Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

30 березня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 3536, вчинений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною 19.11.2019р. про звернення стягнення на рухоме майно, а саме транспортний засіб марки «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] , на користь акціонерного товариства «Кредобанк». В обґрунтування позову зазначив, що він не погоджується з сумою заборгованості, щодо якої виданий виконавчий напис нотаріуса та відсутні докази отримання позивачем письмових вимог від акціонерного товариства «Кредобанк». Неотримання позивачем вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо претензій або оспорити вимоги кредитора. Також вказав, що він ніколи не укладав нотаріально посвідченого кредитного договору з відповідачем. Стягнення заборгованості відбувається за кредитним договором, за яким допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, тобто за грошовими вимогами, а не за договором застави, який є забезпечувальним договором. Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, наприклад, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. При цьому слід зазначити, що нотаріус, який дотримується вимог Закону, у разі якщо йому необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, вправі витребувати їх у стягувача. Позивач зазначив, що він не отримував ні від нотаріуса, ні від відповідача повідомлень про наявність боргу, не узгоджував її розмір. Він не погоджувався із жодною заборгованістю, не визнав безспірної заборгованості та взагалі не знав про дії відповідача та третьої особи, щодо виконавчого напису. В свою чергу відповідно до тексту постанови про відкриття провадження від 12.12.2019 р. у ВП №60870504 загальна сума вимог відповідача, в межах якої має провадитись стягнення на заставне майно, станом на 18.11.2019 р. становить 496039,11 грн., хоча відповідно до п. 1.3. договору застави від 07.03.2018 р. сторони дійшли згоди, що заставна вартість авто становить 464000,00 грн. Різниця між узгодженою вартістю заставного майна і це без передбаченого п. 4.1.1. зменшення вартості за нормою звичайної амортизації (зносу) та розрахунків нібито існуючої заборгованості, що зазначені у виконавчому написі нотаріуса №3536 від 19.11.2019 р., також свідчать про відсутність безспірності заборгованості. Відповідно, на момент вчинення виконавчого напису, нотаріус не мав належних доказів наявності безспірної заборгованості оформлених відповідно до вимог ст. 9 ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", як то платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки з особових рахунків, повідомлення про наявність заборгованості її розмір, тощо. Отже, виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за виконавчим написом не є безспірною та нотаріус не переконався щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості. У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він вказав, що 07 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1593 7/2018/2. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] 07.03.2018 р. було укладено договір застави, зареєстрованого в реєстрі за № 141. Предметом застави є рухоме майно - автотранспорт: «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] . У зв`язку з грубим порушенням [PERSON] умов кредитного договору, а саме простроченням щомісячних платежів як результат наявність заборгованості, що станом на 07.10.2019 р. заборгованість за Кредитним договором разом із пенею становила у сумі - 485 489,83 грн., що складається з: 458 922,43 грн. - заборгованість по тілу кредиту, в тому числі - 9 381,76 гри. прострочена; 10 837,65 грн. - прострочені проценти за користування кредитом; 5 535,78 грн. - нараховані проценти за користувань кредитом; 959,47 грн. - нарахована пеня; 9 234,50 грн. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань. Відповідно до ст. 26 Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено ним Законом обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжуваним, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. 07 жовтня 2019 року АТ «Кредобанк» направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань до [PERSON] , в якій зазначено, що у зв`язку із несвоєчасним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, у АТ «Кредобанк» виникло право звернення стягнення на предмет застави відповідно до умов договору застави. В Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) зареєстровано звернення стягнення одночасно із відправленням досудової вимоги до боржника відповідно до ч.3ст. 24 та ч. 1 ст.27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» від 18.11.2003 р., що підтверджується витягом № 62365626 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 07 жовтня 2019 р. Суми заборгованості, вказані у досудовій вимозі та у виконавчому написі різняться через суму нарахованих відсотків, пені та штрафу за місяць, оскільки досудова вимога направлялася станом на 07 жовтня 2019 року, а заява нотаріусу станом на 19 листопада 2019 року, тобто пройшов місяць. В кредитному договорі та законодавстві відсутня вказівка на зупинення нарахування відсотків та пені на момент звернення із досудовою вимогою до боржника. [PERSON] не здійснив жодних платежів, спрямованих на погашення поточної заборгованості по тілу кредиту та процентів та інших належних до сплати платежів. Жодних доказів, які б підтверджували протилежне, позивачем не надано, а лише вказано про наявність спірності заборгованості на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса. В зв`язку з чим можна зробити висновок, що для вчинення вище вказаного виконавчого напису нотаріусом було дотримано процедуру відповідно до чинного законодавством України. