Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 8120 грн. 95 коп. та 1762 грн. судового збору. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 24.07.2015 р. між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №80328а5аа. Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Toyota», державний номерний знак [NUMBER]. У відповідності до умов вказаного Догвору страхування позивач взяв на себе зобов'язання т у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 10.03.2016 року [PERSON], керуючи транспортним засобом «Опель», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», в м. Львові по вул. Театральна допустив зіткнення з автомобілем «Toyota», державний номерний знак [NUMBER]. Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до повідомлення про настання ДТП, [PERSON] визнав свою вину у настанні ДТП. На підставі заяви про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт [NUMBER] від 28.04.2016 р.. На підставі вказаного страхового акту позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 8120,95 грн. Відповідно до повідомлення про настання ДТП встановлено, що відповідач [PERSON] є винним у настанні ДТП. У зв'язку з тим, що ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» відповідно до чинного законодавства виплатило [PERSON] страхове відшкодування, набувши, відповідно, право вимоги, яке потерпіла особа мала до особи, відповідальної за завдані збитки у розмірі виплаченого відшкодування. Просить суд позовні вимоги задовольнити повністю. У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися. Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явився, однак 27.07.2018 р. подав заяву, в якій просив проводити розгляд у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце судового засідання, яке призначалось на 15.08.2018 р., 01.10.2018 р., 05.11.2018 р. повідомлявся судовою повісткою за останнім відомим місцем проживання. Однак, повідомлення повернулися до суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, місце реєстрації відповідач [PERSON] знятий з реєстрації у [ADDRESS] 25 березня 2014 року. Тому відповідач [PERSON], місцеперебування якого невідоме, викликався в судове засідання на 01.10.2018 р. та на 05.11.2018 р. через оголошення на офіційному сайті веб-сайті судової влади України за веб-адресою http://gl.lv.court.gov.ua. Відповідно до ч.1 ст. 128 ЦПК України, відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 стаття 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд встановив, що 10.03.2016 року [PERSON], керуючи транспортним засобом «Опель», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», в м. Львові по вул. Театральна,22 допустив зіткнення з автомобілем «Toyota», державний номерний знак [NUMBER]. Внаслідок вказаної ДТП автомобілю марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] було завдано механічних пошкоджень, що підтверджується довідкою про настання ДТП та Актом огляду транспортного засобу. Відповідно до Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду («Європротокол») автомобіль марки «Toyota», державний номерний знак [NUMBER] отримав механічні пошкодження, а також зазначено, що дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія автомобіля "«Опель», державний реєстраційний номер «[NUMBER]», тобто відповідача [PERSON]. Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування», що підтверджується копією договору добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» №80328а5аа від 24.07.2015 р. Встановлено, що позивачем було виплачено страхове відшкодування за завдану майнову шкоду у розмірі 8120 гривень 95 копійок, що підтверджується копією платіжного доручення №239589 від 29 квітня 2016 року. Відповідно до Страхового акту [NUMBER] від 28.04.2016 року загальний розмір страхового відшкодування по даній події на підставі розрахунку становить 20976 гривень. Згідно рахунку-фактури №ДМ00001855 від 15.03.2016 року та калькуляції ремонту №1.003.16.0 від 15.03.2016 року, вартість ремонту автомобіля марки "«Toyota», державний номерний знак [NUMBER] складає 8120,95 грн. Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом використання якого створює підвищену небезпеку. За змістом п.6 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" за №4 від 01.03.2013 року, особа, що під час керування має посвідчення водія на право керування транспортним засобом і реєстраційний документ на транспортний засіб - несе відповідальність за завдання шкоди. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до пункту 22.1 ст.22 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. З матеріалів справи вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» звернулось до Відповідача з листом №11088/УКБ від 06.11.2017 р. з проханням виплатити 8120,95 грн. загального розміру витрат позивача. Однак, вказана сума відповідачем в добровільному порядку виплачена не була. Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування шкоди в порядку регресу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Відповідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1762грн. /а.с.1/, а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved