Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

позивач звернулася до суду із позовом до відповідачів про солідарне стягнення невиплаченої заробітної плати 7 889,37 грн., компенсації за невикористану відпустку 799,36 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати 5\~295,38 грн., що в сумі становить 13\~984,11 грн. Позов мотивує тим, що позивач 24.10.2014 року була звільнена з посади вчителя-логопеда Комунальн6ого дошкільного навчального закладу №5 «Червона шапочка» Харцизької міської ради Донецької області за власним бажанням. Разом з тим, в день звільнення КНДЗ №5 «Червона шапочка» по теперішній час не здійснив з [PERSON] розрахунку у відповідності до вимог законодавства. А тому просить стягнути нараховану, але не виплачену заробітну плату в розмірі 7 889,37 грн. Окрім цього, станом на день звільнення у позивача залишилось 43 календарні дні невикористаної щорічної відпустки, а тому просить стягнути компенсацію в розмірі 799,36 грн. Також, у звязку із затримкою у виплаті заробітної плати просить стягнути компенсацію в розмірі 5\~295,38 грн. З врахуванням того, що відповідно до Положення про департамент освіти і науки Донецької державної адміністрації основним його завданням є управління навчальними закладами, які перебувають у спільній власності територіальних громад, здійснення керівництва і контролю за діяльністю структурних підрозділів освіти райдержадміністрацій (міських рад), а також координація роботи місцевих органів освіти, просить стягнути вказану заборгованість солідарно разом з навчальним закладом, з яким позивач перебувала у трудових відносинах. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідачі в судове засідання не зявилися повторно, причин своєї неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Зважаючи на те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідачі, що повідомлялися про розгляд справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не зявилися повторно, суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, справу слід розглянути у їх відсутності, постановивши заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позов задовольняє частково з таких підстав. Як вбачається із копії трудової книжки [PERSON] серії БТ-ІІ №5744264 (а.с.8-10), позивач була звільнена 24.10.2014 року за власним бажанням, про що винесено наказ №423п від 24.10.2014 року. У відповідності до положень ч.1 ст.47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У відповідності до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, як вбачається із довідки (а.с.11), з 01.07.2014 року по 31.08.2014 року заробітна плата на загальну суму 9\~516,75 грн. позивачу була нарахована, разом з тим не виплачувалась. Окрім цього, вбачається що жодних інших виплат позивачу не здійснювалось. Відповідно до положень ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таким чином, судом встановлено, що при звільненні розрахунок з [PERSON] проведений не був, заборгованість за липень-серпень погашена не була. Вказані обставини відповідачами не спростовані. Як вбачається із позовної заяви, у звязку із безпідставною невиплатою заробітної плати, у відповідності до положень постанови КМУ №1427 від 20.12.1997 року «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку із порушенням термінів її виплати», позивач просить стягнути з відповідачів 5\~295,38 грн. Окрім того, згідно ст.24 Закону України «Про відпустки», у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Як вбачається із позовної заяви, позивача вважає, що з врахуванням належної їй відпустки тривалістю 56 календарних днів в рік у відповідності до положень п.6 ст.6 Закону України «Про відпустки», до стягнення на її користь підлягає 799,36 грн. Розмір вказаних компенсацій як і спосіб їх розрахунку відповідачами не спростовано. Суд погоджується із доводами позивача в частині посилання на положення ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки дійсно ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права. Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід'ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін "заробітна плата" означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У вказаному рішення також зазначено, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 Кодексу, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідачем КДНЗ №5 «Червона Шапочка» безпідставно не було виплачено позивачу на момент її звільнення усю заборгованість по заробітній платі та не проведено інших розрахунків, а тому суд приходить до переконливого висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення на користь позивача невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати. Разом з тим, суд вважає, що вказані кошти слід стягнути з відповідача [PERSON] дошкільного навчального закладу №5 "Червона шапочка" Харцизької міської ради Донецької області, оскільки саме з вказаною установою позивач перебувала у трудових відносинах, не виплата належних позивачу коштів була допущена з вини останнього. Згідно листа Донецької торгово-промислової палати від 09.09.2016 року комунальний дошкільний навчальний заклад №5 "Червона шапочка" із заявами про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звертався, а тому у суду відсутні підстави для стягнення коштів з Департаменту освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації, а тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі слід покласти на відповідача [PERSON] дошкільний навчальний заклад №5 "Червона шапочка" Харцизької міської ради Донецької області, оскільки саме з цього відповідача підлягає до стягнення заборгованість перед позивачем.

Outcome: approved