Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

20 березня 2018 року [PERSON] звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, де просить ухвалити судове рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], укладений між сторонами в Жовтоводському представництві товарної біржі «Дніпродзержинська» за реєстраційним №012/237-Ж. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказує на те, що відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14 грудня 2000 року, що посвідчений Жовтоводським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська», [PERSON], який діяв від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO], продав, а [PERSON] купив двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Нотаріально договір купівлі-продажу не був посвідчений, оскільки працівники товарної біржі запевнили, що відповідно до ч.2 ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зазначений договір купівлі-продажу нерухомого майна був зареєстрований в Жовтоводському бюро технічної інвентаризації 25.04.2001 року, на праві особистої власності за реєстровим №3, в реєстровій книзі №57 стор. 181 на підставі чого йому було видано технічний паспорт на дану квартиру. Посилаючись на те, що на час укладання сторонами даної угоди сторони досягли згоди з усіх істотних умов притаманних цьому роду угод, позивач просить позов задовольнити. При цьому, вказує що не може реалізувати свої права з володіння та користування майном як власник. Ухвалою судді від 30 березня 2018 року було вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст. ст. 274-279 ЦПК України без виклику сторін. Від відповідача, [PERSON], у запропонований йому ухвалою суду строк відзиву на позов до суду не надходило. Поштовий конверт, направлений на його адресу повернувся з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1,2 ст. 4 Закону України "Про власність", що діяв на час виникнення спірних правовідносин, власник на свій розсуд, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Згідно ч. 1 ст.13 Закону України "Про власність" об'єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки ,насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 14.12.2000 року за реєстраційним №012/237-Ж, укладеного між сторонами, [PERSON], який діяв від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON],[INFO] та [PERSON], [INFO] продав, а [PERSON] купив двохкімнатну квартиру, загальною площею - 48,3 кв.м, житловою площею - 27,6 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Даний договір посвідчений Жовтоводським представництвом товарної біржі «Дніпродзержинська» (а.с.6). Вказана квартира продана за 2000 грн., які одержані продавцем від покупця до підписання договору. Нотаріально договір посвідчено не було, оскільки на час його укладення ст.15 Закону України "Про товарну біржу" передбачала, що договір укладений на торговій біржі не потребує свого подальшого нотаріального посвідчення. Отже, сторони виконали передбачені договором умови угоди. Фактично позивач вступив у володіння і користування [ADDRESS]. Із копії паспорта на квартиру вбачається, що позивач [PERSON] є власником спірної квартири (а.с.7-8). На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися придбаним нерухомим майном та вчиняти щодо нього будь-які цивільно-правові угоди, оскільки договір купівлі-продажу не пройшов нотаріального посвідчення. Статтями 391, 392 ЦК України (в редакції 2003 року) встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. На підставі викладеного, суд вважає, що сторони виконали усі умови договору купівлі-продажу житлового приміщення, які не порушують інтереси держави чи третіх осіб, у зв'язку із чим суд приходить до висновку про можливість визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна № 012/237-Ж від 14.12.2000 року, укладеного між сторонами та зареєстрований представництвом товарної біржі "Дніпродзержинська" - дійсним. Враховуючи наведене,

Outcome: approved