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позову(а.с.25-29). Згідно письмових пояснень третьої особи - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. вона вказала, що нею було дотримано всіх вимог Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 при вчиненні оскаржуваною виконавчого напису. В зв`язку з чим просила відмовити позивачу в задоволенні позову (а.с.22). У своїх поясненнях на відзив та пояснення третьої особи, представник позивача зазначив, що у виконавчому написі №3536, зазначена сума загальної заборгованості на 18.11.2019 р, - 496039,11 грн. При цьому до суми загальної заборгованості, нотаріусом включено 2000 грн. - плата нотаріусу за вчинення виконавчого напису. При тому, що п.1.1 Договору застави вказує, що він укладений виключно для забезпечення виконання обов`язків, що виникають із договору кредиту. Відповідно до ст.3 ЗУ "Про заставу" застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання, а відповідно договір застави не може забезпечувати сам себе, що прямо заборонено законом, а відповідно п.5.3. договору є нікчемним. Отже незаконним є стягнення в сумі 2000 грн., як частини так званої "безспірної заборгованості" у розмірі 496039,11 грн., на підставі якої видано виконавчий напис №3536. Також зазначив, що у досудовій вимозі від 07.10.2019 р. в якій відповідач вимагає достроково повернути позику, що залишилась із сплатою процентів вказано, що станом на 07.10.2019 р. загальна заборгованість за кредитним договором складає 485489,83 грн. Третя особа і відповідач достовірно знали, що нарахування відсотків за кредитним договором №15937/2018 від 07.03.2018 р. з моменту пред`явлення 07.10.2019 р. досудової вимоги достроково повернути позику, є незаконним. Проте відповідачем, нараховано за період з 07.10.2019р по 18.11.2019 р. 5724,21 грн. відсотків та включено їх до складу так званої "безспірної заборгованості". Грубо порушуючи ст.88 ЗУ "Про нотаріат", нотаріус вчинила виконавчий напис на підставі документів які не підтверджують безспірної заборгованості. Крім того відповідач не надав доказів надіслання та отримання позивачем досудової вимоги від 07.10.2019р., яка останнім не отримувалась, хоча це є обов`язковою умовою для встановлення безспірності заборгованості та виконання Відповідачем вимог які передують виникненню його права на звернення стягнення, вчиненню виконавчого напису. Не отримання позивачем досудової вимоги від 07.10.2019 р. унеможливлює застосування п. п. 4.7., 4.8. кредитного договору та встановлення обставин, за яких відповідач набуває право на звернення стягнення на предмет застави. Також зазначає, що відповідно до ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис вчиняється з метою стягнення грошових сум або витребування майна. Отже виконавчий напис нотаріуса з пропозицією за рахунок реалізації заставного майна задовольнити вимоги відповідача на суму 496039,11 грн, яка є спірною та складена незаконно, не передбачено чинним законодавством, в тому числі ст. 89 ЗУ «Про нотаріат», є незаконним та призводить до незаконного позбавлення коштів позивача за надуманими заборгованостями у непередбачений Законом спосіб. Наразі кредитний договір №15937/2018 від 07.03.2018 р. визнається недійсним у справі №477/295/21 стороною в якій є відповідач по цій справі, а обставини недійсності існували і на момент вчинення оскаржуваного напису. Враховуючи викладене, просив задовольнити позов (а.с.47, 98-99). В судове засідання позивач не з`явився, від його представника -адвоката Сухарєва О.С. надійшла заява з проханням здійснити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, а позов задовольнити. Відповідач - акціонерне товариство «Кредобанк», свого представника не направив, надіслав заяву про розгляд справи без участі свого представника та відмовити в задоволенні позову. Третя особа - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази по справі суд установив наступне. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість вчиняються нотаріусами для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (стаття 87 Закону України «Про нотаріат»). Згідно приписів статті 88 Закону України «Про нотаріат» та пунктів 1, 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо: подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (підпункт 3.1 Порядку вчинення нотаріальних дій). Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (підпункт 3.3 Порядку вчинення нотаріальних дій). Відповідно до підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, безспірність заборгованості підтверджується документами, визначеними Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Зазначений Перелік, з урахуванням Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року, у справі 826/20084/14 про визнання незаконним та нечинним розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» містить розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами». Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів. Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Виходячи з такого підходу до вирішення цих спорів, Верховний Суд України у постанові від 5 липня 2017 року (справа №6-887/цс17) зазначив, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як встановлено під час розгляду справи, 07 березня 2018 року між Публічним акціонерним товариством «Кредобанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1593 7/2018/2, в якому сторони узгодили всі його умови.Даний договір не є нотаріально посвідченим (а.с.127). Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] 07.03.2018 р. був укладений нотаріально посвідчений договір застави, зареєстрований в реєстрі за № 141. Предметом застави є рухоме майно - автотранспорт: «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] .Даний договір є нотаріально посвідченим (а.с.130). Відповідно до розділу 5 договору застави від 07.03.2018 року, право звернення на предмет застави заставодержатель набуває, якщо у момент настання терміну виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором терміни суми відсотків, комісії, неустойки (пені, штрафних санкцій). Заставодержатель має право достроково звернути стягнення на предмет застави у разі, зокрема, якщо у момент настання терміну виконання зобов`язань за кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором терміни суми відсотків, комісії, неустойки (пені, штрафних санкцій) збитків. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється: у судовому порядку - за рішенням суду; у позасудовому порядку; на підставі виконавчого напису нотаріуса. 07 жовтня 2019 року АТ «Кредобанк» направлено відповідачу [PERSON] досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань про сплату заборгованості, яка станом на 07.10.2019 р. становить - 485489,83 грн., що складається з: 458 922,43 грн. - заборгованість по тілу кредиту, в тому числі - 9 381,76 гри. прострочена; 10 837,65 грн. - прострочені проценти за користування кредитом; 5 535,78 грн. - нараховані проценти за користувань кредитом; 959,47 грн. - нарахована пеня; 9 234,50 грн. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань(а.с.30, 79-81). Відповідно до витягу № 62365626 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) від 07 жовтня 2019 р., в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (реєстрація змін) зареєстровано звернення стягнення ( а.с. 31). 19 листопада 2019 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3536. Згідно даного виконавчого напису, за рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна, а саме транспортного засобу марки «Peugeot», реєстраційний номер [NUMBER] , пропонується задовольнити вимоги акціонерного товариства «Кредобанк» за період з 08 квітня 2019 року по 18 листопада 2019 року, у тому числі: 458922,43 грн. - неповернута сума кредиту станом на 18.11.2019р.; 22097,64 грн. - прострочені відсотки станом на 18.11.2019р.; 11070,19 грн. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 18.11.2019р.; 1948,85 грн. заборгованість по пені за період з 08.04.2019р. по 18.07.2019р. включно; 2000 грн. плата нотаріуса за вчинення виконавчого напису; що становить загальну суму 496039,11 грн.(а.с.32). Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Як визначено ч.1 ст. 589, ч.1 ст. 590 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу», звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 21, 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору. Обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; сплату процентів і неустойки; сплату основної суми боргу; відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження. У ч. 1 ст. 23 зазначеного закону, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов`язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, якщо інше не передбачене законом чи договором, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. При цьому ст. 26 вказаного закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, серед яких і реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно із частиною першою статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Частиною першою статті 50 цього Закону визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Отже, можливість звернення стягнення на предмет застави передбачена як Законом України «Про нотаріат», так Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». При цьому, відповідно до частини першої статті 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»обтяжувач, який має намір звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження в позасудовому порядку, зобов`язаний надіслати боржнику та іншим обтяжувачам, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Отже, для звернення стягнення на предмет застави необхідно письмово повідомити боржника та зареєструвати в Реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Вказані вимоги є імперативними і не виконуються на розсуд стягувача. У ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачені вимоги до повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання. Це повідомлення повинне містити таку інформацію: зміст порушення, вчиненого боржником; загальний розмір не виконаної боржником забезпеченої обтяженням вимоги; опис предмета забезпечувального обтяження; посилання на право іншого обтяжувача, на користь якого встановлено зареєстроване обтяження, виконати порушене зобов`язання боржника до моменту реалізації предмета обтяження або до переходу права власності на нього обтяжувачу; визначення позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, який має намір застосувати обтяжувач; вимогу до боржника виконати порушене зобов`язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом 30 днів з моменту реєстрації в Реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Процедуру вчинення виконавчого напису врегулювано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Підпунктом 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ вказаного порядку передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку № 1172, а якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус має право витребувати їх у стягувача, а якщо для вчинення виконавчого напису, крім документа, що встановлює заборгованість, необхідно подати й інші документи, зазначені в цьому Переліку, то вони до виконавчого напису не приєднуються, а залишаються у матеріалах нотаріальної справи (підпункт 2.2 пункту 2 та підпункт 3.6 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Разом з тим, відсутність у Законі України «Про нотаріат» та в Порядку Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України вимоги до нотаріуса провести перевірку дотримання стягувачем норм спеціального Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не свідчить про можливість невиконання нотаріусом цих вимог, оскільки в разі розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовими актами перевага надається спеціальному, якщо його скасовано виданим пізніше загальним актом. Недотримання стягувачем положень ч.1 ст. 24 та ч. 1ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є достатньою правовою підставою для визнання за рішенням суду виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018року ( справа № 320/8269/15-ц). Цією ж постановою не отримання боржником повідомлення банку, що свідчить про ухилення від надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, визнано одним з порушень, які унеможливлюють вчинення нотаріусом виконавчого напису про звернення стягнення на предмет застави. Як вбачається з позовної заяви, позивач зазначає, що не отримував повідомлень банку про наявну заборгованість. У відзиві відповідач зазначає про направлення досудової вимоги на адресу позивача, на підтвердження чого надано копію опису вкладення у цінний лист та квитанції ПАТ «Укрпошта» від 08.10.2019 року, копію списку згрупованих відправлень Укрпошта, копію конверту. Однак, як вбачається з копії конверта, наданого відповідачем, лист на адресу позивача повернувся без вручення адресату ( а.с. 80-81), що не може вважатись належним повідомленням боржника про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що зазначені обставини є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Крім того, позивач вказує на різні суми заборгованості, зазначені у досудовій вимозі та у виконавчому написі нотаріуса. Як вбачається з досудової вимоги банку від 07 жовтня 2019 року на адресу позивача, шляхом пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення усієї заборгованості за кредитним договором, банком змінено строк виконання основного зобов`язання. Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. У постанові Верховний Суд зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. У досудовій вимозі на адресу позивача зазначений розмір заборгованості станом на 07.10.2019 року в сумі 485 489грн 83коп ( а.с. 30). У заяві до нотаріуса про звернення стягнення на заставне майно шляхом вчинення виконавчого напису банком зазначений розмір заборгованості станом на 18.11.2019 року в сумі 492 090 грн 26коп ( а.с. 32). Як вбачається з сум складових заборгованості, у заяві до нотаріуса банком зазначені збільшені суми заборгованості за простроченими відсотками, штрафом та пенею. Оскільки зверненню до нотаріуса повинна передувати претензія кредитора, яка, за загальним правилом, не повинна бути відмінною від суми боргу, оскільки боржник, отримавши претензію, може захистити своє право саме в межах зазначеної суми, суд приходить до висновку, що розбіжність в сумі боргу, зазначеній у досудовій вимозі та заяві про вчинення виконавчого напису, свідчить про наявність спору щодо заборгованості, що також є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Згідно з частинами 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доказування міститься й в приписах статті 81 ЦПК України. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про недотримання нотаріусом при вчинення виконавчого напису вимог, передбачених чинним законодавством, а саме: не з`ясування безспірності заборгованості безпосередньо з боржником, не переконання щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості, в зв`язку чим останній був позбавлений можливості висловити свої заперечення щодо кредитної заборгованості, а тому вчинення виконавчого напису протирічить вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат». За встановлених обставин, оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в загальній сумі 1362 грн.

Outcome: approved