Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

У листопаді 2016 року керівник Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» (далі ДП «Вищедубечанське лісове господарство») звернувся до суду із даним позовом. В обґрунтування вимог прокурором зазначено, що рішенням Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області №953 від 26.12.2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність в межах с. Рожни, на території Рожнівської сільської ради» затверджено проект землеустрою, розроблений ТОВ "Агро-проект-стиль", щодо відведення земельних ділянок загальною площею 3,7000 га у власність 16-ти громадянам (згідно додатку) для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель державної власності в с. Рожни, Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області та передано у власність вказаним громадянам земельні ділянки загальною площею 3,7000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (згідно додатку) в с. Рожни Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області. Зокрема, за вказаним рішенням Рожнівської сільської ради відведено у власність громадянам наступні земельні ділянки: [PERSON] відведено та передано у власність земельну ділянку площею 0, 2500 га, з кадастровим номером [NUMBER], що розташовується на території [ADDRESS];[PERSON] - земельну ділянку площею 0,2500 га, з кадастровим номером: [NUMBER], що розташовується на території [ADDRESS]; [PERSON] - земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером: [NUMBER]; що розташовується на території [ADDRESS]. У подальшому, вищевказані земельні ділянки перейшли до [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Відповідно до інформації ДП «Вищедубечанське лісове господарство» значені земельні ділянки згідно наданих викопіювань, відносяться до земель лісового фонду та перебувають у користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» на підставі державного акту на право постійного користування землею Серії [NUMBER] від 10.04.1998 року. ДП «Вищедубечанське лісове господарство» не надавало дозволу на вилучення даної земельної ділянки лісового фонду, зміни цільового призначення земель не проводилось. Крім того, Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства не надавало згоди на вилучення та зміну цільового призначення спірних земельних ділянок. За таких обставин, прокурор просить вищезазначене рішення Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області №953 від 26.12.2012 визнати недійсним у частині відведення спірних земельних ділянок та передачі їх у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON], рішення про державну реєстрацію права власності на спірні земельні ділянки скасувати, а земельні ділянки витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] на користь держави в особі ДП «Вищедубечанське лісове господарство». Від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] надійшли заперечення на позов, де представник зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів існування в натурі (на місцевості) межових знаків земельної ділянки, що перебуває у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», доказів погодження суміжним землекористувачами місцерозташування зазначених межових знаків, як і не містить доказів належності спірних земельних ділянок до земель лісогосподарського призначення. Крім того, пред'являючи вимогу про повернення від [PERSON] земельних ділянок, прокурором не надано доказів того, що [PERSON] знала або могла знати про те, що особи, в яких вона придбає земельні ділянки, не мали права їх відчужувати. Зазначає, що у випадку задоволення позовних вимог, судом буде порушено статтю 1 протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У судовому засіданні прокурор Броварської місцевої прокуратури Романюк І.М. доводи позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судове засідання представник позивача Київського обласного та по місту Києву Управління лісового та мисливського господарства не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У судове засідання представник позивача ДП «Вищедубечанське лісове господарство» Кілічава Т.М. не з'явилась, направивши до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач, Рожнівська сільська рада Броварського району Київської області, у судове засідання свого представника не направила. Про час, день і місце розгляду справи повідомлялася у визначеному цивільним процесуальним законодавством порядку. Представник двічі направляла до суду заяву про відкладення судового засідання, однак доказів поважності неявки до суду не надала. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись те, що позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими. Наданий до суду висновок експерта містить недостовірні дані, тому його висновки не можна брати до уваги. Крім того, вважає, що прокурор пропустив строк позовної давності на звернення до суду із даним позовом, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Від третіх осіб Броварської районної державної адміністрації Київської області та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області №953 від 26.12.2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у власність в межах с. Рожни, на території. Рожнівської сільської ради» затверджено проект землеустрою, розроблений ТОВ "Агро-проект-стиль", щодо відведення земельних ділянок загальною площею 3,7000 га у власність 16-ти громадянам (згідно додатку) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель державної власності в с. Рожни, Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області та передано у власність вказаним громадянам земельні ділянки загальною площею 3,7000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (згідно додатку) в с. Рожни Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області. Зокрема, вказаним рішенням Рожнівської сільської ради відведені у власність громадянам наступні земельні ділянки: [PERSON] відведено та передано у власність земельну ділянку площею 0, 2500 га, з кадастровим номером [NUMBER], що розташована на території [ADDRESS];[PERSON] відведено та передано у власність земельну ділянку площею 0,2500 га, з кадастровим номером: [NUMBER], що розташовується на території [ADDRESS]; [PERSON] - земельну ділянку площею 0,25 га, з кадастровим номером: [NUMBER]; що розташовується на території [ADDRESS]. На підставі вказаного рішення Рожнівської сільської ради 29 грудня 2012 року видані державні акти на право власності на земельну ділянку: [PERSON] - державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], [PERSON] - державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], [PERSON] - державний акт серії [NUMBER] на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER]. Крім того, на підставі вказаного рішення Рожнівської сільської ради приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. 16.05.2013 внесено відомості про державну реєстрацію речового права на земельну ділянку з кадастровим номером: [NUMBER], індексний номер 2292625; на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] індексний номер 2292896; на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] - індексний номер: 2293279. У подальшому, вказані земельні ділянки перейшли до [PERSON] на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, зокрема: право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,2500 га перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі -продажу земельної ділянки від 16.05.2013 № 846, посвідченому нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І., на підставі чого внесені відомості про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 2295237 від 16.05.2013; право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,2500 га перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 16.05.2013 № 848, посвідченому нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І., на підставі чого внесені відомості про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 2296170 від16.05.2013; право власності на земельну ділянку з кадастровим номером [NUMBER] перейшло до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.05.2013 № 850, посвідченому нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І., на підставі чого внесені відомості про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №2297543 від 16.05.2013 Як вбачається із державного акту на право постійного користування землею, виданого 10 квітня 1998 року, Вище-Дубечанському держлісгоспу на території Рожнівської сільської ради Броварського району надано у постійне користування 334,2 га землі в межах згідно з планом землекористування, землю надано у постійне користування для ведення лісового господарства відповідно до рішення 17 сесії 22 скликання Рожнівської сільської ради народних депутатів від 11 лютого 1998 року. 20 листопада 2015 року ДП «Вищедубечанське лісове господарство» звернулося до прокуратури Київської області із заявою про злочин, в якій вказало, що на землях державного лісового фонду наданих у постійне користування у кварталі 905, виділ 11, 12 Хотянівського (Лівобережного) лісництва в адміністративних межах Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області відбувається грубе порушення діючого законодавства, а саме прикриваючись незаконно виданими державними актами, ТОВ «Будіндустрія сервіс ЛТД» намиває з річки Десна на землі державного лісового фонду пісок, чим забруднює землі та знищує будь-яку рослинність та природні ландшафти у безпосередній близькості річки Десна. У зв'язку з чим просить повернути незаконно вилучені землі державного лісового фонду у державну власність, припинити знищення природних ландшафтів намивом та складуванням піску, а також притягти до відповідальності винних осіб. (том 1 а.с. 31). Відповідно до листа Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 01.07.2016 за № 04-36/1396 земельні ділянки, в тому числі, за кадастровими номерами [NUMBER], площею 0,2500, [NUMBER] площею 0,25 га, та [NUMBER], площею 0,25 га, що розташовані на території Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області та знаходяться у постійному користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство», яке підпорядковане управлінню. Управління та ДП «Вищедубечанський лісгосп» не надавали погодження на вилучення даних земельних ділянок з лісового фонду та зміни цільового призначення. (том 1 а.с. 24). Земельні ділянки з кадастровими номерами: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], що розташовані на території села Рожни, повністю накладаються на землі лісогосподарського призначення, що перебувають у користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство» та розташовані у Лівобережному лісництві, квартал 905, виділ 7,8,9 (за матеріалами лісовпорядкування 2004 року - Пірнівське лісництво, квартал 181), що підтверджується відповіддю Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об'єднання (далі - ВО «Укрдержліспроект») від 30.06.2016 за № 422 (том 1, а.с. 167-169). Відповідно до висновку експерта №42/18 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 24.09.2018 року, яка проведена судовим експертом Савчак Вікторією Владиславівною, земельні ділянки, в тому числі, за кадастровими номерами [NUMBER], площею 0,2500, [NUMBER] площею 0,25 га, та [NUMBER], площею 0,25 га, повністю розташовані в межах земель, що перебувають у користуванні ДП «Вищедубечанське лісове господарство». (том 2, а.с. 150-160) У частині 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. За змістом п. "б" ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (ч. 1 ст. 79 ЗК України). Згідно із ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі лісогосподарського призначення. У ч. 3 ст. 1 ЛК України визначено, що усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави. Лісова ділянка - ділянка лісового фонду України з визначеними межами, виділена відповідно до цього Кодексу для ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів без вилучення її у землекористувача або власника землі (ч. 4 ст. 1 ЛК України). Земельна лісова ділянка - земельна ділянка лісового фонду України з визначеними межами, яка надається або вилучається у землекористувача чи власника земельної ділянки для ведення лісового господарства або інших суспільних потреб відповідно до земельного законодавства (ч. 6 ст. 1 ЛК України). За змістом ст. 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб'єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи. Відповідно до ст. 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону. Згідно із п. 5 Прикінцевих положень ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Суд встановив, що передана у користування ДП "Вищедубечанське лісове господарство" на підставі державного акта на право постійного користування землею серії [NUMBER] від 10 квітня 1998 року земельна ділянка загальною площею 334,2 га має цільове призначення для ведення лісового господарства. У ч. 1 ст. 57 ЗК України передбачено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. За змістом ч. 2 ст. 57 ЗК України порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Згідно із вимогами ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. У ч. 1 ст. 141 ЗК України встановлено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом ділянкою (п. п. "а", "б"). За змістом ч. 1 ст. 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЗК України в илучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що підставою для передання особі у приватну власність земельної ділянки, яка перебуває у користуванні землекористувача, є її вилучення за згодою цього землекористувача на підставі рішення органів державної влади, тобто обов'язковою умовою є згода землекористувача на вилучення земельної ділянки та відповідне рішення органу держаної влади. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ч. 1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що ДП "Вищедубечанське лісове господарство" згоди на вилучення у нього земельних ділянок з кадастровим номером [NUMBER], площею 0,2500, [NUMBER] площею 0,25 га, та [NUMBER], площею 0,25 га, що розташована на території села Рожни Броварського району Київської області, які перебувають у його користуванні, не надавало. Будь-яких доказів прийняття такого рішення щодо вилучення вказаних земельних ділянки у ДП "Вищедубечанське лісове господарство" Рожнівською с/радою теж не приймалося. Враховуючи норми закону, а також те, що право користування ДП "Вищедубечанське лісове господарство" переданих у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок площею по 0,25 га, не припинялось, погодження на зміну цільового призначення земельної ділянки не надавалося, збитки чи втрати лісогосподарського виробництва не відшкодовувались, суд дійшов висновку, що спірні земельні ділянки вибули із власності держави у порушення норм і вимог чинного законодавства, оскільки рішення відповідного органу самоврядування чи органу державної влади про її вилучення у встановленому законом порядку не приймалося. У ст. 21 ЗК України визначено, що порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною (п. п "а", "в"). За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом, способів. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що Рожнівською с/радою рішення про передачу у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спірних земельних ділянок площею по 0,25 га прийнято з порушенням вимог закону, суд дійшов висновку, щопозов у частині визнання недійсним рішення Рожнівської с/ради від 26 грудня 2012 року № 953 є обґрунтованим, тому дане рішення органу місцевого самоврядування судом визнається недійсним у частині виділення та передачі у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] земельних ділянок площею по 0,25 га. При цьому, доводи представника відповідача [PERSON] про те, що висновок експерта №42/18 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 24.09.2018 року, є неналежним доказом, оскільки в основу висновку покладені недостовірні дані - є безпідставним. Так, представник відповідача зауважив, що експертом досліджувалась технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» для ведення лісового господарства в адміністративних межах Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області, розробленої Київською обласною філією ДП «Центр Державного Земельного Кадастру», розроблена у 2014 році. Згідно цієї документації площа земельної ділянки №6 становить 29, 9907 га. Така площа земельної ділянки не в повній мірі відповідає її площі, визначеній державним актом (29,8 га). Проте, як зазначено у висновку експерта, даний аспект не є предметом цього дослідження, і на думку суду, не впливає на висновки експерта з досліджуваних питань. Разом з тим, стороною відповідача не надано жодних доказів на спростування вищевказаного висновку експерта. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно із ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". У ч. 1 ст. 155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Державна реєстрація права власності на земельну ділянку є похідною та залежить від законності рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі особі у власність земельної ділянки. Враховуючи ті обставини, що земельні ділянки з кадастровим номером: [NUMBER], площею 0,2500 га; з кадастровим номером: [NUMBER], площею 0,2500 га; з кадастровим номером: [NUMBER], площею 0, 2500 га. вибули із власності держави з порушенням норм і вимог законодавства, існують також законні підстави для скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на спірні земельні ділянки за [PERSON] індексний номер: 2296170 від 16.05.2013; індексний номер: 2295237 від 16.05.2013; індексний номер 2297543від 16.05.2013. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права є відновлення становища, яке існувало до порушення. У статті 387 Цивільного кодексу України вказано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Вимогами ст. 396 ЦК України визначено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Зважаючи на те, що відповідачем право власності на спірні земельні ділянки зареєстровано у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення можливо лише шляхом визнання недійсними і скасування рішення про державну реєстрацію, а також витребування земельних ділянок на користь держави. Щодо строків позовної давності суд приходить до наступного. Відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] вважає, що прокурор пропустив строк позовної давності, тому просили відмовити у задоволенні позову у зв'язку із пропуском таких строків, подавши про це письмову заяву. (том 1 а.с. 99-101) Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому, відповідно до частин першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи-носія порушеного права (інтересу). При цьому, як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила. Статтею 36 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України (в редакції на час звернення із даним позовом до суду) передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі він набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України). Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені ст. 46 ЦПК України. Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як суб'єктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 травня 2018 року у справі №469/1203/15-ц. У позовній заяві прокурор зазначає, що про передачу спірної земельної ділянки у власність [PERSON], [PERSON] та [PERSON] ДП «Вищедубечанське лісове господарство» стало відомо у ході моніторингу Публічної кадастрової карти України у 2014 році, про що наголошувалось у листі до Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУ МВС України в Київській області від 15.04.2014 № 09-01/182. У зв'язку з відсутністю дієвого реагування з цього приводу, директор ДП «Вищедубечанське лісове господарство» звернувся до прокуратури Київської області із заявою про злочин. Таким чином, про допущені Рожнівською сільською радою порушення вимог земельного та лісового законодавства прокуратура довідалася лише у листопаді 2015 року, в результаті чого було розпочате кримінальне провадження по даному факту. Внаслідок незаконних рішень сільської ради порушено право держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» на землі лісогосподарського призначення, якими всупереч закону розпорядився орган державної влади з перевищенням передбачених законом повноважень. Таким чином, початок перебігу позовної давності слід обраховувати з 2014 року, коли ДП «Вищедубечанське лісове господарство» дізналось про факт незаконного вилучення Рожнівською сільською радою Броварського району земельної ділянки лісогосподарського призначення та передачі її у приватну власність. При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що прокурору чи позивачам, в інтересах яких поданий позов, було відомо про оскаржуване рішення Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області від 26 грудня 2012 року, раніше жовтня 2014 року (дата надання інформації щодо спірних земельних ділянок на а.с. 28 у томі 1). Із даним позовом прокурор звернувся до суду 30 листопада 2016 року, тобто в межах трирічного строку з моменту коли стало відомо про порушення відповідачем Рожнівською сільською радою Броварського району Київської області вимог земельного та лісового законодавства. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Із матеріалів справи встановлено, що при подачі даного позову до суду прокуратурою Київської області сплачений судовий збір у розмірі 9 359, 62 грн. Враховуючи ті обставини, що судом задоволено одну позовну вимогу до Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області та дві позовні вимоги до [PERSON], тому із них підлягають стягненню на користь прокуратури понесені витрати на судовий збір у розмірі по 3 116 ( три тисячі сто шістнадцять ) грн. 54 коп. та 6 233 (шість тисяч вісті тридцять три) грн. 08 коп. відповідно. Крім того, до суду звернулась представник Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» із заявою про необхідність розподілу судових витрат. Заява мотивована тим, що підприємством сплачено за проведення судової експертизи 12 584 грн., проте оскільки даний спір стосується лише трьох земельних ділянок, тому просила відшкодувати витрати на експертизу у розмірі 1452 грн. Вказані витрати підтверджуються актом №42-18 здачі-приймання висновку судового експерта за листом Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» від 28.09.2018 року та платіжним дорученням №3300 від 10 вересня 2018 року із відмітками про оплату. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідачів підлягають стягненню на користь Державного підприємства «Вищедубечанське лісове господарство» понесені судові витрати, пов'язані із проведення експертизи у розмірі по 726 грн. із кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved