Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

ТОВ "КУРЛАНД" 14.04.2020 року звернулося до Жмеринського міськрайонного суду з цим позовом із вимогами згідно надалі зміненого предмету позову про визнання недійсним договору оренди землі б/н від 18.02.2017 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "ЯТЕК-УКРАЇНА" щодо земельної ділянки, площею 2,323 га, кадастровий номер 0521084000:03:002:0059, розташованої на території Мовчанської сільської ради Жмеринського району Вінницької області, з одночасним припиненням права оренди ТОВ "ЯТЕК-УКРАЇНА" щодо земельної ділянки кадастровий номер 0521084000:03:002:0059, яке зареєстроване державним реєстратором Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області Залокоцькою В.Д. згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 37639474 від 19.10.2017 року. В обгрунтуванні позовних вимог зазначено, що позивач строком на двадцять п`ять років на підставі договору про оренду землі від 18.07.2007 року №12-180 є орендарем земельної ділянки земельної ділянки розміром 2,3230 га, кадастровий номер 0521084000:03:002:0059, що зареєстрований у Державному реєстрі Вінницької регіональної філії "Центр ДЗК" 03.08.2007 року за №040784000185. Вказаний договір є чинним в теперішній час, ніким не оскаржений та не визнаний в судовому порядку недійсним. Проте, 17.07.2019 року позивачу стало відомо, що відповідач [PERSON] у період чинності укладеного договору оренди землі, всупереч вимогам закону уклала новий договір оренди землі з іншою юридичною особою ТОВ "ЯТЕК-УКРАЇНА", щодо тієї самої земельної ділянки. Зазначені дії відповідачів вважає такими, що порушують права позивача (а.с.1-2, 23-24). Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 24.04.2020 року відкрито провадження у цій справі із призначенням її розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Сторонами не подано заперечень щодо вказаного порядку розгляду справи. Відповідачі [PERSON] і ТОВ "ЯТЕК-УКРАЇНА" відзиву на позовну заяву чи інших клопотань до суду не представили. Відтак суд згідно положень ч.5 ст.279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, дослідивши надані письмові докази, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до копії договору оренди земельної ділянки від 18.07.2007 року №12-180 [PERSON] передала ТОВ "КУРЛАНД" належну їй земельну ділянку розміром 2,3230 га, кадастровий номер 0521084000:03:002:0059, розташовану на території Мовчанської сільської ради Жмеринського району Вінницької області строком на 25 років з моменту підписання відповідного акту приймання-передачі земельної ділянки в користування орендарю. Згідно з пунктом 10.4 даного Договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - Орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Цей договір зареєстрований у Державному реєстрі Вінницької регіональної філії "Центр ДЗК" 03.08.2007 року за №040784000185 (а.с.3-5). Відповідно до копії Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, 26.02.2016 року відповідач [PERSON] зареєструвала своє право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0521084000:03:002:0059, належне їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №185113, а 16.10.2017 року за відповідачем ТОВ "ЯТЕК-УКРАЇНА" було зареєстровано право оренди цієї земельної ділянки строком до 16.10.2032 року на підставі договору оренди землі від 18.02.2017 року. Державну реєстрацію оспорюваного правочину оренди здійснено державним реєстратором Слободо-Шаргородської сільської ради Шаргородського району Вінницької області Залокоцькою В.Д. (а.с.6,7-9). Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони представлені із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному. Відповідно до вимог ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України та Земельним Кодексом України, Законом України "Про оренду землі". Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини. У відповідності до ч.1,3 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Відповідно до ст.327 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Положеннями ст.203 ЦК України до переліку загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, віднесено: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно вимог ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). У відповідності до положень ч.1, ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч.1,9 ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Відповідно до ст.13,14 Закону України "Про оренду землі", у редакції чинній на час укладення оспорюваного договору та на момент винесення рішення, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом. Згідно ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності, зокрема проведення реєстрація таких прав відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Указом Президента України від 17.02.2003 року "Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру" на Державний комітет України по земельних ресурсах було покладено обов`язок щодо здійснення у складі державного земельного кадастру реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них, договорів оренди земельних ділянок. Тимчасовим порядком ведення державного реєстру земель, затвердженим наказом Державного комітету України по земельним ресурсам від 02.07.2003 року №174, внесення відомостей до Державного реєстру земель покладалися на реєстраторів Державного реєстру земель - структурні підрозділи Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах", які, крім іншого, здійснювали видачу державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, реєстрацію договорів оренди землі (суборенди), а також вели Книгу реєстрації договорів оренди землі. Згідно положень ч.2 ст.24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець не має права вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою. У відповідності до вимог ч.1 ст.27 Закону України "Про оренду землі" орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання угоди недійсною (п."в" ч.3 ст.152 ЗК України). Згідно з правовим висновком, що викладений у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 року в справі №229/4059/19, за наявності діючого договору оренди орендодавець не має права передавати земельну ділянку в користування іншій особі. Одночасне існування державної реєстрації кількох прав користування (оренди) на одну і ту ж земельну ділянку суперечить вимогам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, які підлягають державній реєстрації, та призводить до позбавлення позивача як орендаря права самостійно господарювати на землі, що є порушенням положень статті 95 ЗК України та частини першої статті 25 Закону України "Про оренду землі". Згідно з правовим висновком, що викладений у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року в справі № 610/1030/18, суд може захистити право первинного орендаря, якщо на підставі відповідного судового рішення цей орендар зможе зареєструвати своє право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Проте означену можливість первинний орендар матиме тільки тоді, коли на момент набрання судовим рішенням про задоволення відповідного позову законної сили цей орендар матиме чинне право оренди, зокрема якщо не спливе строк оренди чи буде поновленим первинний договір оренди. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності 16.01.2020 року, внесено зміни до статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зокрема абзацом 3 частини 3 якої передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Так, суд, оцінивши наявні у справі докази у відповідності до статей 77, 78, 79, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені прийшов до висновку, що оспорюваний договір оренди з підстав його укладення відповідачами та реєстрації права оренди за ним в період дії договору оренди землі, за яким орендарем є позивач, тобто з порушенням прав позивача, є недійсним. Відтак укладення між відповідачами в справі [PERSON] та ТОВ "ЯТЕК-УКРАЇНА" договору оренди землі б/н від 18.07.2017 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 0521084000:03:002:0059, під час дії договору оренди земельної ділянки від 18.07.2007 року №12-180, який зареєстрований у встановленому порядку, порушує вимоги чинного законодавства України та права позивача ТОВ "КУРЛАНД", у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню судом у повному обсязі, в тому числі з огляду на перевищення чинного права оренди вказаної земельної ділянки за первісним договором від 18.07.2007 року №12-180 над визначеним законом строком набрання законної сили судовим рішенням. Про застосування щодо спірних правовідносин строку позовної давності ніким із сторін не заявлено. З урахуванням постановлення рішення в інтересах позивача стягненню на його користь з відповідачів в рівних частинах підлягає сума сплаченого та документально підтвердженого судового збору в розмірі 2102,00 грн (а.с.13), тобто по 1051 грн. з кожного відповідача в справі, згідно вимог ч.1 ст.141 ЦПК України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved