Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором №2719113522-12203 від 08.02.2019 року про надання позики в сумі 214871.65 грн та судові витрати в розмірі 3223.08 грн. В обгрунтування позову зазначає, що 08.02.2019 року між ТзОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] за допомогою відповідного електронного сервісу було укладено договір №2719113522-122035 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. На виконання вимог, встановлених ЗУ «Про електронну комерцію», під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі на сайті позикодавця відповідач надав усі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів договору позики та проставлянням відмітки про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, що відповідає вимогам ЗУ «Про захист персональних даних». Порядок надання послуг ТОВ «ФК Є ГРОШІ» закріплено у Правилах надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, які містяться на сайті www.e-groshi.com. Після заповнення всіх необхідних відомостей про себе, відповідач обрав необхідний кредитний продукт, а також суму та строк кредитування. Після обрання відповідних умов кредитування відбулась перевірка кредитоспроможності клієнта, рішення про надання кредиту було прийнято позикодавцем на підставі автоматизованої обробки персональних даних клієнта та інформації, отриманої про нього із законних джерел, зокрема інформації бюро кредитних історій. Після схвалення рішення про можливість надання грошових коштів у позику відповідачу, ним було отримано доступ до тексту договору позики, який містить всі істотні умови. Після ознайомлення із текстом договору та схвалення клієнтом рішення про його укладення, він натиснув на позначку «підписати». Після натискання вказаної позначки, на телефонний номер відповідача, що зазначався ним в анкеті реєстрації на сайті, було надіслано смс-код, який був введений відповідачем у відповідне поле, після чого договір вважається підписаним з боку клієнта. Згідно п.1.1 договору позикодавець надає позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 10000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Строк, на який надається позика за цим договором становить 20 днів, дата надання позики 08.02.2019 року, дата повернення позики не пізніше 27.02.2019 року включно. Проценти за користування позикою становлять 1.99% за кожен день користування позикою, що становить 726.35% річних. В період часу, коли відповідачем було подано заявку на кредит, позивачем на підставі акції було надано кредит без врахування процентів за правомірне користування кредитом за умови повернення кредиту у строк, визначений у договорі. Позикодавець свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу позику в розмірі 10000 грн, проте позичальник не повернув суму позики. Таким чином, відповідачем прострочені строки повернення позики, встановлені п.1.3 договору, що призвело до виникнення заборгованості, яка складається з заборгованості за кредитом - 10000 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 3980 грн, заборгованість по процентам за прострочку 335863.79 грн, загальна сума заборгованості за договором складає 349843.79 грн. Оскільки відповідач погасив частково заборгованість у розмірі 16240 грн, загальна сума заборгованості становить складає 333603.79 грн. З підстав лояльності до боржника до добровільної сплати заборгованості за договором, позивачем було зменшено суму нарахованих процентів та загальна сума заборгованості становить 214871.65 грн. 03.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №0307/1 відповідно до якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, у зв`язку з чим гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими фактору, а також до фактора перейшли всі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Проте, на сьогоднішній день боржником не виконано своїх грошових зобов`язань перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив»» за договором № 2719113522-122035 від 08.02.2019 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Враховуючи наведене, просить позов задовольнити. Ухвалою від 25.08.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання. Представник позивача в судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував клопотання про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечила та пояснила, що 08.02.2019 року відповідач взяла споживчий кредит в сумі 10000 грн на 20 днів, строк повернення якого спливав 27.02.2019 року. Однак лише 22.04.2019 року відповідач повернула 10000 грн кредиту, з 03.04.2019 по 21.04.2019 було сплачено 240 грн, 14.05.2019 року відповідачем було погашено 6000 грн відсотків та пені. Позивачем у позовній заяві не заперечується, що відповідачем сплачено 16240 грн. Договір споживного кредиту регулюється нормами спеціального законодавства, а саме ЗУ «Про споживче кредитування». Як вбачається із розрахунку усі сплачені відповідачем кошти позивач зарахував на оплату штрафу, а не відповідно до порядку встановленого законом, відповідно до якого встановлено черговість погашення вимог за споживчим кредитом. Сукупна сума неустойки та пені не може перевищувати половину суми наданого кредиту. Відсотки повинні бути стягненні лише за період строку кредитування, тобто лише за 20 днів. З розрахунку вбачається, що загальна сума пені, що підлягає сплаті становить 810.10 грн, тобто відповідачем передплачено суму пені на 1449.90 грн, позивачем не надано обґрунтованого розрахунку пені. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до п.12 ч.1 ст. 3 ЗУ «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 6 ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно положень ст. 526 ЦПК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами ( ст. 629 ЦК України). Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 08.02.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] було укладено договір № 2719113522-122035 про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, який було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації позичальника на Інтернет сайті www.e-groshi.com і виконання ним дій, які свідчать про укладення договору. Порядок отримання та надання позики регламентується Законом України «Про електронну комерцію». Позивачем на картковий рахунок відповідача було перераховано позику у розмірі 10000 грн. Строк, на який надається позика становить 20 днів. Дата повернення позики - 27.02.2019 року. Відповідно до умов договору проценти за користування позикою становлять 1,99 % за кожен день користування позикою, починаючи з дня видачі позики до дати фактичного повернення позики включно, що становить 726,35 % річних. Крім того, до основних процентів, позичальник зобов`язаний сплатити 3% додаткових відсотків від суми позики за кожен день прострочення з першого дня прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. В разі прострочення сплати заборгованості за кредитним договором більш ніж на 30 днів, додаткові відсотки Позичальника збільшуються на 2%. Тобто загальна сума додаткових відсотків з 31 дня прострочення буде становити 5% від суми позики за кожен день прострочення з 31 дня прострочення до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення, які позичальник зобов`язується сплатити позикодавцю. Періодичність та розміри платежів позичальника з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом встановлюються графіком розрахунків, що є додатком до договору № 2719113522-122035 від 08 лютого 2019 року. На виконання зазначеного договору платіжним дорученням ТОВ «Фінансова компанія є гроші» на картковий рахунок [PERSON] , тобто відповідача, було перераховано суму позики в розмірі 10000 грн, що в свою чергу підтверджується копією платіжного доручення №37781 від 08.02.2019 року. Відповідач умови зазначеного договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, належним чином не виконала, через що утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку за договором позики № 122035 від 08 лютого 2019 року станом на 13.11.2019 року становить 214871 грн 65 коп. 03.07.2019 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» і ТОВ "Фінансова компанія "Преміум Актив" було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 0307/1, за яким ТОВ «Фінансова компанія є гроші» було відступлено ТОВ "Фінансова компанія "Преміум Актив" усі права вимоги за грошовими зобов`язаннями в загальному розмірі 7321325.99 коп, що виникли у позичальника згідно договорів, укладених між ним та боржниками. Відповідно до Положення про Державний реєстр фінансових установ, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.08.2003 року № 41, фінансова установа має право надавати фінансові послуги після внесення її до Реєстру та отримання свідоцтва. Якщо відповідно до нормативно-правових актів для надання певної фінансової послуги необхідно мати ліцензію та/або дозвіл, фінансова установа має право на надання такої послуги лише після отримання відповідної ліцензії та дозволу. Після отримання свідоцтва та додатка до нього, фінансова компанія має право надавати виключно ті фінансові послуги, які зазначені в додатку до свідоцтва та надання яких не потребує отримання відповідного дозволу/ліцензії. За змістом положень п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг вважається фінансовою послугою. В ч.5 ст. 5 вказаного Закону закріплено, що фінансові установи мають право надавати послуги з факторингу з урахуванням вимог ЦК України та вказаного Закону. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У відповідності до ч.2 ст. 1083 ЦК України якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави. Крім того, згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України зазначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частин 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання. Водночас, при визначенні суми боргу, яка підлягає стягненню, суд враховує наступне. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами частини першої статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). За умовами частини першої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18). Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Із матеріалів справи вбачається, що умовами укладеного між ТОВ «Фінансова компанія гроші» та [PERSON] договору від 08.02.2019 року, зокрема в графіку розрахунків був встановлений термін повернення позики і в тому числі процентів не пізніше 27.02.2019 року включно. Після переходу прав грошової вимоги заборгованості фактор має право нараховувати, як новий кредитор, проценти, штрафні санкції та інші обов`язкові платежі відносно боржників у разі невиконання ними вимог кредитних договорів по сплаті обов`язкових платежів, строк сплати яких не настав на дату підписання цього договору, але настане у майбутньому. Таким чином, право нараховувати проценти та пеню за кредитом припинилося зі спливом строку кредитування - 28.02.2019 року, а тому вимога позивача про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за період з 28.02.2019 року по 13.11.2019 року, а також обумовлену в договорі неустойку (додаткові відсотки) є необґрунтованою. У зв`язку із наведеним суд критично оцінює наданий стороною відповідача розрахунок неустойки (пені). Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 27.02.2019 року сума боргу за згаданим договором становить 13980 грн., з яких 10000,00 грн. - тіло кредиту, 3980 грн. - борг %, 0,00 грн - борг додаткових відсотків, 0,00 грн - борг штрафу, 0,00 грн - борг послуг. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачем [PERSON] на погашення заборгованості було сплачено 16240 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сума, яка підлягає стягненню з відповідача становить 13980 грн, однак враховуючи, що відповідачем вказану суму було сплачено із передплатою, у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed