Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

04.08.2021 р. представник позивача АК «Харківобленерго» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на користь АТ «Харківобленерго» суму заборгованості за спожиту електроенергію за період з 03.08.2016 р. по 31.12.2018 р. в розмірі 7728,50 грн., витрати за отримання інформаційних довідок у розмірі 173 грн.13 коп. та судовий збір у розмірі 2270,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача зазначає, що відповідач проживає за адресою: [ADDRESS] , яка користується електроенергією і є споживачем послуг АТ Харківобленерго» відповідно до умов Договору про користування електричною енергією №4013140 від 31.01.2015 р. На вказаному особому рахунку за період з 03.08.2016 р. по 31.12.2018 року утворилась заборгованість по сплаті електричної енергії у розмірі 7728,50 грн. Позивач забезпечив надійне постачання електроенергії споживачу та виконав обов*язки, передбачені Договором та «Правилами роздрібного ринку електричної енергії». Несплата громадянами вартості використаної електроенергії шкодить інтересам позивача. 07.10.2021 р. від відповідача - [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, вона з даним позовом вона не згодна з огляду на наступне. Дійсно, між відповідачем та АК «Харківобленерго» був укладений договір №401314025 від 31.03.2015р. про користування електричною енергією. Відповідно до умов договору, позивач (електропостачальник) зобов`язався надійно постачати відповідачеві (споживачу за договором) електричну енергію у необхідних обсягах відповідно до потужності 1,3 к Вт електроустановок відповідача, з гарантованим рівнем надійності, безпеки та якості, а відповідач зобов`язався оплачувати одержану електричну енергію за обумовленими тарифами (цінами) у терміни, передбачені договором. Однак відповідач вважає, що позивач не застосував строків позовної давності з тих підстав, що при обчисленні суми основного боргу, починаючи з 03.08.2016 р. по 31.12.2018 р., більше половини суми нарахувань по «основному боргу» позивачем заявлено за межами трирічного строку позовної давності. Позовна заява датована «29.07.2021», таким чином, позовні вимоги позивача, які стосуються нарахувань, строк оплати яких настав до 29 липня 2018 року, задоволенню не підлягають в зв`язку зі спливом позовної давності. Виходячи з викладеного, просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача в частині позовних вимог, які заявлені за межами строку позовної давності, та відмовити в задоволенні таких вимог. Крім того, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за житлово-комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому Законом порядку. Однак, при цьому, позивач не зазначає порядок розрахунку ним нарахованих «сум до сплати», з наданого ним розрахунку незрозуміло формулу розрахунку, чи нараховувалась плата з урахуванням показань встановлених в квартирі відповідача лічильників, чи за нормами, якими саме є ці норми, чим вони були затверджені у відповідний період. Щодо нарахувань, викладених позивачем в довідці абоненту, і в позовній заяві, не вказано, за якими тарифами проводилось нарахування, яким є порядок принцип нарахування «заборгованості», жодних формул, за якими проводиться розрахунок «заборгованості» чи нарахувань, не наводиться. За таких обставин, вважає, що позовні вимоги позивача є не обгрунтованими належним чином, і задоволенню не підлягають. Крім того, у зазначений в позовній заяві період, за який нібито виникла заборгованість, відповідач сплачувала кошти за спожиту електричну енергію відповідно до показників лічильників, на підтвердження чого додає відповідні квитанції. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 19.10.2021 р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, де представник зазначає, що 29.10.2019 року уповноваженим представником позивача було подано до Фрунзенського районного суду м. Харкова заяву про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електричну енергію. Подання АТ "Харківобленерго" заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Оскільки позивач у жовтні 2019 р. звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, строк позовної давності не пропущений. Отже, припущення відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності не відповідає дійсності та суперечить нормам діючого законодавства України. Щодо обгрунтованості нарахувань зазначив, що тарифи для населення встановлено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) "Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню" від 26.02.2015 № 220. Постанову НКРЕКП від 26.02.2015 №220 "Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» було опублікована в газетах "Урядовий вісник України" від 03.03.2015 - 2015 р., /№15/1 та «Урядовий кур`єр» від 19.03.2015 - № 50. Таким чином, тарифи на електричну енергію є публічною та доступною інформацією і не можуть оспорюватися в даному провадженні. Щодо розрахунків зазначив, що при визначенні суми заборгованості позивачем були враховані показники приладів обліку електричної енергії та суми коштів, що надійшли на особовий рахунок відповідача. Заборгованість утворилась в наслідок неповної та несвоєчасної оплати спожитої електроенергії. Нарахування здійснювалися шляхом множення кількості спожитої електроенергії на діючий тариф, після чого направлявся рахунок відповідачу. У відповідності до п.п. 7 п. 9.6.3. Постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» електропостачальник та споживач за ініціативою однієї із сторін оформляють акт звірки спожитої та сплаченої електричної енергії відповідно до отриманих електропостачальником фактичних показників засобу вимірювання, який безоплатно надається споживачу. Однак [PERSON] своїм правом не скористалася та на адресу позивача з приводу некоректних нарахувань за спожиту електроенергію не зверталася, що ставить під сумнів твердження відповідача про відсутність заборгованості за електроенергію. Крім того, відповідачем в якості доказів відсутності заборгованості надано копії квитанцій за спожиту електричну енергію за період, що не має відношення до предмету спору. У зв`язку з чим просить суд про задоволення позовних вимог у повному обсязі. В судове засідання представник позивача - [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи, був повідомлений своєчасно та належним чином, через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому зазначено, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. 07.10.2021 р. від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без її участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України , судом не здійснювалося. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що у період з 03.08.2016 р. по 31.12.2018 р. позивач надавав відповідачеві послуги з постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору від 31.01.2015 р. за № 4013140 (особовий рахунок № [NUMBER] ). 29.10.2019 р. АК «Харківобленерго» звернувся до Фрунзенського районного суду м.Харкова із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожиту електроенергію за період з 03.08.2016 р. по 31.12.2018 р. у розмірі 8228,50 грн., судового збору у розмірі 192,10 грн. та витрат, пов*язаних з отриманням довідки з ЄДР у розмірі 83,51 грн. (а.с.59). Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 08.11.2019 р. у видачі судового наказу за вказаною вище заявою АК «Харківобленерго» відмовлено (а.с.3). Згідно розрахунку позивача, доданого по позовної заяви, за період з 03.08.2016 р. по 31.12.2018 р. споживачем за особовим рахунком № [NUMBER] спожито 11249 кВт год. на суму 15578 грн. 50 коп. Оплата, яка надійшла у вказаний період, становить 7850,00 грн. Відтак, розмір заборгованості відповідача по оплаті вартості спожитої електроенергії складає 7728,50 коп. (15578,50 грн. - 7850,00 грн. ) (а.с.8). На даний час відповідач [PERSON] вказану заборгованість не сплатила, власний розрахунок заборгованості суду не надала. Розмір тарифів на електроенергію, що відпускається населенню, встановлений постановою Кабінету Міністрів України №220 від 26.02.2015 р., зокрема, в період з 01.03.2016 р. по 31.08.2016 р. у розмірі 82,5 грн. за 1 кВт/год., з 01.09.2016 по 28.02.2017 р. у розмірі 107,5 грн. за 1 кВт/год, з 01.03.2017 р. у розмірі 140 грн. за 1 кВт/год., з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. у розмірі 168 грн. за 1 кВт/год. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 78 ЦПК України) та допустимими (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Відповідно до положень ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п. 1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику», споживання енергії можливо лише на підставі договору з енергопостачальником. Відносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії проводяться згідно з «Правилами роздрібного ринку електричної енергії» (далі ПРРЕЕ), які затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 р. за №312. Порядок розрахунків на роздрібному ринку електричної енергії регулює розділ IV ПРРЕЕ. Відповідно до п. 4.1. Правил, розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. Відповідно до п. 4.7 ПРРЕЕ, оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії. Відповідно до п. 5.5.5 ПРРЕЕ, споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Згідно п. 16 Договору про користування електричною енергією розрахунки за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі фактичних показань приладів обліку. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив своє зобов*язання щодо оплати вартості спожитої електроенергії та право позивача на отримання плати за надані послуги у період з 03.08.2016 р. по 31.12.2018 р. Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки, згідно ст.257 ЦК України. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК). Враховуючи, що 29.10.2019 р. позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості, то позовна давність пере6рвалась, відповідно до положень ч.2 ст.264 ЦК України, тому початком відліку позовної давності в даному випадку має бути 29.10.2016 р. Оскільки відповідачем заявлено про застосування наслідків сплину позовної давності, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за спожиту електроенергію за період з 01.10.2016 р. по 31.12.2018 р. в розмірі 6210, 53 грн., нараховану на підставі довідки абонента від 12.11.2021 р., наданої позивачем, яка містить детальну інформацію щодо нарахувань вартості спожитої електроенергії кожного місяця. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в межах позовної давності. Крім того, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом справи, пропорційно до розміру вимог, які задоволені судом, а саме судовий збір у розмірі 1824,15 грн. (2270,00 х 6210,53: 7728,50). Що стосується витрат позивача за отримання інформаційних довідок щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача, у розмірі 173 грн.13 коп. - в цій частині вимоги задоволенню не підлягають, оскільки отримання вказаної довідки, відповідно до положень ч.6 ст.187 ЦПК України, є обов*язком суду, який має безперешкодний доступ до Реєстру територіальної громади міста Харкова та самостійно отримує таку інформацію. Крім того, суду взагалі не надано доказів понесення позивачем таких витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved