Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з цивільним позовом котрий в процесі судового розгляду уточнив, до [PERSON], [PERSON], Сокільницької сільської ради Пустомитівського району, Львівської області, Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, третьої особи Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», в якому просить визнати за ним, [PERSON], право власності на житловий будинок, як такий, що по технічній документації значиться, як самовільне будівництво, площею 213, 3 кв.м., позначений літерою А-2, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]; скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області про реєстрацію за [PERSON] права власності в порядку в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, позначений літерою А-2 площею, 213, 3 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS] - у зв'язку із скасуванням рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.09.2013 року, на підставі якого таке право виникло та зобов'язати Реєстраційну службу Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації за [PERSON] права власності на житловий будинок, позначений літерою А-2 площею 213, 3 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS]; скасувати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданий [PERSON], яким посвідчується внесення до вказаного реєстру запису про державну реєстрацію за нею права власності на житловий будинок, позначений літерою А-2, площею 213, 3 кв.м., що знаходиться за адресою : [ADDRESS]; скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області про реєстрацію за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, позначений літерою А-1 площею 54, 9 кв.м. та гараж позначений літерою Б, що знаходиться за адресою : [ADDRESS] - у зв'язку із скасуванням рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.09.2013 на підставі, якого таке право виникло, та зобов'язати Реєстраційну службу Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про скасування державної реєстрації за [PERSON] права власності на житловий будинок, позначений літеро А-1 площею 54,9 кв.м. та гараж, позначений літерою Б, що знаходиться за адресою : [ADDRESS]; скасувати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, виданий [PERSON], яким посвідчується внесення до вказаного реєстру запису про державну реєстрацію за нею права власності на житловий будинок, позначений літерою А1 площею 54.9 кв.м. та гараж, позначений літерою БЮ що знаходиться за адресою : [ADDRESS]; судові витрати покласти на відповідачів. Свої вимоги мотивує тим, що він зареєстрований і проживає по [ADDRESS] у житловому будинку, який збудований у 1970-х роках, за його рахунок. На земельній ділянці, розташованій за цією ж адресою, знаходиться також інший житловий будинок, старіший, 1921 року будівництва, який належав його матері - [PERSON]. [PERSON] залишила заповіт, згідно якого вищезазначений будинок остання заповіла своїм онукам [PERSON] та [PERSON], а його донькам. Відповідачі [PERSON], [PERSON] звернулися до Пустомитівського районного суду Львівської області про визнання за ними права власності на будинок, який їм заповіли так і на будинок, який розташований на земельній ділянці за тією ж адресою, проте не входить до складу спадщини. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 04.09.2013 року, позов було задоволено та визнано за ними право власності та вказані будинки. Однак при розгляді вищезазначеної справи, його не було залучено до розгляду справи, чим порушено його права, у зв'язку з чим він подав апеляційну скаргу на вищезазначене рішення. На підставі вказаного рішення [PERSON] та [PERSON] провели державну реєстрацію за собою прав на нерухоме майно та реєстраційною службою було внесено відповідні записи про них, як власників майна, до єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно. Однак 11.03.2014 р. апеляційний судом Львівської області, вказане рішення було скасовано відмовлено в задоволенні їхнього позову. [PERSON] вказує, що не має правовстановлюючих документів на будинок під літерою А-2 у будинковолодінні по [ADDRESS], але в нього є дозвільні документи на будівництво та він має намір офіційно оформити право власності на належний йому будинок. Тому він змушений звертатися до суду, бо по технічній документації такий будинок числиться як самовільно збудований, сільська рада не визнає його прав на цей будинок, а в державному реєстрі прав на нерухоме майно власником будинку під літерою А-2 по [ADDRESS], незважаючи на рішення апеляційного суду Львівської області, значиться [PERSON] Також [PERSON] зазначає, що внаслідок реєстрації права власності за [PERSON] на будинок позначений літерою А-1, площею 54,9 кв.м та гараж позначений літерою Б, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] порушуються його права на власність, оскільки вказаний будинок має інший вигляд ніж той, який був на момент складання заповіту. В технічній документації не відображено виконану прибудову до цього будинку, яка здійснювалася ним і є незавершеною. Тому [PERSON] вважає, що він має законні підстави вимагати за собою право власності на виконану прибудову, що забезпечить виконання рішення апеляційного суду від 11.03.2014 р., а також гарантуватиме його право на подальше звернення до суду із вимогою про визнання за ним права власності на частину прибудованого будинку. На підставі наведеного [PERSON] просить позов задоволити. Третя особа з самостійними вимога [PERSON] вступила в справу та пред'явила позов до [PERSON], третя особа [PERSON], в якому просить визнати за нею, [PERSON] та [PERSON] право спільної сумісної власності на житловий будинок площею 213, 3 кв.м, що позначений в технічному паспорті літ. «А-2» за адресою : [ADDRESS] та визначити ідеальні частки співвласників: [PERSON] та [PERSON] в праві спільної сумісної власності на будинок площею 213, 3 кв.м, що позначений в технічному паспорті літ. «А-2» за адресою [ADDRESS], в розмірі по 1/2 кожного. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] покликається на те, що Пустомитівським районним судом Львівської області розглядається цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], Сокільницької сільської ради, Реєстраційної служби Пустомитівського РУЮ про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок площею 213,3 кв.м, позначений літ. А-2 за адресою: [ADDRESS], скасування рішення державного реєстратора, скасування витягу та [PERSON] однією з вимог пред'явив визнання за ним права власності на вказаний будинок. Також вказує, що з листопада 1969 р. по грудень 1980 р. перебувала у шлюбі з [PERSON] В період протягом 1972-1977 рр. вказаний спірний будинок був набутий нею та [PERSON] за час їхнього шлюбу, шляхом будівництва такого за рахунок їхніх спільних коштів як подружжя та частково залучення спільної праці та зусиль для будівництва будинку. Тому, [PERSON] вважає, що у зв'язку з набуттям нею та [PERSON] права власності на спірний будинок в період їхнього шлюбу та невизнання [PERSON] такого її права як співвласника, то на захист її невизнаного права цей будинок має бути визнаний її з [PERSON] спільною сумісною власністю та визначення ідеальних часток по 1/2 кожному як співвласнику. Позивач та відповідач у справі за позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] - [PERSON], в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, надав пояснення аналогічні викладеним, просить позов задовольнити. Проти задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] заперечив повністю, з підстав вказаних в запереченні проти такого позову. Відповідач за позовом [PERSON] та третя особа у справі за позовом третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] - [PERSON] з представником [PERSON], в судове засідання з'явилися, позовні вимоги [PERSON] визнали частково. Позовні вимоги третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] - підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеному, просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання з'явилася, позовні вимоги визнала частково. Представник відповідача Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області у судове не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вирішення позову по суті, залишив на розсуд суду. Представник відповідача Реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції у Львівської області [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги частково заперечив в частині скасування рішень державного реєстратора та зобов'язанні реєстраційної службу внести до державного реєстру прав на нерухоме майно записи про скасування державної реєстрації та скасування витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з підстав вказаних у запереченні на позов, а щодо решти позовних вимог покладається на розсуд суду. Представник третьої особа ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», у судове не з'явився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи на підставі наявних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів та давши їм оцінку, суд вважає, що заявлений [PERSON] позов та позов третьої особи із самостійними вимогами [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Згідно з вимогами ст. ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Так рішенням апеляційного суду Львівської області встановлено, що за рішенням виконкому Пустомитівської районної ради народних депутатів трудящих за №336 від 6 липня 1972 року «Про дозвіл будівництва індивідуальних житлових будинків в селах Пустомитівського району» [PERSON] було надано дозвіл на перебудову індивідуального житлового будинку в с.Сокільники на земельній ділянці 0,11 га. В цьому ж рішенні зазначено, що після зведення нової хати стару слід знести. На підставі цього рішення [PERSON] було видано «Свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР» із зазначенням початку будівництва житлового будинку на 4 кімнати загальною житловою площею 60 кв.м по [ADDRESS] на земельній ділянці присадибного фонду 0,11 га, із закінченням будівництва 6 липня 1974 року. Згідно довідки Сокільницької сільської ради №233 від 7 лютого 2014 р., житловий будинок [ADDRESS], у зв'язку зі зміною назв вулиць села, перейменовано у житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до даних інвентаризаційної справи 6/10 Львівського обласного державного бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, щодо об'єкту нерухомості по [ADDRESS] у зведеному акті вартості будівель і споруд, щодо найменування будівель і споруд, заначено житловий будинок під літ. А-1, житловий будинок під літ. А-2, гараж під літ. Б, хвіртка № 1 та огорожа № 2. При цьому будинок під літ. А-2 рахується під № 247. Загальна площа будинку під літ. А-1 становить 69, 91 кв.м. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового садибного будинку № 247 під літ. А-2, загальна площа будинку станом на 13.03.2013 року становить 213, 3 кв.м. В той же час, згідно примітки на поверховому плані на будинок під літ. А-1 , житловий будинок під літ. А-2 розміром 9,92х9,75 станом на 13.03.2013 року значиться, як самовільно збудований, що підтверджено і довідкою БТІ № 2\\2160-1-9 від 13.03.2013 року. Судом встановлено, що позивачем [PERSON], замість проведення перебудови, фактично було збудовано новий житловий двоповерховий будинок площею 213,3 кв.м без знесення старої хати, тобто [PERSON] здійснив самочинне будівництво житлового будинку. Наведені обставини та мотиви рішення апеляційного суду Львівської області, не заперечуються присутніми сторонами і представниками, тому згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст. 376 ч.1 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Як визнається сторонами та наголошуються самим позивачем у позові, житловий будинок на який він просить визнати право власності є самочинним будівництвом. Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності у порядку, передбаченому ст. 376 ч.3 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Як роз'яснено в п. п. 9, 12, 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва), при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно забудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону). Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні документи, які надавали право виконувати позивачеві будівельні роботи та передбачені статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (будівельний паспорт, проектна документація та ін.), як роз'яснено в п. 21 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року, з яких повинен виходити суд при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. Відповідно до позовної заяви, позивач звернувся з позовом, про визнання права власності на самочинно збудований житловий будинок, однак в матеріалах справи відсутні та позивачем не представлено будь-яких доказів про те, чи питання оформлення права власності на самочинне будівництво було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Тому в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині визнання за ним права власності на самовільно збудований житловий будинок слід відмовити. Підстави і порядок проведення державної реєстрації права власності осіб на нерухоме майно врегульовані ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також Порядком надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно затвердженими постановою КМУ № 703 від 22.06.2011р. Законом та Порядком державної реєстрації прав передбачено проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, інших речових прав за заявочним принципом шляхом подання уповноваженому суб'єкту відповідної заяви про державну реєстрацію, форму і вимоги до якої встановлює Міністерство юстиції України (частина четверта статті 15 Закону, пункт 7 Порядку державної реєстрації). Згідно з ч. 1 ст. 26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. При цьому ч. 4 ст. 9 Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. До передбачених статтею 19 Закону підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень віднесено в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Підстави для відмови у державній реєстрації визначені статтею 24 Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 26 чинної редакції Закону передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав "у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав". Таким чином, спеціальним законом встановлений певний порядок скасування державної реєстрації, проведеної на підставі рішення суду, яке пізніше скасоване. Згідно цього порядку зацікавлена особа має звернутися до державного реєстратора із відповідною заявою, а державний реєстратор у межах наданих йому повноважень ухвалює відповідне рішення, і у разі відмови, таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку. Позивачем [PERSON] не було надано суду відповідних доказів, які б свідчили про те, що він у встановленому законом порядку звертався до уповноваженого органу з вимогою про припинення державної реєстрації і що йому було відмовлено. Крім того, чинним законодавством не передбачено скасування витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та за бажанням заявника після внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав державний реєстратор формує витяг з Державного реєстру прав та оформляє його у двох примірниках. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині скасування рішення державного реєстратора реєстраційної служби про реєстрацію права власності, зобов'язання такого про внесення до державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації та скасування витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно слід відмовити. Крім того, згідно ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Згідно статей 256, 260 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Рішенням народного суду Пустомитівського району Львівської області від 03.12.1980 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Та вищевказаним рішенням було встановлено спільне нажите майно, яке і підлягало розподілу між ними, серед іншого спірного будинку, вказаного в позові третьої особи із самостійними вимогами [PERSON], там не було. Тобто, ще у 1980 році колишнє подружжя визначило обсяг спільно нажитого майна, яке підлягало поділу. Згідно ч. 2 ст. 223 ЦПК після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги, з тих же підстав, або оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Судом встановлено, що третя особа з самостійними вимогами [PERSON] просить визнати за нею право власності на житловий будинок та визначити ідеальні частки співвласників на майно, яке [PERSON] є самочинно збудоване, та останньому на праві приватної власності не належить. Враховуючи вищенаведене, в задоволенні позовних вимог третьої особи з самостійними вимогами [PERSON] слід відмовити, за безпідставністю.

Outcome: dismissed