Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини без згоди батька, малолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі перебуває в шлюбі з 28 квітня 2012 року. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають з позивачкою. Донька зареєстрована за місцем проживання позивачки. Не може зареєструвати малолітнього сина [PERSON]. Вказує, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації, перебуває на підконтрольній ДНР території, не має можливості виїхати до місця своєї реєстрації, боячись за своє життя при перетинанні зони бойових дій. Вона бажає провести реєстрацію місця проживання дитини за місцем своєї реєстрації і проживання [ADDRESS], однак, при зверненні з заявою про реєстрацію місця проживання дитини їй було відмовлено в зв"язку з відсутністю згоди батька на таку реєстрацію. Позивачка не має можливості зв'язатися з батьком дитини і вважає, що він не був би проти того, щоб дитина була зареєстрована за її місцем реєстрації, так як у них з відповідачем ніколи не було ніяких непорозумінь з цього приводу. Просила суд дозволити Васильківській селищній об'єднаній територіальній громаді Васильківського району Дніпропетровської області здійснити реєстрацію місця проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] разом, з матір'ю - [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представники третіх осіб за дорученнями просять розглядати справу у їх відсутність, заперечень проти позову не має. На підставі ч.4 ст.169 ЦПК України суд вважає можливим розгляд справи у відсутність відповідача за наявних у справі доказів, застосувавши вимоги ст.ст.224, 225 ЦПК України. Суд, дослідивши в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для вирішення спору. Позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991р. в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до вимог ст.7, 15, 155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. Частиною 3 вказаної статті передбачено - у разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. З свідоцтва про шлюб від 28 квітня 2012 року виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського РУЮ у Дніпропетровській області вбачається, що сторони перебувають в шлюбі.(а.с.5). Сторони від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої відповідач вказаний батьком (а.с.6). З копії паспорта відповідача вбачається, що він зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.4 зв.б). Згідно довідки Васильківської селищної ради [PERSON], [INFO] є мешканкою [ADDRESS] і має склад сім"ї: донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], Батько [PERSON], [INFO], мати [PERSON], [INFO]. (а.с.7). Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Для реєстрації особа подає: письмову заяву, паспортний документ (свідоцтво про народження дитини), квитанцію про сплату державного мита та ін. Діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. Від імені дітей, які не досягли 15 років така заява подається обома батьками. Відповідно до ч.4 ст. 18 Постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207 " Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру " - У разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Таким чином, судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], [INFO] фактично проживає з позивачкою в [ADDRESS] без реєстрації. Ненадання відповідачем згоди в реєстраційні органи на реєстрацію місця проживання дитини порушує передбачене законом право дитини на реєстрацію місця проживання, а тому суд приходить до висновку про надання дозволу реєстрації місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO] за адресою [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved