Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом про звернення стягнення до [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог, представник позивача вказав, що 19.10.2007 з відповідачем [PERSON] було укладено Договір № KRT0GІ0000000851, відповідно до якого йому був надано кредит у розмірі 61 000,00 гривень, зі сплатою 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 жовтня 2027 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], 19.10.2007 уклали договір іпотеки № KRT0GІ0000000851. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 32,8 кв.м., житловою площею 18,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 81 589 грн. 67 коп. Відповідач [PERSON] не виконує свої зобов'язання перед банком, чим порушує умови договору кредиту та вимоги діючого законодавства України. Станом на 17 квітня 2015 року, заборгованість за кредитним договором становить 90 546,56 гривень. У зв'язку з чим просять звернути стягнення на предмет іпотеки. Представник позивача у судове засідання не з'явився надавши суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим справу розглянути заочно. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до [PERSON] про звернення стягнення підлягає частковому задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що 19.10.2007 з відповідачем [PERSON] було укладено Договір № KRT0GІ0000000851, відповідно до якого йому був надано кредит у розмірі 61 000,00 гривень, зі сплатою 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 жовтня 2027 року. Відповідно до кредитного договору, відповідач, який є позичальником, взяв на себе зобов'язання погашати кредит та сплачувати позивачеві нараховані проценти за користування кредитом відповідно наведеного у кредитному договорі графіку. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON], 19.10.2015 уклали договір іпотеки № KRT0GІ0000000851. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру, розташовану на п'ятому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 32,80 кв.м., житловою площею 18,90 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування, посвідченого 15 жовтня 2007 року Пахомовою Н.І., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу за реєстром №10892. Обумовлена сторонами договору іпотеки заставна вартість на день укладання іпотечного договору - 81 589 грн.67 коп. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст..1048 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідач не виконує свої зобов'язання перед банком, чим порушує умови договору кредиту та вимоги діючого законодавства України. Станом на 17.04.2015, заборгованість за кредитом складає 90 546,56 гривень, яка складається з: - 58 532,88 грн. - заборгованість за кредитом; - 29012,15 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3001,53 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Банк направляв вимогу про дострокове повернення коштів кредиту та сплату процентів за користування з розрахунком повної суми, що підлягає достроковому поверненню, відповідно до умов ст..35 ЗУ " Про іпотеку ", на момент розгляду справи умови договору не виконано, заборгованість не погашена. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки, що відповідає вимогам ч.1 ст.35 ЗУ "Про іпотеку". Відповідно до ст..12 ЗУ " Про іпотеку "у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати достроково виконання зобов'язань, а вразі його невиконання -звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки - однокімнатну квартиру, розташовану на п'ятому поверсі п'ятиповерхового житлового будинку зі всіма об'єктами функціонально пов'язаними з цим нерухомим майном загальною площею 32,80 кв.м., житловою площею 18,90 кв.м. яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка належить відповідачу [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень ", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішення суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених ст..26 цього Закону, відповідно до якої передбачено продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі - продажу з іншою особою -покупцем. Таким чином, необхідно звернути стягнення шляхом продажу вказаного предмету іпотеки Банком з укладенням від свого імені договору купівлі - продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру права власності. Позивач, до звернення із позовом до суду, з метою надання можливості відновити платіжну дисципліну за кредитним зобов'язанням, надіслав повідомлення боржнику (іпотекодавцю. якщо він є відмінним від боржника) про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення у разі продовження порушення, але вказане звернення залишено без відповіді відповідача. Відповідно до ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до частини 1 статті 40 Закону України " Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України. Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону Про іпотеку підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК України. Отже, за змістом наведених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду. Спірна квартира не була придбана за рахунок кредитних коштів, отриманих позичальником. Проте позивач у своєму позові не зазначив іншого постійного житлового приміщення, куди відповідач повинен бути виселений з іпотечного житла. Доказів про наявність у відповідача іншого житла, крім переданого в іпотеку, суду не надано. Згідно відомостей відділу адресно - довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровської області [PERSON] зареєстрованим в м. Кривому Розі не значиться, з місця останньої реєстрації [ADDRESS] знятий з реєстрації 29.01.2010, за адресою [ADDRESS] Враховуючи, що в даній справі в іпотеку була передана квартира, яка придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення мешканця зі спірної квартири без надання йому іншого постійного житла. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України, яка міститься в постанові від 18 березня 2015 року по справі №6-39 цс15 " По виселення осіб із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки" . Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги належать задоволенню частково лише в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, та слід зазначити що відсутні підстави для задоволення позову про виселення осіб із спірного будинку, так як позивачем вказана вимога недоведена. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Outcome: partial