Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до суду до відповідачів про визнання поруки, яка виникла із договору поруки № 34.5/АА-00012.08.2 від 20.06.2008 року такою, що припинена,\~ посилаючись на наступні обставини. 20 червня 2008 року між ПАТ "Родовід Банк" та позивачем було укладено договір поруки №34.5/АА-00012.08.2. Відповідно до умов вказаного договору, позивач зобов'язувалася солідарно і в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань [PERSON] на умовах укладеного ним кредитного договору №34.5/АА-00012.08.2 від 20.06.2008 року. договором поруки, а саме п 1.3 передбачено, що поручитель бере на себе зобов'язання відповідати перед банком в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник. При підписанні договору поруки позивач була ознайомлена з текстом кредитного договору у його редакції від 20.06.2008 року і в тому разі з п.4.2 цього документа. У зв'язку з тим, що зміст цих пунктів в редакції кредитного договору від 20.06.2008 року цілком влаштовував позивача, то вона й дала згоду на його підписання. 25.01.2011 року, ПАТ «Родовід Банк» разом з [PERSON] підписали додаткову угоду №3 до кредитного договору, де виклали вказані вище пункти цього договору у іншій редакції, а саме: п.4.2 з таким текстом:" Проценти за користування кредитами нараховуються банком щомісяця, в останній робочий день місяця та в день повного погашення кредитів позичальником за иим договором". а п.4.4. з таким: " "У разі несвоєчасного погашення заборгованності за кредитами у строк, встановлений у пункті 1.1 цього договору нарахування процентів за користування кредитами здійснюється до моменту повного погашення кредитів позичальником за цим договором ". Про існування цієї додаткової угоди №3, яка була укладена між відповідачами ще у січні 2011 року, позивач взнала лише у середині поточного року. Позивач вказала, що через вказану додаткову угоду до кредитного договору були внесені істотні зміни, а саме: був змінений строк нарахування процентів за користування кредитами до моменту повного погашення кредитів позичальником. Таким чином відбулось збільшення розміру грошових зобов'язань [PERSON] перед кредитором, отже і грошові зобов'язання позивача та обсяг її відповідальності збільшились без її згоди. Проте, така дія щодо внесення змін до умов кредитного договору є порушенням з боку ПАТ «Родовід банк» норм чинного законодавства та прав позивача. Первинними умовами кредитного договору при вчинені правочину, було чітко встановлено розмір зобов'язання як [PERSON] так і позивача, саме під ці, та тільки під ці, чітко визначені у кредитному договорі розміри частини кредиту, що підлягає поверненню у відповідний термін, тобто щомісячні виплати по процентах та розмір сукупної суми виплат по процентах, позивач надала свою згоду на поруку. Однако відповідач порушив приписи чинного законодавства, підвищивши розмір частини зобов'язань без згоди на те позивача, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності [PERSON] З моменту укладання між відповідачами змін до кредитного договору істотно збільшилися зобов'язання позивача, що порушує відношення майнових інтересів сторін та позбавляє її як позивача того, на що вона розраховувала при укладенні договору - на виконання обов'язків по договору поруки, які значно перевищують розмір видатків, на які було розраховано під час його укладення. Крім того, п.3.1.1. кредитного договору встановлено, що зобов'язання сплачувати кредит виникає щомісячно до 10 числа кожного календарного місяця. Тобто у даному випадку вказано термін (а не строк) виконання зобов'язання. Як вже було відзначено раніше, поняття "Строк" розкрито в статті 252 ЦК України. Відповідно до цієї статті строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. В той же час поняття "Термін" визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Оскільки строк виконання зобов'язання встановлено щомісячно, то, відповідно, і порушення зобов'язання почалося саме із січня 2009 року (як видно із розрахунку заборгованості) і тому вимога про погашення заборгованості мала бути надіслана в межах шестимісячного строку, однак цього кредитором зроблено не було. Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. В той же час, коли порука сама по собі припинилася на підставі закону, але кредитор не визнає або заперечує цей факт, поручитель може звернутися до суду і суд у цьому випадку на підставі п.1 ст. 16 ЦК України може прийняти рішення про встановлення поруки припиненою. З цього приводу слід проаналізувати взаємовідносини між кредитором та поручителем після того, як боржник припинив виконання своїх зобов'язань перед кредитором, а останній 12.03.2013 року направив поручителю лист претензію. Наступним кроком кредитора було подання ним 27.08.2013 року до Бердянського міськрайонного суду позовної заяви про стягнення заборгованності за кредитним договором і на підставі заочного рішення цього суду від 11.12.2013 року ця заборгованість була солідарно стягнута з боржника та поручителя. Про наявність заочного рішення Бердянського міськрайонного суду від 11.12.2013 року поручитель випадково дізналася від батьків боржника, свого колишнього чоловіка, з яким вона знаходилася у шлюбних відносинах з 30.10.1993 року по 24.01.2012 року, коли вони, у червні 2015 року, передали їй листа з витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, з якого стало відомо про наявність виконавчого листа, виданого 02.09.2014 року Бердянським міськрайонним судом. Після отримання 07.07.2015 року копії зазначеного вище заочного рішення, представником позивача було проведене ознайомлення з матеріалами цивільної справи № 310/9682/13-ц з виготовленням відповідних фотокопій документів, які надані у додатках до данної позовної заяви, та складена заява про перегляд заочного рішення Бердянського міськрайонного суду від 11.12.2013 року на підставі того, що позивач не з'явилася в судове засідання та не повідомила про причини своєї неявки через наявність поважних обставин і таким чином була позбавлена можливості бути присутньою у 2013 році в судовому засіданні та захищати свої права. Так, на час підписання договору поруки позивач перебувала у шлюбних стосунках з [PERSON] і проживала з родиною у м. Бердянську на найманій квартирі, а на час розгляду у 2013 році цивільної справи №310/9682/13-ц вже знаходилася у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та мешкала з ним у м. Києві. При цьому з липня 2007 року по березень 2010 року, коли позивач зареєструвалася за адресою: вул. Набережна, 6.123, с. Тарасівка, Пологівського району Запорізької області, вона ніде офіційно зареєстрована не була. За адресою, вказаною у позовній заяві кредитора від 28.08.2013 року, позивач ніколи не проживала та не була зареєстрованою, а копія її паспорту, яка є у матеріалах цивільної справи №310/9682/13-ц з відміткою місця її реєстрації по вул. Першотравневій у м. Бердянську, не відповідає дійсності, бо ця реєстрація була сфальсифікована [PERSON], через що, відносно нього було вікрите кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. Через хибне уявлення щодо дійсного місця проживання та реєстрації позивача, спочатку кредитор, а потім і суд першої інстанції направляли всі документи і всю переписку у м. Бердянськ, за адресою місця реєстрації [PERSON], де проживають зараз його батьки, які не інформували позивача щодо ситуації з кредитною установою та судовим процесом, і тому зі змістом додаткової угоди №3, від 25.01.2011 року, розрахунком заборгованості, яка була зроблена кредитором станом на 15.08.2013 року, і іншими банківськими та судовими документами, які її стосуються, позивач мала можливість ознайомитися лише у липні 2015 року, коли її представник, ознайомився з матеріалами цивільної справи №310/9682/13-ц і зробив фотокопії відповідних документів. У теперішній час, після того, як ухвалою Бердянського міськрайонного суду у задоволенні заяви позивача про перегляд заочного рішення цього суда від 11.12.2013 року було відмовлено, позивач оскаржила це рішення до Апеляційного суду Запорізької області, засідання якого назначене на 10.11.2015 року, а виконавчий документ, на підставі рішення ВДВС Бердянського міськрайонного управління юстиції від 30.09.2015 року, було повернуто до органу, що його видав. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» в судове засідання не з»явився, надав судові письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та не визнання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився , повідомлявся судом належним чином про дату та місце судового засідання. Суд, заслухав позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази, вважає позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору поруки № 34.5/АА-00012.08.2, укладеного між 20 червня 2008 року між Публічним акціонерним товариством « Родовід Банк» та [PERSON] , згідно з умовами якого остання зобов»язувалася солідарно і в повному обсязі відповідати перед кредитором за виконання зобов»язань [PERSON] на умовах укладеного ним кредитного договору № 34.5АА-00012.08.2 від 20.06.2008 року. Позивачем пропущений, передбачений ст.257 ЦК України трирічний строк позовної давності звернення до суду за захистом порушеного права, суд врахував, що він пропущений за поважних причин тому поновив позивачу цей строк, виходячи із наступного. Про наявність заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11.12.2013 року по стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, як з поручителя [PERSON] ( [PERSON]) дізналася від батьків колишнього чоловіка [PERSON] в червні 2015 року, коли вони передали їй листа з витягом обтяжень рухомого майна, з якого стало відомо про наявність виконавчого листа , виданого Бердянським міськрайонним судом - 02.09.2014 року. Саме через необізнаність поручитель не мала змоги у 2013 році звернутися до суду з зустрічним позовом про визнання договору поруки припиненим. Судом встановлено, що на час підписання договору поруки позивач знаходилася у шлюбних відносинах з боржником [PERSON] і проживала разом з ним і родиною в м. Бердянську, а на час розгляду Бердянським міськрайонним судом цивільної справи про стягнення заборгованості, вона вже знаходилася в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і мешкала у м. Києві. При цьому з липня 2007 року по березень 2010 року, коли поручитель зареєструвалася за адресою: вул. Набережна, б. 123, с. Тарасівка, Пологівського району Запорізької області, вона ніде офіційно зареєстрована не була. За адресою, вказаною у позовній заяві кредитора від 28.08.2013 року, поручитель ніколи не була зареєстрована , а копія її паспорту, що є в матеріалах цивільної справи № 310/9682/13-ц з відміткою місця її реєстрації була сфальсифікована боржником, через що відносно нього було відкрите кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ст. 358 ч.4 КК України. Судом встановлено, що поручитель при підписанні договору поруки була ознайомлена з текстом кредитного договору у його редакції від 20.06.2008 року і втому разі з пунктом 4.2. цього документу, де було вказано: проценти за користування кредитами нараховуються банком щомісяця, в останній робочий день місяця до повного погашення кредитів позичальником за цим договором, але не пізніше терміну , вказаного в п.1.1. цього договору, а також п.4.4, де вказано: У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами у строк, встановлений у пунктах 1.1,1.2, 1.2.3 цього договору, останнє нарахування процентів за користування кредитами здійснюється наступного робочого дня за датою, вказаною у пунктах 1.1. 1.2, 1.2.3 цього договору, в подальшому проценти за користування кредитами не нараховуються. Зміст цих пунктів кредитного договору від 20.06.2008 року влаштував поручителя і вона дала згоду на його підписання. Згідно додаткової угоди № 3 від 25.01.2011 року, підписаною між кредитором та боржником [PERSON] , вищевикладені пункти кредитного договору були викладені в іншій редакції, а саме п.4.2 в такій редакції: проценти за користування кредитами нараховуються банком щомісяця, в останній робочий день місяця та в день повного погашення кредитів позичальником за цим договором, а п.4.4 в такій редакції: У разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитами у строк, встановлений у пункті цього договору 1.1 нарахування процентів за користування кредитами здійснюється до моменту повного погашення кредитів позивальником за цим договором. Про існування цієї додаткової угоди № 3, яка була укладена між кредитором та боржником ще у січні 2011 року, поручитель узнала лише у середині 2015 року, через вказану додаткову угоду до кредитного договору були внесені істотні зміни, а саме був змінений строк нарахування процентів за користування кредитами до моменту повного погашення кредитів позичальником, таким чином відбулося збільшення розміру грошових зобов»язань боржника перед кредитором, і як слід збільшився обсяг грошових зобо»язань поручителя та обсяг її відповідальності без її згоди. Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов»язання, а такж у разі зміни зобов»язання без згоди поручителя внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Крім того, у відповідності до ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дні настання строку виконання основного зобов»язання не пред»явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов»язання не встановлений або встановлений моментом пред»явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред»явить вимогу до поручитедя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Відповідно до розрахунку заборгованості, яка була зроблена кредитором станом на 15.08.2013 року встановлено, що боржник перестав здійснювати оплату по кредитному договору, починаючи з 13.01.2009 року, однак поручитель не був про це на протязі шести місяців повідомлений. Після припинення виконання боржником своїх зобов»язань кредитор направив поручителю лист-претензію лише 12.03.2013 року, тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого законом. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року у справі № 6-20 ЦС 14, у разі неналежного виконання боржником зобов"язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред"явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 10 числа кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст. 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред"явлення вимог до поручителя. У разі пред"явлення вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов"язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов"язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Таким чином, суд, оцінивши, всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими. На підставі п. 1. ст.. 16, ст. ст. 559, 598, 651 ЦК України і

Outcome: approved