Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

24 листопада 2020 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: визнати за позивачем право користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . Вимоги обгрунтовані тим, що позивач з 11.06.1998 року працює робітником з комплексного прибирання та утримання будинків ЖЕКу №1018 Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківського району м.Києва. З 07.09.1999 року позивач перебуває на квартирному обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, для отримання службового житла та з 14.07.1988 року зареєстрована в загальній черзі на квартирному обліку. 20.08.2002 року позивачу було надано в користування частину квартири [ADDRESS] Як зазначає позивач, в подальшому мав бути виданий ордер на зайняття зазначеної частини квартири, проте цього зроблено не було. В той же час позивач вважає, що вона набула право користування вказаною частиною квартири. Вказана квартира є єдиним місцем проживання позивача. Як зазначає позивач, відсутність ордеру на зайняття вказаної квартири є перешкодою для реєстрації місця проживання та можливої приватизації квартири, а тому позивач звернулась до суду з цим позовом для захисту своїх порушених прав. 17.03.2021 року до суду надійшов відзив представника Київської міської ради на заявлені вимоги в яких вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що будинок [ADDRESS] належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Києва та перебуває на праві господарського відання у КП «Спецжитлофонд». Квартира [ADDRESS] вказаного будинку не належить до числа службових квартир. На даний час відсутні підстави для укладення між КП «Спецжитлофонд» та позивачем договору найму жилого приміщення, оскільки ордер на зайняття житлового приміщення, а саме: [NUMBER] (кімната № 3 та №4), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , позивачу не видавався, тому позивач не є квартиронаймачем. Вказана квартира не є службовим приміщенням. Також представник зауважує, що саме Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація має повноваження на видачу ордера. 17.03.2021 року до суду надійшов відзив представника Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, які зазначені у відзиві Київської міської ради. Відповідь на відзиви до суду не надходила. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідачів в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши сторони, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено в судовому засіданні, з 11.06.1998 року [PERSON] працює робітником з комплексного прибирання та утримання будинків №1018 (Наказ №83 від 11.06.1998 року), про що міститься відповідний запис у трудовій книжці та видана довідка № 1178 від 05.12.2005 року. З 01.03.2007 ЖЕК №1018 Шевченківського району м. Києва було реорганізовано в ЖЕК «Діброва» Шевченківської районної у м. Києві ради, а з 01.01.2013 року в ТОВ «Київградсервіс», про що в матеріалах справи міститься довідка та запис у трудовій книжці позивача. Рішенням цехового комітету ЖЕК-1018 від 20.08.2002 року було надано [PERSON] , як робітнику по комплексному прибиранню ЖЕК-1018 гуртожиток із 2-х кімнат в будинку [ADDRESS] [PERSON] в даній квартирі проживає з жовтня 2002 року по даний час, несе витрати по утриманню житлового приміщення. Позивач зверталась до відповідачів щодо видачі ордеру, проте отримала відмову. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, на підставі розпорядження Київської міської державної адміністрації №1454 від 07.08.2003 року відбулась реконструкція будинку [ADDRESS] . На підставі Розпорядження Київської міської державної адміністрації №1083 від 17.06.2004 року були внесені зміни до розпорядження Київської міської державної адміністрації №1454 від 07.08.2003 року - передано до комунальної власності територіальної громади міста Києва будинок на [ADDRESS] та закріплено зазначений будинок за комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на праві господарського відання. Стаття 61 ЖК УРСР визначає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Згідно з положеннями статті 63 ЖК УРСР, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. В той же час, згідно з положеннями статті 118 ЖК УРСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Порядок надання службових жилих приміщень установлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації (стаття 121 ЖК УРСР). На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення (стаття 122 ЖК УРСР). Крім того, у відповідності до положень статті 128 ЖК УРСР, порядок надання жилої площі в гуртожитках визначається цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку (стаття 129 ЖК). Тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому наступне її виселення з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 25 серпня 2020 року справа № 592/345/17. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі "Прокопович проти Росії" Європейський суд з прав людини визначив, що концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", що спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі "Баклі проти Сполученого Королівства" від 11 січня 1995 року, пункт 63). Поняття "майно" у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автоматичне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. Кожному гарантується недоторканість житла (стаття 30 Конституції). Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, як встановлено судом, позивачу у спосіб, визначений законодавством надано в користування кімнати в гуртожитку, які на даний час є відокремленою квартирою, проте всупереч діючого законодавства позивачу не було видано ордер на вказані кімнати в гуртожитку. Відсутність ордеру позбавляє позивача можливості на передбачене законом право реєстрації за місцем проживання та приватизації квартири, чим порушуються права позивача. Таким чином суд для ефективного на належного захисту порушених прав [PERSON] вважає за можливе задовольнити заявлені вимоги, враховуючи що [PERSON] постійно проживає в квартирі, не має іншого житла, тому є підстави стверджувати, що вона має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а спірна квартира є її "житлом" у розумінні статті 8 Конвенції. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved