і посилання представника заявника на те, що Банком з її довірителем не укладались додаткові угоди при зміні процентної ставки FIDR, оскільки у відповідності до п. 1.4.1.5.2. укладеного між сторонами кредитного договору, підвищення процентної ставки, за певних умов і обставин, не потребувало укладення будь-якого додаткового договору. Доводи про неправильність нарахування заборгованості по відсоткам, що підлягають до стягнення, на увагу не заслуговують і мало цього, представником відповідача такі розврахунки спростовані не були і власні надані суду також не були. Окрім зазначеного, так як позовні вимоги підлягають до задоволення, на підставі приписів ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати за розгляд даної цивільної справи. Судові витрати складаються з судового збору за позовну вимогу майнового характеру про стягнення заборгованості у розмірі 9\~036,21 гривень. Також, у відповідності до розяснень Верховного Суду України, викладених у абзаці другому пункту 14 Постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на ден ухвалення рішення. Беручи до уваги наведене, в резолютивній частині даного рішення суду має бути зазначено про стягнення заборгованості у валюті кредиту (доларах США) із відображенням еквіваленту у національній валюті України гривні, станом на день ухвалення цього судового акту, тобто 17 лютого 2016 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved