Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

У листопаді 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 31 липня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 412, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на двох дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 31 липня 2009 року вона та [PERSON] уклали шлюб. Від шлюбу вони мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя із відповідачем у них не склалося, через різні погляди на сімейне життя. Три з половиною років сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільне господарство вони не ведуть. У період спільного проживання відповідач постійно принижував її, застосовував до неї фізичну силу в присутності дітей та інших сторонніх осіб. Подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, тому їхній шлюб підлягає розірванню. Також зазначала, що відповідач [PERSON] участі у вихованні та утриманні їхніх дочок не приймає. Угоди щодо сплати батьком аліментів на двох дітей у добровільному порядку між сторонами не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти та утримувати двох своїх дітей. Інших дітей він не має. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов, оскільки з 28 червня 2016 року сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов і заяву про розгляд справи за його відсутності до суду він теж не подавав. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. 31 липня 2009 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 412. Від цього шлюбу сторони мають двох малолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю та перебувають на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] своїх батьківських обов`язків належним чином не виконує, матеріальної допомоги на утримання дітей позивачу добровільно він не надає. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд встановив, що з 28 червня 2016 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони більше трьох років подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть та проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки чи інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ч. 1 ст. 12 зазначеного Закону на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначено, що прожитковий мінімум у 2020 році на місяць на одну дитину віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня - 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн. Виходячи з викладеного, на даний час визначений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років становить 2218 грн., а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 1109 грн. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідач [PERSON] , будучи обізнаним про розгляд судом даної цивільної справи, що підтверджується зворотним повідомлення про вручення йому рекомендованого поштового відправлення, відзив на позов та будь-яких заперечень проти заявлених позовних вимог до суду не подавав. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи той факт, що відповідач [PERSON] покладених на нього законом батьківських обов`язків не виконує, матеріальної допомоги на утримання малолітніх дочок [PERSON] та [PERSON] позивачу добровільно він не надає, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення аліментів на дітей у твердій грошовій сумі ґрунтується на вимогах закону. Враховуючи заявлені позивачем вимоги про стягнення аліментів на двох дітей у твердій грошовій сумі в загальному розмірі 4000 грн., суд вважає необхідним визначити конкретний розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, щомісячно. Суд вважає, що такий розмір аліментів забезпечить мінімально необхідний рівень життя малолітніх дітей, які проживають разом із матір`ю та перебуває на її утриманні. При визначенні розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на двох дочок у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. на кожну дитину, суд враховує, що встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. При подачі до суду цього позову за вимогу про розірвання шлюбу позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією від 30 жовтня 2019 року № 0.0.1509016118.1. Виходячи з наведеного, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача в дохід держави (за вимогу про стягнення аліментів) та на користь позивача (за вимогу про розірвання шлюбу) підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 768 грн. 40 коп. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved