Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

27 лютого 2014 року до суду надійшла зазначена позовна заява. В позовних вимогах позивач просить: скасувати Акт спеціального розслідування нещасного випадку, який стався з [PERSON] за формою Н-5 та Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 18.03.2011 року. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що 16 лютого 2011 року з [PERSON], який працював монтажником з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій у містобудівельному загоні №2 ПАТ "Мостобуд", стався нещасний випадок, внаслідок якого [PERSON] був смертельно травмований. Комісією, до складу якої входив представник управління Фонду, були складені акти за формою Н-1 та Н-5 від 18 березня 2011 року, в яких відображені обставини і причини нещасного випадку. Згідно з цими актами, нещасний випадок і травма визнані такими, що пов'язані з виробництвом. Однак, управління Фонду з таким висновком не погоджується, мотивуючи тим, що в акті за формою Н-1 від 18 березня 2011 року зафіксовано відсутність впливу на [PERSON] небезпечного виробничого фактора чи середовища під час настання нещасного випадку. Водночас, в акті зазначено, що супутньою причиною нещасного випадку є перебування потерпілого на будівельному майданчику в стані алкогольного сп'яніння, що підтверджується довідкою Київського міського бюро судово-медичної експертизи від 3 березня 2011 року. Тож, на його думку, відповідно до статті 14 Закону "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності", у складанні акту за формою Н-1 повинно бути відмовлено та навпаки, складено акт за формою НВП. Крім того, під час настання нещасного випадку, внаслідок якого настала смерть, [PERSON] трудові обов'язки не виконував. Під час слухання справи було залучено в якості третьої особи [PERSON] - дружину померлого [PERSON] В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача та третіх осіб в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити в їх задоволенні на тій підставі, що вони не обґрунтовані, позивач не має права оскаржувати акти. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Як встановлено в судовому засіданні, 15.03.2011 року комісією Територіального управління Держгірпромнагляду по Київській області та м.Києву складено Акт (за формою Н-5) спеціального розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, що стався 16.02.2011 о 16 год. 55 хв. у Містобудівельному загоні №2 ПАТ «Мостобуд» з [PERSON] Актом встановлено причини та обставини за яких стався нещасний випадок. В пункті 6 Акту зазначено, що члени комісії вважають, що нещасний випадок з монтажником сталевих та залізобетонних конструкцій [PERSON] пов'язаний з виробництвом, необхідно скласти акт за формою Н-1. Член комісії із спеціального розслідування, страховий експерт з охорони праці відділу по роботі з роботодавцями та потерпілими Голосіївського району УВД ФССНВ у м.Києві Кухарчук Ю.Д. не погодившись з актом, мав окрему думку, яку виклав в письмовому вигляді. 18 березня 2011 року т.в.о. начальника Територіального управління Держгірпромнагляду по Київській області та м.Києву затвердив Акт №1/11 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (форма Н-1). Захист прав, свобод та інтересів працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, здійснюється у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності" факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України, відповідно до Закону України "Про охорону праці". Згідно з пунктом 58 Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року № 1112 (чинною на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок), у разі незгоди з висновками спеціальної комісії щодо обставин та причин нещасного випадку керівник Держнаглядохоронпраці або його територіального органу має право призначити повторне (додаткове) спеціальне розслідування такого випадку спеціальною комісією в іншому складі і за результатами її роботи скасувати висновки попередньої спеціальної комісії. Пунктом 59 указаного Порядку передбачено, що рішення спеціальної комісії може бути оскаржено у судовому порядку у разі незгоди роботодавця, потерпілого або члена його сім'ї чи особи, яка представляє його інтереси, зі змістом затвердженого акта форми Н-5, форми Н-1 (або форми НПВ). Перелік осіб, яким надано право на таке оскарження, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та його робочі органи не належать до переліку осіб, яким надано право оспорювати зміст указаних актів, оскільки складання акта та підтвердження фактичних обставин нещасного випадку на виробництві не зачіпає і не порушує прав і інтересів Фонду. Статтею 55 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що спричинили втрату працездатності" передбачено право виконавчих органів Фонду звертатися до суду за вирішенням спорів щодо сум страхових внесків, розміру шкоди та прав на відшкодування, накладення штрафів та з інших питань, але факт нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, який пов'язаний з виробництвом, не може бути оскаржений Фондом (його регіональними відділеннями). З огляду на викладене, управління Фонду не могло звертатися до суду з позовом про оскарження актів форми Н-1, форми Н-5, оскільки чинним законодавством таке право передбачено не було та чітко визначався механізм оскарження обставин і причин нещасного випадку. Стаття 3 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А тому оскільки права позивача не порушені, діючим законодавством не передбачено право позивача оскаржувати акти, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed