Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом, в якому в остаточних вимогах просила стягнути з [PERSON] орендну плату за користування належними їй земельними ділянками [NUMBER],[NUMBER], [NUMBER], що розташовані на території Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області в сумі 3360 грн. за період з 2004 по 2013 роки, а також земельними ділянками [NUMBER], [NUMBER],[NUMBER], що розташовані на території Алісіївської сільської ради Харківського району Харківської області в сумі 10800 грн. за період з 2004 по 2013 роки, 3% річних за прострочення грошового зобов'язання в розмірі 424 грн.; стягнути з [PERSON] та [PERSON] збитки за знищені межові знаки в розмірі 2000 грн.; зобов'язати відповідачів поновити під'їздні шляхи до належних їй земельних ділянок, які встановлені проектною документацією; зобов'язати [PERSON] та [PERSON] укласти з неї договори оренди земельних ділянок, що розташовані на території Харківського району Харківської області, стягнути з [PERSON] моральну шкоду в сумі 20000 грн., а також витрати, пов'язані з пред'явленням нею позову в розмірі 3500 грн. В обґрунтування позову зазначила, що у 2001 році уклала договори оренди на належні їй земельні паї із ВАТ «ХОВ». Без належного повідомлення її як власника земельних паїв, між ВАТ «ХОВ» та [PERSON] було укладено договір суборенди, про наявність якого вона дізналася тільки у 2006 році. У 2005 році ВАТ «ХОВ» збанкрутіла, її правонаступник визначений не був. На протязі 10 років вона намагалася встановити хто користується належною їй землею та укласти договори оренди. З цього приводу вона зверталася до органів державної влади, міліції, прокуратури, проте безрезультатно. В період з 2009 року по 2012 рік нею були виготовлені державні акти на землю. В 2013 році вона дізналася, що її земельними ділянками користується [PERSON] Вона звернулася до [PERSON] з приводу виплати орендної плати, проте [PERSON] орендну плату їй не виплатив, укласти договір оренди відмовляється. До теперішнього часу [PERSON] та члени його сім'ї користуються належними їй земельними ділянками. Крім того, працівниками [PERSON] та [PERSON] під час збору врожаю були пошкоджені межові знаки на її земельній ділянки, переорані під'їдні шляхи до неї. З приводу порушення її прав вона на протязі тривалого часу вимушена звертатися до державних органів, прокурати, міліції, на що витрачає багато часу та зусиль. Це призвело до зміни укладу її життя, втрати зв'язків з оточуючими. Такими діями [PERSON] їй спричинена моральна шкода. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON], який є директором ДСП "БВ" у формі ТОВ, в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що ДСП "БВ" у формі ТОВ ніколи не укладало договорів оренди землі з [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Суд, вислухавши пояснення позивачки [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Згідно ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] згідно Державних актів про право власності на землю серії ЯК №159614, ЯК№ 170771, ЯК№ 170772, зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі №632515561005138 від 03 квітня 2012 року, № 632515561005139 від 27 березня 2012 року, № 632515561005140 від 26 квітня 2012 року, є власником земельних ділянок [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що розташовані на території Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області. Крім того, [PERSON] згідно Державних актів про право власності на землю серії ЯК№ 161142, ЯК №161140, ЯК « 161141, зареєстрованих в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі №№ 632068031000502, 632068031000501, 632068031000503 від 28 березня 2012 року, є власником земельних ділянок [NUMBER],[NUMBER],[NUMBER], що розташовані на території Алісіївської сільської ради Харківського району Харківської області. [PERSON] в обґрунтування доводів позовної заяви надано суду вище зазначені державні акти на право власності на земельні ділянки, договір оренди земельної частки (паю) №157 від 22 жовтня 2001 року, укладений між нею та ВАТ «ХОФ», листи Управління Держземагентства у Харківському районі Харківської області, Управління Держземагентства у Близнюківському районі Харківської області, ГУ Агропромислового розвитку Харківської обласної адміністрації, Харківської районної державної адміністрації, Харківського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, Державної інспекції сільського господарства в Харківські області, протокол засідання виконавчого комітету Алісіївської сільської ради Близнюківского району Харківської області від 22 квітня 2011 року, Акт обстеження земельної ділянки за № 762 від 28 листопада 2013 року, складений інспектором Державної інспекції сільського господарства в Харківській області, відповідь директор ДСП "БВ" у формі ТОВ [PERSON] на ім'я голови Близнюківської районної державної адміністрації, сертифікати на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СВК «ХОФ». Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Згідно з ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. За ст. 14 ЗУ України «Про оренду землі», договір оренди укладається в письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. За ст. 21 ЗУ «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується [PERSON], [PERSON], ані договору оренди земельних часток (паїв), ані договору оренди земельних ділянок між [PERSON] з одного боку та ДСП "БВ" у формі ТОВ або [PERSON] з іншого не укладалося, а тому підстав для стягнення з [PERSON] орендної плати за користування належними [PERSON] земельними частками (паями), а згодом земельними ділянками немає. Також немає підстав для стягнення з [PERSON] трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання. Що стосується інших позовних вимог [PERSON], то слід зазначити наступне. Частиною 1 ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 16 ЗУ «Про оренду землі», укладання договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Таким чином, з огляду на свободу договору, позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] укласти з нею договори оренди на належні їй земельні ділянки не ґрунтуються на вимогах закону. Позивачем також не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження пошкодження [PERSON] та [PERSON] межових знаків на належній їй земельній ділянці та під'їзних шляхів до неї. Самі по собі фотографії земельних ділянок з пошкодженими межовими знаками, а також акт обстеження земельної ділянки за № 762 від 28 листопада 2013 року, складений інспектором Державної інспекції сільського господарства в Харківській області, в якому зазначено про часткове знищення межових знаків, а також відсутність дороги до земельної ділянки, не свідчать про те, що межові знаки та під'їздний шлях до земельної ділянки пошкодженні саме [PERSON] та [PERSON], а тому суд відмовляє в стягненні з них матеріальних збитків за пошкодженні межові знаки і не вбачає підстав для зобов'язання відповідачів відновити під'їдні шляхи до земельної ділянки. Не підлягає також відшкодуванню і сума 3500 грн., яку позивач зазначає як судові витрати, пов'язані з підготовкою до пред'явлення позову, оскільки вони не відносяться відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи. Позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають через недоведеність вимог щодо порушення її прав [PERSON] Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд, відмовляючи [PERSON] в задоволенні позову, судові витрати відносить за її рахунок.

Outcome: dismissed