Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частки квартири [ADDRESS] в сумі 140 000 грн., припинення її права часткової власності на вказану частку з моменту сплати їй грошової компенсації вартості квартири. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали. Пояснили, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рівненським міським судом 18 квітня 2014 року шлюб був розірваний. Від подружнього життя мають трьох неповнолітніх дітей. 19 грудня 2006 року в період шлюбу ними було придбано двохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Дана квартира належить їй та відповідачу на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожному. З червня 2013 року сторони проживають окремо, шлюбні стосунки між ними припинені. Згоди щодо володіння та користування квартирою в сторін немає,поділ квартири не можливий, тому з посиланням на ст.364 ЦК України просять позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивачки грошову компенсацію вартості 1/2 частки квартири [ADDRESS] в сумі 140 000 грн., припинити право часткової власності позивачки на вказану частку з моменту сплати їй грошової компенсації вартості квартири. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, заперечує сплачувати грошову компенсацію вартості квартири [ADDRESS], оскільки розмір компенсації для нього є досить значним. Вказує, що ніяких перешкод позивачці та дітям проживати в квартирі не чинить. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи,суд приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. Рівненським міським судом 18 квітня 2014 року, шлюб укладений між сторонами був розірваний. В період шлюбу сторонами по справі придбано квартиру [ADDRESS] в рівних долях по 1/2 частці кожному, що підтверджено договором купівлі-продажу від 19 грудня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №5292. Виділ позивачці 1/2 частки квартири неможливий, оскільки квартира є двокімнатною, загальна площа якої 48,9 кв.м, житлова - 29, 5 кв.м. По справі позивачкою [PERSON] було заявлено клопотання про призначення судово будівельно-технічної експертизи. 07 березня 2014 року ухвалою Рівненського міського суду було призначено будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту ППФ "Експерт-Рівне". Згідно повідомлення з ППФ "Експерт-Рівне" від 28 травня 2014 року №158,складеного судовим експертом Плисюк С.В., судова будівельно-технічна експертиза згідно ухвали суду від 07 березня 2014 року не проведена в зв"язку з її неоплатою. На адвокатський запит від 16 червня 2014 року, який адресований керівнику агенства нерухомості " Челсі", щодо визначення ринкової вартості квартири [ADDRESS], вбачається що орієнтовна ринкова вартість даної квартири на червень 2014 року становить 410200 (чотириста десять тисяч двісті) гривень, яка еквівалента 35000 доларів США. Даний доказ суд вважає неналежним, оскільки визначати ринкову вартість квартири має право суб"єкт оціночної діяльності, який має відповідний сертифікат. У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов"зковим для всіх суб"єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. У Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року, викладено правову позицію згідно якої, судам при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації за належну частку в праві спільної власності на квартиру слід враховувати загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому судам слід ретельно вивчати обставини справи з метою з'ясування, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Суд враховує неможливість сплати грошової компенсації відповідачем, наявність у сторін трьох неповнолітніх дітей, які проживають з матір"ю, відсутність згоди відповідача на отримання грошової компенсації та відсутність домовленостей щодо розміру відшкодування 1/2 частки квартири. При цьому слід зазначити на те, що експертиза вартості спірної квартири не проведена в зв"язку з неоплатою її позивачкою. Судом встановлено, що відповідач ніде не працює. Перебуває у скрутному матеріальному становищі. Перешкод у користуванні та розпорядженні 1/2 часткою квартри позивачу не чинить. Як убачається із будинкової книги в квартрі [ADDRESS] у м.Рівне зареєстровані сторони по справі та їх малолітні діти. Відповідно до листа органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 26 лютого 2014 року вбачається, що звернень щодо вчинення правочинів стосовно квартири [ADDRESS] у службу в справах дітей Рівненського міськвиконкому не надходило. Просили рішення по справі прийняти в інтересах дітей. В судовому засіданні позивачка [PERSON] вказала, що іншого житла в неї не має. З дітьми проживає у батьків. Суд вважає, що у випадку припинення права часткової власності на 1/2 частину квартири позивача [PERSON] будуть порушені права та інтереси дітей. Згідно з ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними доказами своїх тверджень в позові [PERSON] не довела і такі судом не встановлені. За наведених обставин,у задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст.ст.3,364 ЦК УКраїни,

Outcome: dismissed