Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

У вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «БАНК КАМБІО» про визнання наказу незаконним та його скасування, змінення формулювання, причини та дати звільнення, зобов'язання вчинити дії та стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що 21 жовтня 2014 року позивач працював на посаді Голови спостережної ради ПАТ «БАНК КАМБІО» за сумісництвом, а з 3 грудня 2014 року на вказаній посаді на постійній основі. На підставі постанови Національного банку України від 4 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення ПАТ «БАНК КАМБІО» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «БАНК КАМБІО». Наказом Уповноваженого Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» Додусенка В.І. № 66 від 13 березня 2015 року позивача звільнено за прогули без поважних причин за період з 2 лютого 2015 року до 2 березня 2015 року та 13 березня 2015 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Таке звільнення позивач вважає незаконним, оскільки позивачу не було визначене конкретне робоче місце, відсутня належна фіксація факту відсутності на робочому місці, акт про відсутність позивача на робочому місці не відповідає дійсності, оскільки позивач був присутнім в приміщеннях банку, про що свідчить його заяви, запити, котрі подавались до установи банку у вказаний період. Відповідачем при звільненні позивача не були відібрані пояснення з приводу причин відсутності на роботі. Тому, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ від 13 березня 2015 року № 66 про звільнення [PERSON] на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, змінити формулювання причин звільнення на «Звільнений з посади за скороченням штату, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України», зобов'язати банк внести зміни до запису № 12 трудової книжки [NUMBER] позивача та зазначити підставу звільнення «Звільнений з посади за скороченням штату, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України», а дату звільнення - дату ухвалення судового рішення, стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 74 988 грн. 40 коп., компенсацію за невикористані дні відпустки у розмірі 1 854 грн. 68 коп., вихідну допомогу у розмірі 120 137 грн. 28 коп., заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 35 334 грн. 49 коп., рішення в частині стягнення заробітної плати допустити до негайного виконання. Під час розгляду справи позивачем неодноразово змінювались позовні вимоги. Востаннє, позивач уточнив розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу до 287 282 грн. 49 коп., а вимоги про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки у розмірі 1 854 грн. 68 коп. - відсутні. Решта позовних вимог позивачем залишені без змін. Крім того, під час розгляду справи ухвалами суду було залучено третіх осіб - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноважений Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Додусенко В.І. (а.с. 51-52, ). У судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги, мотивуючи наведеними вище обставинами. Представники відповідача позовні вимоги не визнали, мотивуючи їх безпідставністю, надали письмові заперечення (а.с. 28-31). Зазначили, що позивача було звільнено за прогул на законних підставах. Відсутність позивача на роботі стверджується актом, показаннями свідків, компакт-дисками з відеозаписами про невихід позивача на роботу у вказаний період, журналом обліку робочого часу працівників. [PERSON] неодноразово пропонувалось надати пояснення з приводу невиходу на роботу в період з 2 лютого 2015 року до 2 березня 2015 року та 13 березня 2015 року. Проте, пояснення позивач не надав. Треті особи до судового засідання не з'явилися. Уповноважений Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» Додусенко В.І. надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність (а.с. 62). Тому, суд розглянув справу у їх відсутність, оскільки у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Допитані як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судовому засіданні підтвердили факт знаходження позивача на робочому місці з 21 жовтня 2014 року по 12 березня 2015 року та виконання ним обов'язків голови спостережної ради поза приміщенням установи банку. Допитані як свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт відсутності позивача на робочому місці у період з 2 лютого по 2 березня 2015 року та 13 березня 2015 року. Зазначили, що акт про відсутність позивача на робочому місці складався на підставі даних журналу обліку робочого часу. Що стосується пояснень позивача про його присутність 13 березня 2015 року на робочому місці, свідки зазначили, що позивач до приміщення банку зайшов на кілька хвилини, що передати заяву. Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Під час судового розгляду справи судом встановлено, що на підставі наказу № 85/3-к від 21 жовтня 2014 року позивача [PERSON] призначено на посаду Голови Спостережної ради ПАТ «БАНК КАМБІО» з 21 жовтня 2014 року за сумісництвом (а.с. 9). Наказом № 99/8-к від 28 листопада 2014 року позивачу продовжено строк дії трудового договору по 27 листопада 2015 року (включно) або до прийняття рішення про припинення повноважень членів Спостережної ради загальними зборами (а.с. 10). Наказом № 102/1-к від 3 грудня 2014 року позивача переведено на посаду Голови Спостережної ради ПАТ «БАНК КАМБІО» як на основне місце роботи (а.с. 12). На підставі постанови Національного банку України від 4 грудня 2014 року № 782 «Про віднесення ПАТ «БАНК КАМБІО» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «БАНК КАМБІО» та призначення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК КАМБІО» Бондаря Ю.М. (а.с. 68). З 25 грудня 2014 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК КАМБІО» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб призначено Додусекна В.І. (а.с. 69). Відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в редакції котра діяла на час введення тимчасової адміністрації в ПАТ «БАНК КАМБІО», з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку. Отже, з часу введення тимчасової адміністрації всі наймані працівники банку, посадові особи банку підпорядковуються уповноваженій особі Фонду і діють відповідно до наданих нею повноважень. Оскільки з 25 грудня 2014 року уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК КАМБІО» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб призначено Додусекна В.І., то всі працівники, посадові особи, в тому числі і позивач як голова спостережної ради, котрий працював в ПАТ «БАНК КАМБІО» на підставі трудового договору, повинен був виконувати його розпорядження. Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством (ст. 57 КЗпП України). Пунктом 6 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПАТ «БАНК КАМБІО» встановлена тривалість робочого часу працівників банку 40 годин на тиждень з двома вихідними днями: субота та неділя. Початок робочого дня о 9 год., закінчення - о 18 год. з перервою на відпочинок і харчування з 13 год. до 14 год. (а.с. 72-76). Згідно з ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Відповідно до акту від 13 березня 2015 року [PERSON] був відсутній на роботі без поважних причин з 2 лютого по 2 березня 2015 року та 13 березня 2015 року (а.с. 21). Відсутність позивача на робочому місці у вказаний період стверджується і витягом із журналу обліку робочого часу (а.с. 93-94), і службовою запискою начальника Служби управління справами банку (а.с. 110) та оглянутими в судовому засідання компакт-дисками, на котрих міститься відеозапис відвідувань працівниками банку установи банку, на котрих зафіксовано лише присутність позивача 12 березня 2015 року з 15 год. 23 хв. по 15 год. 35 хв. та 13 березня 2015 року з 11 год. 34 хв. по 11 год. 58 хв. (а.с. 116-123). Свою присутність у цей період в установі банку підтвердив і позивач в судовому засіданні. При цьому, доводи [PERSON] про не визначення йому робочого місця спростовуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], котрі зазначили, що голові спостережної ради та її членам був виділений робочий кабінет в приміщенні банку з усім необхідним для здійснення своїх трудових обов'язків, про що було повідомлено позивача. Крім того, Правилами внутрішнього трудового розпорядку не передбачається визначення робочого місця поза межами офісу банку, в тому числі і щодо робочого місця позивача як голови спостережної ради. Разом з тим положення ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо призупинення всіх повноважень органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту), а також доводи позивача про те, що він виконував свої функціональні обов'язки поза межами банку (зустрічався з засновниками, надавав консультації керівництву банку, вкладникам, кредитором тощо) не звільняє його від відповідальності за відсутність на робочому місці, оскільки відсутні докази виконання ним трудових обов'язків поза установою банку. Про відсутність на робочому місці, що викликано необхідністю виконання трудових обов'язків позивач не повідомляв уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК КАМБІО» Додусенка В.І. відповідно до положень ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Суд звертає увагу, що відповідно до п. 2. 3 Положення про спостережну раду (а.с. 152-158) порядок роботи, виплати винагород та відповідальність членів спостережної ради банку визначаються законодавством, Статутом банку, Положенням про спостережну раду, а також цивільно-правовим чи трудовим договором (контрактом), що укладається з членом Спостережної ради банку. Оскільки прийняття позивача на посаду Голови спостережної ради оформлено наказом, то між сторонами - [PERSON] та ПАТ «БАНК КАМБІО» виникли трудові правовідносини. Відтак, до правовідносин щодо звільнення та поновлення позивача на посаді повинно застосовуватись трудове законодавство. При вирішенні вказаного трудового спору суд не вирішує питання, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, зокрема з приводу припинення повноважень позивача як Голови спостережної ради, оскільки вирішення вказаних питань відноситься відповідно до ст. 12 ГПК України до господарської юрисдикції. Вказане стверджується і рішенням Конституційного суду України від 12 січня 2010 року № 1-2/2010, відповідно до котрого за системним аналізом норм Цивільного кодексу (ст.ст. 99, 145, 147, 159, 161), Господарського кодексу України (ст. 89), Закону України "Про господарські товариства" (ст.ст. 47, 62, 63), Закону України "Про акціонерні товариства" (ст.ст. 52, 58, 59, 60, 61) виконавчий орган товариства вирішує всі питання, пов'язані з управлінням поточною діяльністю товариства, крім питань, що є компетенцією загальних зборів учасників товариства або іншого його органу. Здійснюючи управлінську діяльність, виконавчий орган реалізує колективну волю учасників товариства, які є носіями корпоративних прав. Керівник та інші члени виконавчого органу, здійснюючи управління товариством у межах правил, встановлених статутними документами, зобов'язані діяти виключно в інтересах товариства та його учасників (ч. 3 ст. 92, 2 речення абз. 3 ч. 1 ст. 161 Цивільного кодексу). За приписом ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Корпоративні права учасників товариства є об'єктом такого захисту, зокрема у спосіб, передбачений ч. 3 ст. 99 ЦК України, згідно з якою члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов'язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов'язків. Відповідно до положень законів, що регулюють цивільно-правові відносини, а саме ч. 1 ст. 98, ч. 1 ст. 99 Цивільного кодексу, ч. 1 ст. 23, п. "г" ч. 5 ст. 41, ч. 1 ст. 59 Закону України «Про господарські товариства», підставою набуття виконавчим органом товариства повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами учасників (акціонерів) як вищого органу управління товариством або, як зазначено у ч. 5 ст. 58 Закону України «Про акціонерні товариства», укладення з членом виконавчого органу товариства трудового договору, який від імені товариства може підписувати голова наглядової ради чи особа, уповноважена на те наглядовою радою. Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об'єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним. Тому, доводи [PERSON] щодо порушення порядку, передбаченого Положенням про спостережну раду та Статутом ПАТ «БАНК КАМБІО» (а.с. 159-192), про його звільнення із займаної посади є безпідставними. Також твердження [PERSON] про те, що він знаходився на роботі 19, 20, 25 лютого 2015 року, 3, 12, 13 березня 2015 року, оскільки в матеріалах справи містяться його заяви, запити, скарги на ім'я відповідача з датами реєстрації за ці дні (а.с. 19, 20, 28-34), не підтверджує факт його знаходження на робочому місці у вказані дні та виконання ним своїх трудових обов'язків. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], на котрі посилається позивач, як на підставу вказаних доводів (знаходження на робочому місці з 2 лютого 2015 року по 2 березня 2015 року і 13 березня 2015 року та виконання ним обов'язків голови спостережної ради), судом до уваги приймаються, оскільки [PERSON] звільнена за скороченням штату 3 березня 2015 року, [PERSON] звільнений 15 грудня 2014 року, а [PERSON] з 4 по 18 березня 2015 року знаходився на лікарняному (а.с. 86-90). При цьому, суд приймає до уваги те, що вказані свідки зазначили про виконання позивачем трудових обов'язків поза межами установи банку, що не відповідає Правилам внутрішнього трудового розпорядку. Отже, доводи [PERSON] з приводу знаходження його на робочому місці з 2 лютого 2015 року по 2 березня 2015 року та 12 березня 2015 року, виконання ним своїх трудових обов'язків в цей період, - є необґрунтованими. Оскільки чинним законодавством надано право вибору власнику або уповноваженому ним органу на застосування одного з видів дисциплінарного стягнення, то уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК КАМБІО» Додусенком В.І. застосовано до позивача за прогул без поважних причин дисциплінарне стягнення у вигляді його звільнення із займаної посади, про що видано наказ № 66 від 13 березня 2015 року про звільнення позивача з посади Голови Спостережної ради ПАТ «БАНК КАМБІО» з 13 березня 2015 року, за прогули без поважних причин в період з 2 лютого по 2 березня 2015 року та 13 березня 2015 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 22). Слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено, складання акту про відсутність працівника на робочому місці кожних 3 години. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП ( 322-08 ), суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). До вирішення питання про накладення дисциплінарного стягнення на позивача, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «БАНК КАМБІО» Додусенком В.І. направлялись запити [PERSON] щодо надання інформації з приводу відсутності на робочому місці, зокрема і у вказаний період відповідно до положень ст. 149 КЗпП України (а.с. 77-85). Проте, на вказані запити [PERSON] пояснень банку не надав. Відповідно до ч. 3 ст. 149 КЗпП України при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. З урахуванням тривалого часу відсутності [PERSON]. на робочому місці без поважних причин, наказом № 66 від 13 березня 2015 року звільнено позивача з посади Голови Спостережної ради ПАТ «БАНК КАМБІО» з 13 березня 2015 року, за прогули без поважних причин в період з 2 лютого по 2 березня 2015 року та 13 березня 2015 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, з причинами та підставами якого суд повністю погоджується. Слід зазначити, що ознайомлення позивача з наказом про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників не є безумовною підставою для звільнення з цієї підстави, оскільки строк такого звільнення не настав, та не надає права позивачу порушувати трудову дисципліну - здійснювати прогул без поважних причин. Тому, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу від 13 березня 2015 року № 66 про звільнення [PERSON] на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, зміну формулювання причин звільнення на «Звільнений з посади за скороченням штату, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України», зобов'язання банку внести зміни до запису № 12 трудової книжки [NUMBER] позивача та зазначити підставу звільнення «Звільнений з посади за скороченням штату, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України», а дату звільнення - дату ухвалення судового рішення. Також суд дійшов висновку і про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по заробітній платі, оскільки під час розгляду справи в суді з позивачем був проведений остаточний розрахунок, що стверджується відповідними платіжними документами (а.с. 102, 104-105). Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Разом з тим, вказаною статтею не передбачено виплату вихідної допомоги у разі звільнення працівника з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогул). Тому позовні вимоги про стягнення вихідної допомоги задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, то позовні вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що відповідачем в день звільнення позивача із займаної посади не проведено остаточний розрахунок, останню виплату відповідач здійснив позивачу 15 травня 2015 року, виплативши 4 044 грн. 41 коп. (а.с. 104-105), позивач в позові посилається на невчасне проведення з ним остаточного розрахунку при звільненні, то відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що складає 106 847 грн. 70 коп. Вказана сума розрахована таким чином: 2 608 грн. 70 коп. (середньоденна заробітна плата (а.с. 103) х 41 робочий день (за період з 14 березня 2015 року по 15 травня 2015 року за вирахуванням вихідних та святкових днів). З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно сумі задоволених вимог, тобто у розмірі 1 068 грн. 48 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial