Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обгрунтування пред*явлених позовних вимог вказала, що з відповідачем вона знаходиться у шлюбі з 2003 року, укладеному шаріатським судом м. Алеппо Сирійської Арабської Республіки. З березня 2010 року вони проживають окремо. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Діти мешкають з нею та знаходяться на її утриманні. На утримання дітей відповідач з 2010 року матеріальну допомогу надає добровільно але періодично. Відповідач приватний підприємець та сталого прибутку не має. Його щомісячні доходи, на її думку, складають біля 15.000-20.000 гривень. Однак, документально це підтвердити вона не може. Тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 1.500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття з урахуванням індексації. Представник позивачки пред*явлений позов підтримав. Вважає, що позов підлягає задоволенню та з відповідача, враховуючи, що він приватний підприємець та не має сталого заробітку, на користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей необхідно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі по 1.500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Відповідач пред*явлений позов визнав частково та пояснив, що він приватний підприємець і не у змозі виплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 1.500 гривень щомісячно. Виходячи із отримуваних доходів та обставини, що він не має постійного сталого заробітку, він у змозі виплачувати аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі по 750 гривень щомісячно на кожну дитину. Також пояснив, що матеріальну допомогу на утримання дітей він надає добровільно. Представник відповідача пояснила, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, що відповідач приватний підприємець та не має сталого прибутку. Відповідач аліменти на утримання дітей виплачував добровільно. Позивачкою суду не надано доказів стосовно прибутку відповідача та можливості виплачувати ним аліменти на утримання двох дітей по 1.500 гривень щомісячно на кожну дитину. Позивачка розмір аліментів на дітей визначила на свій розсуд. Відповідач у змозі виплачувати аліменти по 750 гривень на кожну дитину. Суд, вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. У судовому засіданні було встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, укладеному шаріатським судом м. Алеппо Сирійської Арабської Республіки у 2003 році. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO], які проживають з матір*ю. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей надавав у добровільному порядку. Однак позивачка просить та наполягає на стягненні з відповідача на утримання дітей аліментів за рішенням суду та у твердій грошовій сумі по 1.500 гривень щомісячно на кожну дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України: "Батьки зобов*язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття". Згідно з ч.1 ст.183 Сімейного Кодексу України: "Частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом." При цьому, відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного Кодексу України: "Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі." У судовому засіданні також було встановлено, що відповідач є приватним підприємцем та з квітня 2013 року по грудень 2014 року працював на загальній системі оподаткування. Згідно податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2013 та 2014 роки сума загального оподатковуваного доходу, отриманого від провадження господарської діяльності, не задекларована. Вказане стверджується довідкою Дніпродзержинської об*єднаної державної податкової інспекції за № 12418/04-03-17-0216 від 18 травня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України: " Кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватись на припущеннях." У судовому засіданні позивачкою суду не були надані докази стосовно отримання відповідачем доходів у розмірі приблизно 15.000-20.000 гривень. Це припущення позивачки. Прибуток відповідача позивачка визначила, як пояснила у судовому засіданні, з власного прибутку. При таких обставинах суд, оцінюючи всі докази, зібрані по справі у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Задовольняючи позовні вимоги частково, суд вважає, що судові витрати у вигляді судового збору необхідно стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial