Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працював на ПАТ(на даний час ПрАТ) "Рівнеазот" старшим майстром управління ремонтно-монтажних робіт. Згідно наказу №858-ВК від 24.03.2017 року був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю ( ст. 38 КЗпП України ) з 05.04.2017 року. Розрахунку в повному обсязі при звільненні з ним не проведено. Розрахункові кошти в сумі 60881,39 грн. отримав 12.02.2018 р. згідно судового наказу Рівненського міського суду від 09.11.2017 року. Разом з тим, грошові кошти в розмірі середнього заробітку за весь час затримки з виплати належних йому коштів при звільненні, в сумі 82 967,94 грн. за період з 06.04.2017 р. по 12.02.2018 р. відповідачем не виплачені. Ухвалою суду від 27.02.2018 року ухвалено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін. Згідно поданого до суду відзиву, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, покликаючись на ту обставину, що вини ПрАТ "Рівнеазот" у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки ПрАТ» Рівнеазот» не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеоблводоканал. Крім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. Вважає, що ПрАТ "Рівнеазот", порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діяв у стані крайньої необхідності. ПрАТ "Рівнеазот" сплачувало єдиний внесок, а тому позивач не був позбавлений можливості звернутися в центр зайнятості після звільнення для отримання допомоги по безробіттю. Просив суд звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди заподіяної затримкою розрахунку при звільненні [PERSON] в повному обсязі. Дослiдивши письмовi докази по справi, та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що [PERSON] працював на ПрАТ «Рівнеазот» старшим майстром управління ремонтно-монтажних робіт. та згідно наказу №858-ВК від 24.03.2017 року був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю ( ст. 38 КЗпП України ) . Розрахунок на день звільнення з ним не проведено. Встановлено, що розрахункові кошти [PERSON] отримав 12.02.2018 р. в сумі 60881,39 грн. згідно судового наказу Рівненського міського суду від 09.11.2017 року. Відповідно до частини 1статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст.47, частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Так, вимога [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнні стосуються періоду з 06.04.2017 року по 12.02.2018 року. За таких обставин та враховуючи те, що мало місце порушення ст.ст. 116,177 КЗпП , суд приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення, та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненнні за період з 06.04.2017 р. по 12.02.2018 р., що становить 198 робочий день . З дослідженої судом копії довідки про суми , які належать до виплати при звільненні № 1081 від 23.05.2017 р. вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача за два останніх місяці перед звільненням, становила 419,03 грн., виходячи з наступного розрахунку: 9 401,69 грн.(з/плата за лютий) + 8 197,65 грн.(з/плата за березень) : 42 роб.дні ( 20 днів у лютому та 22 дні в березні) = 419,03 грн. Кількість робочих днів після звільнення позивача з роботи (05.04.2017р.) по день остаточного розрахунку (12.02.2018р.) становить 198 днів (3 дні у квітні + 20 днів у травні + 21 день у червні + 21 день у липні + 22 дні у серпні + 21 день у вересні + 21 день у жовтні + 22 дні в листопаді + 19 днів у грудні + 20 днів у січні 2018р. + 8 днів у лютому 2018р.). Таким чином сума середньої заробітної плати за період з 06.04.2017р. по 12.02.201 ?р. включно складає 82 967,94 грн. (419,03 грн. х 198дн.) Зазначений розрахунок середньоденної заробітної плати зроблено за два повних останніх місяці перед звільненням відповідно до п.п.5,8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. № 100. Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача на той факт, що невиплата заробітної плати позивачу відбулась у стані крайньої необхідності, а відтак на підставі ч.2 ст. 1171 ЦК України суд може звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди оскільки право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку є абсолютним і виникає із трудових правовідносин, і до вказаних правовідносин не можуть застосовуватись норми, які випливають із деліктних зобов»язань, оскільки правила ст. 1171 ЦК України застосовуються при вирішенні спору, що стосуються відшкодування шкоди.. Суд визнає безпідставними і покликання представника відповідача на відсутність їх вини у невиплаті заробітної плати, оскільки подані ним докази, зокрема, рішення міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про призупинення дії антидемпінгових мит та рішення Господарського суду Рівненської області про стягнення з ОВКПВ КГ «Рівнеоблводоканал» на користь ПрАТ « Рівнеазот» заборгованості, жодним чином не свідчать про відсутність вини відповідача щодо невиплати заборгованості із заробітної плати позивачу. Відповідно до ст. 141 ЦПК судові витрати - судовий збір в сумі 829,68 грн.,сплачений позивачем при пред'явленні позову, підлягає до стягнення з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved