Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі - банк) звернулося до суду із вище вказаним позовом, за просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №14.11901 від 04.06.2007 року, в розмірі 54484,87 [Долар США], що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.07.2014 року складає 637 666,52 грн., звернути стягнення на будівлю магазину загальною площею 178,40 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № 14.11901/1 від 04.06.2007 р. та додаткового договору до нього) ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В судове засідання сторони не явилися, просили справу розглядати без їх участі. Відповідач [PERSON] подала суду письмові заперечення, якими просила суд відмовити в задоволенні позову банка і через недоведеність заявлених вимог, і через їх незаконність та необґрунтованість. В порядку ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Всебічно з'ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Так, на підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до укладеного договору №14.11901 від 04.06.2007 року та додаткового договору до нього [PERSON] отримав кредит у розмірі 74055,14 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 01.06.2017 року. Згідно ст. 520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 24.06.2011 року між [PERSON], позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір про переведення боргу, згідно якого за договором №14.11901 від 04.06.2007 року та додатковим договором до нього було замінено боржника з [PERSON] на [PERSON]. Останній зобов'язався надалі виконувати умови кредитного договору №14.11901 від 04.06.2007 року та додаткового договору до нього. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Натомість, на порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право банка достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON] станом на 16.12.2014 року має заборгованість - 54484,87 [Долар США], яка складається з наступного: - 49241,73 [Долар США] - заборгованість за кредитом; - 1953,89 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 613,78 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. а також штрафи відповідно до Договору: - 85,00 [Долар США] - штраф (фіксована частина). - 2590,47 [Долар США] - штраф (процентна складова). Такий розмір заборгованості достовірно підтверджено наданим позивачем розрахунком від 16.12.2014 року, на спростування якого сторона відповідачів доказів не надала. Отже, позивач у відповідності до положень ст. ст. 10, 60, ЦПК України виконав свій процесуальний обов'язок та належним чином довів розмір виниклої заборгованості. В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором банк та відповідачі 24.06.2011 року уклали додатковий договір до договору іпотеки № 14.11901/1 (надалі - договір іпотеки). Згідно з додатковим договором відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: будівлю магазину загальною площею 178,40 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 505 000,00 грн. За змістом ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов"язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов"язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Як передбачено ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов"язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов"язань, вимога про виконання порушеного зобов"язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За змістом ч.ч.2,3 ст. 35 Закону України "Про іпотеку", положення ч.1 цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена ч.1 цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені ст. 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. У п. 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитним правовідносин" роз"яснено, що невиконання вимог ч.1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду(на відміну від інших способів звернення стягнення(ч.3 ст. 33 Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України. Таким чином, факт неотримання відповідачем направленої банком повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки не виключає правомірність вимог банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. За вимогами ст. 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Як вбачається з позовної заяви банк, при визначенні способу реалізації предмета іпотеки банк фактично просив звернути на нього стягнення шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Зазначене право іпотекодержателя здійснювати продаж предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, на підставі договору купівлі-продажу в порядку ст. 38 Закону України "Про іпотеку", для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти такий договір і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавця, передбачено п.28 іпотечного договору. Перелічені вище обставини справи, положення Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки, розмір заборгованості (у тому числі простроченої), ціна іпотечного майна, визначена договором іпотеки, свідчать проте, що вимоги банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є співмірними як з розміром поточної заборгованості, так і з загальною сумою заборгованості, яка підлягає стягненню достроково, а, отже, не має підстав вважати, що відмова у зверненні стягнення на предмет іпотеки не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Натомість, вимоги банку про можливість здійснення всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, то вона носить загальний характер, а, отже, не погоджуються зі змістом ч.5 ст. 38 Закону України "Про іпотеку" передачу, у зв'язку з чим підстав для її задоволення суд не вбачає. Відповідно до роз'яснень п. 42 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", у резолютивній частині рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом). Суд, зважаючи на виниклий спір сторін, виконуючи вимоги вищевказаних норм матеріального права та роз'яснень вищих органів судової влади, вбачає підстави для зазначення в рішенні суду про визначення ціни продажу предмета іпотеки на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України в порядку розподілу судових витрат з відповідачів на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" підлягають присудженню документально підтверджені судові витрати за розгляд справи у суді першої інстанції у сумі 3654 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial