Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, де вказав, що з 17.05.2012 року працював у відповідача машиністом екскаватора 5-го розряду, був звільнений за власним бажанням 19.04.2013 року. В день звільнення підприємство не провело з ним повного розрахунку. Просив стягнути заробітну плату з листопада 2012 року по день звільнення в сумі 21216,67 грн., грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2537 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 41580 грн.. В травні 2014 року подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно якої просить стягнути невиплачену заробітну плату з 01.06.2012 р. по 19.04.2013 р. в сумі 39337,52 грн., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 45360 грн., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 2955,96 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що працював вахтовим методом по 14 робочих днів в місяць по 12 годин в день, його посадовий оклад - 3780 грн., відповідач надав йому довідку від 03.09.2013 року для пред'явлення в центр зайнятості, з якої вбачається, що зарплата не виплачена з листопада 2012 року, середньоденна зарплата - 20,77 грн., інших документів на його вимогу не надав. В судовому засіданні позивач позов підтримав з зазначених підстав. Представник відповідача в судове засідання не з'явися повторно, не повідомив про причину неявки, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, про дати судових засідань повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Позивач не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169, ст.224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Заслухавши позивача та його представника, дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно з записом у трудовій книжці [PERSON] був прийнятий на роботу до ТОВ „УБМ-П" 17.05.2012 року машиністом екскаватора 5-го розряду, звільнений з роботи 19.04.2013 року за власним бажанням.(а.с.5) В день звільнення з позивачем не проведено розрахунку. Відповідачем на вимогу суду не надані документи про розмір заробітку позивача та розмір заборгованості по невиплаченій зарплаті. Згідно довідки ТОВ „УБМ-П" від 03.09.2013 року наданої для розрахунку виплат на період безробіття зарплата за жовтень 2012 року становить 3780 грн., в наступні місяці зарплата не зазначена.(а.с.6) Згідно форми ОК-5 Пенсійного фонду України сума заробітку [PERSON] становить: за травень 2012 року - 3780 грн., червень - 3980 грн., липень - 3980 грн., серпень - немає, вересень - 3880 грн., жовтень - 3780 грн., з листопада 2012 року по березень 2013 року зарплата не вказана, за квітень 2013 року - 1037,52 грн., страхові внески до Пенсійного фонду сплачені з заробітної плати в період з травня по вересень включно 2012 року.(а.с.46) Позивач не зміг чітко пояснити суду за який період йому не було виплачено заробітну плату, зокрема, в первісному позові він просив стягнути невиплачену зарплату з листопада 2012 року, в заяві про збільшення позовних вимог - з червня 2012 року по день звільнення. Не пам'ятає чи працював в серпні 2012 року ( у формі ОК-5 зарплати за серпень 2012 року не має), можливо перебував у відпустці за власний рахунок, не пам'ятає скільки робочих днів відпрацював в квітні 2013 року до дня звільнення. Позивач надав суду розрахунковий листок по заробітній платі за травень 2012 року на суму 3097,33 грн. та виписку по картковому рахунку, з якого вбачається, що вказана сума була зарахована 31.07.12 р. та отримана в серпні 2013 року, інших надходжень не зазначено.(а.с.49,50-52) Відповідно до ст..ст.97, 115 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку, заробітна плата виплачується регулярно в робочі дня у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно із ст..116 цього кодексу при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В день звільнення позивача 19.04.2013 року з ним підприємством не було проведено повного розрахунку по заробітній платі, не виплачено компенсації за невикористану відпустку. З цього приводу позивач письмово звертався до ТОВ „УБМ-П" 24.09.2013 року, однак до цього часу розрахунку не проведено, відповідачем не надані документи про нараховані та невиплачені працівникові кошти навіть на вимогу суду. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивачем не надано суду переконливих доказів про невиплату йому заробітної плати за весь час його роботи на підприємстві, окрім першого робочого місяця - травня 2012 року. Виписка з рахунку ПАТ „ВТБ Банк" про перерахування підприємством „УБМ-П" на артковий рахунок [PERSON] заробітної плати за травень 2012 року цього факту не доводить. За таких обставин, суд вважає доведеним, що підприємство заборгувало позивачеві заробітну плату з листопада 2012 року по квітень 2013 року включно в сумі 19937,52 грн. (3780 грн. х 5 міс. + 1037,52 грн. за квітень). Зазначена сума підлягає стягненню на користь позивача. Позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, такі вимоги підлягають задоволенню на підставі ст. 117 КЗпП України, оскільки з вини відповідача йому не було виплачені належні до виплати суми в день звільнення. Відповідно до п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) зарплата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі(календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. З пояснень позивача вбачається, що він працював вахтовим методом по 14 робочих днів в місяць. Ці пояснення відповідачем не спростовані. Позивачем наданий розрахунок № 2 середнього заробітку за час затримки розрахунку (а.с.63) за період з травня 2013 року по квітень 2014 року включно за 168 робочих днів в сумі 45360 грн., виходячи із середньоденного заробітку 270 грн. : 3780 грн. + 3780 грн. : 28 роб./дн.. З даним розрахунком суд погоджується, оскільки він відповідає постанові КМУ від 08.02.1995 року № 100. Отже, підлягає стягненню на користь позивача 45360 грн. за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду № 13 від 24.12.1999 року „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 положення ч.1 ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з положеннями ст..ст.116,117,237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. На день розгляду справи судом відповідач з позивачем не розрахувався. Отже, підлягає стягненню на користь позивача 45360 грн. за затримку розрахунку при звільненні за весь час затримки по квітень 2014 року включно як просить позивач. Згідно з позицією, висловлену Верховним Судом України в постанові від 20.11.2012 року в справі № 6-114цс13, за наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене у ст..117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Зменшення судом таких сум порівняно із середнім заробітком може мати місце лише у разі наявності спору між сторонами про розмір належних до виплати коштів при звільнені працівника. Відповідач не надав заперечень проти позову та документів про розмір заборгованої зарплати, розмір належних до виплати сум при звільнені позивача визначений судом на підставі наявних у справі доказів. Суд не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування за затримку розрахунку при звільненні порівняно із середнім заробітком позивача. Позивачем не отримано також компенсації за невикористану відпустку. Відповідно до п.7 розділу 1/ Постанови КМУ № 100 компенсація за невикористану відпустку позивача за 23 календарні дні становить 2955,96 грн.. ( 38300 грн. : 298 к/дн. = 128,52 грн. х 23 к/дн.) де сума 38300 грн. - сума заробітної плати за період з червня 2012 р. по березень 2013 р., 298 - кількість календарних днів в цьому періоді, 128,96 грн. - середньоденний заробіток. Таким чином, позивачеві належало до виплати при звільненні заробітної плати 19937,52 грн., компенсації за невикористану щорічну відпустку в сумі 2955,96 грн.., однак вказані суми не були виплачені відповідачем. За затримку розрахунку при звільненні відповідач має сплатити позивачеві 45360 грн.. Судовий збір в сумі 682,54 грн. відповідно до Закону „Про судовий збір" підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial