Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

В лютому 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та неустойки за прострочення сплати аліментів. Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 04 червня 2015 року. Від шлюбу вони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Сімейне життя з відповідачем не склалося і 07 квітня 2014 року, згідно рішення П»ятихастського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано. Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2014 року відповідач зобов'язаний виплачувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку і доходу відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття на кожну дитину. Однак, відповідач з 01 серпня 2014 року по 31 липня 2016 року аліменти на утримання дітей не сплачував, у зв'язку з чим, утворилася заборгованість в сумі 56354,83 грн., яку виплачувати відповідач у добровільному порядку не бажає. Окрім цього, на думку позивача, відповідач повинен сплати їй неустойку за період з серпня 2014 року по липень 2016 року включно. У зв'язку з чим, позивач звернулась до суду та просила суд позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментах за період з серпня 2014 року по липень 2016 року включно, в сумі 56354,83 грн. та неустойку за вказаний період в сумі 15991,97 грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач присутня не була, через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, протии ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом відправлення судової повістки за останнім місцем реєстрації та знаходження останнього, яке відоме суду. Заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у його відсутність не надав, поважності причин неявки суду не повідомив, позов не оспорив. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11 квітня 2011 року у справі "Жук проти України", яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. У зв'язку з цим, з огляду на належне повідомлення позивач а та відповідача про дату, час та місце розгляду вказаної цивільної справи, суд зі згоди позивача вважає можливим провести заочний розгляд вказаної справи на підставі наявних в ній письмових доказів. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини, ратифікованої Україною 11 вересня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові по справі № 6-149цс14 від 01.10.2014 року, за якою зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення за ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 04 червня 2005 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану П»ятихатського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 37, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 6). Від спільного життя з відповідачем, позивач має двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], про що відділі реєстрації актів цивільного стану П»ятихатського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, 05 жовтня 2005 року в книзі актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис № 131, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.10.2005 року та [PERSON], [INFO], про що відділі реєстрації актів цивільного стану П»ятихатського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, 15 червня 2011 року в книзі актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис № 77, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.06.2011 року Відповідач у свідоцтві про народження, записаний батьком. 07 квітня 2014 року, згідно рішення П»ятихастського районного суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами по справі було розірвано. (а.с.15) Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 10 лютого 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/4 частина з усіх видів заробітку і доходу відповідача для кожної дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму громадян для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття. На виконання вказаного рішення суду Дзержинським районним судом м.ю Кривого Рогу Дніпропетровської області видано виконавчий лист № 210/8238/13-ц, який звернений позивачем до виконання у Дзержинський ( Металургійний) відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Довідкою-розрахунком № 2115/7 від 02.08.2016 року за період з 01.08.2014 року по 31.07.2016 рік згідно виконавчого листа № 210/8238 від 10.02.2014 року, виданою Дзержинським ( Металургійним) відділ державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, підтверджується, що [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] у вказаний період та сума заборгованості становить 56354,83грн. (а.с. 9-10). Таким чином, наявність та розмір заборгованості підтверджено належними у справі доказами, що відповідачем не оскаржується. Разом з тим, остаточна правова позиція про стягнення пені за прострочення сплати аліментів викладена у постанові Верховного Суду України № 6-94цс15 від 01.07.2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК має враховуватися іншими судами при застосуванні таких норм права. Зокрема Верховний Суд України сформулював наступну правову позицію: Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у п. 22 постанови, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Отже, суд приходить висновку, що в даному випадку факт прострочення виконання аліментного зобов'язання пов'язаний не з датою, а з часу невиконання рішення суду. На цій підставі суд вважає, що платник аліментів не виконував зобов'язання, що виникло з рішення суду від 10 лютого 2014 року щодо сплати аліментів, з січня 2014 року, відтак нарахування пені за прострочення сплати аліментів необхідно проводити з вказаної дати. За результатами розрахунків у такий спосіб розміру пені за прострочення виконання аліментних зобов'язань платника за період з серпня 2014 року по липень 2016 року становить - 15 991 грн. Крім того, відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому суд прийшов до висновку, що з відповідача в користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі - 723 грн. 46 коп. За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved