Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

10.12.2019 року до суду надійшла вказана позовна заява [PERSON] , в якій вона просить визнати за нею в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] , право на земельну частку (пай) розміром 8,53 умовних кадастрових гектар з земель колективної власності колишнього КСП «Перше Травня» на території Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка за життя 12 грудня 1987 року склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла своїй дочці - позивачу у справі [PERSON] , яка в свою чергу фактично спадщину прийняла, проживаючи з матір`ю за однією адресою на час її смерті та фактичного вступивши в управління спадковим майном. При цьому з 1931 року і до своєї смерті у 1998 році [PERSON] була членом колгоспу, а в подальшому КСП «Перше Травня», що розташоване на території Світличненської сільської ради Золочівського району Харківської області. 15 лютого 1996 року КСП «Перше Травня» Світличненською сільською радою народних депутатів Золочівського району Харківської області було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ХР-13-00-000493, тому на чакс складання акта на право колективної власності на землю [PERSON] була членом цього КСП, проте з невідомих причин не була включена до списку громадян-членів КСП, який додається до Державного акту. Однак згідно протоколу загальних зборів пайщиків СТОВ «Перше Травня» від 28.07.2002 року № 1, Золочівська районна державна адміністрація від 20.11.2002 №1790 надала дозвіл на перепаювання та виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай) згідно зі списком, в який за номером 16 внесена [PERSON] , однак сертифікат на її ім`я так і не виготовлявся. Так, мати позивача на момент смерті мала право на земельну частку (пай) з земель колективної власності КСП «Перше Травня», але за життя це її право не було оформлене сертифікатом. Позивач спадщину після смерті своєї матері, фактично вступивши в управління спадковим майном, проте відсутність сертифікату, як право встановлювального документа, позбавляє її можливості оформити свої спадкові права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Тому в даний час позивач змушена звернутися до суду, оскільки її право не визнається і вона не може розпорядитися своєю власністю. Ухвалою судді від 12.12.2019 року провадження у справі було відкрито та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження на 13.01.2020 року. Ухвалою суду від 13.01.2020 року було закрито підготовче судове засідання у справі, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник за ордером серії ХВ №881000041 від 17.10.2019 року адвокат Горенко О.І. не з`явилися, подали через канцелярію суду письмову заяву з проханням справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Представник відповідача Золочівський селищний голова Канівець Л.В. в судове засідання також не з`явився, завчасно подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності їх представника, вирішення справи відніс на розсуд суду. Представник відповідача директор СТОВ «Перше Травня» Рева В.О. в судове засідання також не з`явився, подав до канцелярії суду письмову заяву, в якій у повному обсязі визнав позовні вимоги [PERSON] , підтвердив обставини, викладені у її позові, просив справу розглядати за відсутності їх представника, не заперечував проти задоволення позову. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] в родині [PERSON] та [PERSON] , народилася донька [PERSON] , про що 15 червня 1960 року складено актовий запис № 51, та того ж дня районним бюро РАЦС Харківської області видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . 07 серпня 1960 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Світличненською сільською радою Золочівського району Харківської області, актовий запис № 9 та того ж дня видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після укладення шлюбу подружжя обрало спільне прізвище - [PERSON] . 12 грудня 1987 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, відповідно до якого: все її майно, де б таке не знаходилося, та з чого б воно не складалося, на яке вона за законом матиме право, заповіла своїй дочці [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчений державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Пендюріною Л.С. 12.12.1987 року, зареєстровано в реєстрі за № 3001. Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-00-000493 від 15.02.1996 року, виданого Світличненською сільською радою народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 3, відповідно до рішення виконавчого комітету Світличненської сільської ради народних депутатів від 10 жовтня 1995 року № 28 колективному сільськогосподарському підприємству «Перше Травня» Золочівського району, с. Світличне, передано у колективну власність 4035,8 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва. [INFO] у віці 85 років в смт Золочів Золочівського району Харківської області померла [PERSON] , про що 21 листопада 1998 року Золочівською селищною радою Золочівського району Харківської області складено актовий запис № 208 та видано відповідне свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Згідно виписки із протоколу № 1 від 28 липня 2002 року загальних зборів пайщиків СТОВ «Перше Травня» Золочівського району Харківської області, проведених за участі голови зборів Реви В.О., секретаря Мініної Л.П. та присутніх пайщиків у кількості 400 чоловік, вирішено включити до списку про паювання землі додатково 20 чоловік в тому числі [PERSON] , яка включена до списку громадян, які були пропущені та мають право на земельну частку (пай) під номером 16. З довідки керівника СТОВ «Перше Травня» Реви В.А . від 13.08.2002 року № 130 [PERSON] була членом колгоспу «Перше Травня» з 1931 року, пішла на пенсію з колгоспу та була членом колгоспу «Перше Травня» до смої смерті, підставою є трудова книжка колгоспника та книги по заробітній платні. Відповідно до довідки голови вуличного комітету Тесленка Р.М. , засвідченого заступником голови виконкому Шмітько М. від 15.08.2002 року, довідки депутата Золочівської селищної ради ОТГ Борох М.М. № 257 від 12.11.2019 року та довідки Золочівського селищного голови Канівця Л.В . від 09.01.2020 року № 02-20/249 померла [PERSON] на [INFO] проживала та була зареєстрована у своєї доньки [PERSON] в [ADDRESS] . Після її смерті залишилося спадкове майно: ліжко, шафа, постільна білизна, два столи, м`який диван та телевізор. Все це майно [PERSON] прийняла після смерті її матері. Згідно довідки директора СТОВ «Перше Травня» Реви В.О. від 23.07.2019 року № 325 колгосп «1 МАЯ» був реформований в КСП «Перше травня» по рішенню Золочівської райдержадміністрації «Про реформування колгоспів» №347 від 26.10.1993 року, затверджено рішенням правління, протокол № 01 від 05.02.1994 року, а із 07.03.2000 року КСП «Перше травня» згідно рішення загальних зборів протокол № 03 від 07.03.2000 року було реформовано в СТОВ «Перше травня», який являється правонаступником КСП з усіх його майнових прав та обов`язків. З повідомлення начальника відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Трофімова В. від 25.10.2019 року № 528/112-19, наданого на запит адвоката Горенко О., [PERSON] не була включена до основного списку громадян-членів КСП «Перше травня», який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР -13-00-000493 виданого 15.02.1996 року. Та, згідно протоколу загальних зборів пайщиків СТОВ «Перше травня» від 28.07.2002 року № 1, Золочівська районна державна адміністрація від 20.11.2002 року № 1790 надала дозвіл на перепаювання та виготовлення сертифікатів на право на земельну частку (пай) згідно зі списком, в який внесена [PERSON] за №16. Сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності КСП «Перше травня» на ім`я [PERSON] не виготовлявся. Вартість земельної частки (паю) загальною площею 8,53 в умовних кадастрових гектарах станом на 01.01.2019 року становить 277372,024 грн. Згідно інформації завідувача Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К. від 21.12.2019 року № 2815/01-16 згідно даних перевірки Алфавітних книг обліку спадкових справ з дня смерті та по теперішній час, знайдена спадкова справа №415/2019, що була заведена Золочівською державною нотаріальною конторою Харківської області після померлої [INFO] [PERSON] , згідно з матеріалами вказаної справи: 20 грудня 2019 року до Золочівської державної нотаріальної контори надійшла заява про видачу свідоцтва про право на спадщину від дочки спадкодавця [PERSON] . Її заяву було прийнято, зареєстровано в Книзі обліку і реєстрації спадкових справ за 2019 рік за №1252 та заведено спадкову справу №415/2019. 20 грудня 2019 року державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії на ім`я [PERSON] . Більше заяв про прийняття чи відмову від спадщини, тощо не надходило, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 20.12.2019 року №2810/02-31, винесеною державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Харківської області Борисенко К.В., відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Перше Травня», с. Світличне, Золочівського району Харківської оласті без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки правовстановлюючі документи на вказане майно у спадкоємця відсутні. При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Конституції України, ЦК УРСР (1963 р.), Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 10 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" земля може належати підприємству на праві колективної власності, а також може бути надана у тимчасове користування, у тому числі на умовах оренди. Право підприємства на земельну ділянку зберігається при входженні його до складу агропромислових об`єднань, комбінатів, агрофірм та інших формувань. Право підприємства на земельну ділянку або її частину може бути припинено в порядку і на підставах, встановлених Земельним кодексом України, Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Члену підприємства, який побажав вийти з його складу, земельна ділянка надається із земель сільськогосподарських угідь підприємства, придатних для сільськогосподарського виробництва, в частині, що припадає на одного члена підприємства. Розподіл земель колективної власності підприємства здійснюється відповідно до Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)". Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено, організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності. Стаття 1 вказаного Закону перелічені особи, які мають право на земельну частку (пай). Так право на земельну частку (пай) мають в том числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; Громадянам, зазначеним в абзаці п`ятому частини першої цієї статті, земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. У разі відсутності на території відповідної ради необхідних площ земель запасу чи резервного фонду земельна ділянка за їх згодою може бути виділена в натурі (на місцевості) меншого розміру або за рахунок земель запасу чи резервного фонду, розташованих на території іншої ради в межах області. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Стаття 2 цього закону, визначає документи, що посвідчують право на земельну частку (пай). Так основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абзаці п`ятому частини першої статті 1 цього Закону, є трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї. Стаття 3 цього ж закону, перелічує підстави для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв). Підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Стаття 5 цього ж Закону встановлює, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) в тому числі: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); Стаття 13 регламентує питання використання нерозподілених та не витребуваних земельних ділянок і земельних часток (паїв). Так нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю). Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості). Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. У разі якщо до 1 січня 2025 року власник невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємець не оформив право власності на земельну ділянку, він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним. За позовом власнику невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцю у разі пропуску строку для оформлення права власності на земельну ділянку з поважної причини суд може визначити додатковий строк, достатній для такого оформлення. У разі відсутності земель сільськогосподарських угідь колективної власності така земельна частка (пай) може бути виділена в натурі (на місцевості) за рахунок земель запасу комунальної власності відповідної територіальної громади (за наявності таких земель). Стаття 19 Земельного Кодексу України перелічує категорії земель. 1. Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. 2. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Стаття 12 Земельного Кодексу України перелічує повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин Так до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить в тому числі: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Стаття 25 того ж кодексу передбачає, приватизація земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій 1. При приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). 2. Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. 3. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. 4. Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд). 5. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). 6. Громадянам України із числа депортованих осіб, які поселилися в сільській місцевості, державою забезпечується безкоштовна передача у власність землі сільськогосподарського призначення в розмірі земельного паю, визначеного для цієї місцевості, за рахунок земель запасу та резервного фонду в разі їх наявності. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року N 720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до положень п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004р. сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу Х "Перехідні положення" ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям " має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. За таких обставин суд доходить висновку, що мати позивача [PERSON] до розпаювання земель колективної власності була прийнята до членів колгоспу «Перше Травня» з 1931 року, де пропрацювала до пенсії, проте залишилася членом колгоспу до самої смерті, при цьому вона також була його членом на момент передачі землі у колективну власність у 1996 році та видачі 15.02.1996 року державного акту на право колективної власності КСП «Перше Травня», в зв`язку з чим набула право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 8,53 га з дня видачі цього акта відповідно до положень ст.1-3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до пункту 4 перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Таким чином, до відносин, що виникли, необхідно застосовувати положення цивільного законодавства, що діяло на момент смерті [PERSON] . Згідно із положеннями ст.ст. 524, 525, 526 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця. У відповідності до положень ст. 526 ЦК УРСР (1963 р.) Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Положення статтей 548, 549ЦК УРСР (1963 р.) передбачають, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом згідно ст. 548, 549 ЦК УРСР (1963 р.), прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , фактично вступивши в управління спадковим майном та проживаючи разом з матір`ю на час її смерті, та відповідно успадкувала право на земельну частку (пай), яке за життя мала її мати, проте яке не було оформлено сертифікатом про право на земельну частку (пай). Інших спадкоємців, які б мали право на обов`язкову частку у спадкуванні вказаного права на земельну частку (пай) судом не встановлено. Той факт, що спадкодавець [PERSON] , маючи право на земельну частку (пай), не встигла отримати відповідний правовстановлюючий документ на дане майно, не є перешкодою для переходу даного права до спадкоємця за заповітом [PERSON] , оскільки положення ст.548 ЦК УРСР (1963 р.) обумовлюють, що спадщина належить спадкоємцю з моменту відкриття.

Outcome: approved