Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів», Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім..А.М.Кузьміна» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійного захворювання, в розмірі 80000 грн. В обґрунтування своїх доводів позивач в позові зазначив, що у період часу з 1975 року по 1995 рік він перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (надалі за текстом - Відповідачем-1), а з серпня 2012 року по квітень 2013 року перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» (надалі за текстом - Відповідачем-2). Працював на посадах горнового феросплавних печей, плавильника феросплавів, майстра плавильного, зайнятого на гарячих дільницях робіт. За час роботи у позивача розвилася хвороба легенів. Це підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професіонального захворювання (форма П-4) від 25.10.2013р. У зв'язку з цим були порушені його нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Через стан свого здоров'я він позбавлений можливості не тільки повноцінно працювати, але і продовжувати звичний для себе спосіб життя. Просить стягнути солідарно з відповідачів 80000 грн. моральної шкоди. В судовому засідання позивач та його представники позов підтримали та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представники відповідачів та представник третьої особи заперечували проти позовних вимог, зазначивши, що не доказана вина підприємств у виникненні професійного захворювання та наявності моральної шкоди, окрім того, законодавством не передбачений обов'язок підприємства сплачувати моральну шкоду, у зв'язку із чим вважають, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає задоволенню, надали письмові заперечення (а.с.32-35, 40-45, 103-105). Дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], у період часу з 1975 року по 1995 рік перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів», а з серпня 2012 року по квітень 2013 року перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна». Працював на посадах горнового феросплавних печей, плавильника феросплавів, майстра плавильного, що підтверджується копією трудової книжки позивача та не оспорюється сторонами (а.с.8-10). 25.10.2013р. актом розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] форми П-4 позивачу був встановлений діагноз (мовою оригіналу): «Хроническое обструктивное заболевание легких второй ст.. (пылетоксический бронхит второй ст.; эмфизема легких легких второй ст.), ЛН второй ст.» (а.с.18) Згідно п.17 вказаного акту причиною професійного захворювання є: 1) під час роботи у Відповідача-1 - концентрацію пилу переважно фіброгенної дії, марганцю оксиду - 0,26-9,4 мг/м3 (при нормі - 0,3 мг/м3), та марганцю оксиду (аерозоль концентрації) - 10,5 мг/м3 (при нормі - 0,03 мг/м3); 2) під час роботи у Відповідача-2 - концентрацію пилу переважно фіброгенної дії, водню фтористого 0,73 мг/м3 (при нормі - 0,5 мг/м ) (а.с.17-19). Висновком МСЕК від 05.11.2013р. [PERSON] при первинному огляді безстроково встановлено 30% стійкої втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання та визначено третю групу інвалідності, причиною якої є професійне захворювання (а.с.21-22). Позивач періодично лікується від наслідків професійного захворювання, що підтверджується виписками та медичними висновкми останнього (а.с.11-12, 15-16). Отже, внаслідок професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, у зв'язку із чим було порушено його нормальні життєві зв'язки. Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу. На теперішній час Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України згідно з п. 27 ст. 77 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" не відповідає за завдану моральну шкоду, оскільки зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. "е" п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які потягли втрату працездатності" у частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їхніх сімей. Крім того, із Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" виключена ч. 3 ст. 34 відповідно до положень Закону України від 23 лютого 2007 року № 717-V "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов'язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами законодавства України на момент заподіяння шкоди, тобто з дня встановлення особі втрати працездатності вперше висновком МСЕК, що за матеріалами справи мало місце 05.11.2013р. У п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України N 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Термін «моральна шкода» вперше з'явився у законодавстві з прийняттям Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ, який набрав чинності з 1 січня 1993 року, та передбачав право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Згідно ст.12 зазначеного закону в редакції, яка діяла станом на 03.05.1994р., «відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством». При цьому законодавчими актами не передбачено граничні розміри стягнення моральної шкоди. Крім того, відповідно до роз'яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються, характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Окрім того, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, окрім глибини фізичних та душевних страждань, також враховує характер правопорушення, форму та ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, а також інші обставини, які мають істотне значення. Внаслідок отриманого професійного захворювання позивач змушений тривалий час знаходитися на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, медико-соціальні експертні комісії, відновлювальні процедури, не може вести активний спосіб життя, зміни у життєвих відносинах викликають у нього моральні страждання, він переносить фізичні страждання. Отже, отримане позивачем професійне захворювання призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи строки, протягом яких позивач працював на вищезазначених підприємствах, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 10000 грн. з Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» та у розмірі 2550 грн. з Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім..А.М.Кузьміна». На підставі ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі, передбаченому Законом України „Про судовий збір", що складає по 121 грн. 80 коп. з кожного відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial