Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

09 вересня 2019 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтував тим, що 28 березня 2016 року між банком та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до правил надання банківських послуг № б/н, згідно з якою відповідач отримала кредит у розмірі 14551,04 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ "ПриватБанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідач зобов`язалась своєчасно повертати кредит, відповідно до умов договору та умов кредитування. Дотепер відповідач свої обов`язки не виконала, що стало причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 20 травня 2019 року у розмірі 39207,13 гривень, яка складається з: 13732,64 гривень заборгованість за кредитом, 7492,77 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 17856,78 гривень заборгованість за пенею та комісією; 124,94 гривень штрафи відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали цивільної справи №208/5942/19 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю до Самарського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою суду від 24 січня 2020 року відкрито провадження по даній справі та призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача - Гребенюк О.С., який діє на підставі довіреності в судове засідання не з`явився, однак разом із позовною заявою суду було надано заяву про розгляд справи без його участі, а також зазначено, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. (а.с. 40) Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що є підтвердження в матеріалах справи, відзив на позовну заяву не надав, тому суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та наявних у справі доказів ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 28 березня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с. 6). Відповідач підтвердив свою згоду на те, що Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «ПриватБанк» Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Таким чином, датою укладення між сторонами договору є дата підписання Генеральної угоди, тобто 28 березня 2016. Відповідач не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до Умов договору, тобто зобов`язання за вказаним договором не виконала. Відповідно до п. 2.1 Генеральної угоди погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає банку гроші (щомісячний платіж) для погашення заборгованості по кредиту. Відповідно до п. 1.1.3.2.11 Умов і правил банк має право проводити договірне списання з усіх відкритих у банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта та третіх осіб в рахунок невиконаних зобов`язань перед банком. У встановлені договором строки, відповідач зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 20 травня 2019 року має заборгованість у загальній сумі 39207,13 гривень, яка складається з: 13732,64 гривень заборгованість за кредитом, 7492,77 гривень заборгованість по процентам за користування кредитом; 17856,78 гривень заборгованість за пенею та комісією; 124,94 гривень штрафи відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. В силу п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання договірних зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Разом з цим, у правовій позиції Верховного Суду України в справі № 6-2003цс15 зазначено що, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Враховуючи вищевикладене та те, що штраф і пеня в цьому разі є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому нарахування пені у розмірі 17856,78 гривень являється по своїй суті подвійним нарахуванням неустойки, а тому вимоги банку в цій частині не підлягають задоволенню. Враховуючи той факт, що відповідач дотепер неналежно виконує свої обов`язки з повернення отриманого ним ліміту кредитування, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням його зобов`язань у розумінні норм ЦК України, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: partial