Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 20.08.2013р. між нею та відповідачем було укладено договір про розроблення проекту землеустрою, відповідно до якого відповідач зобов'язувався не пізніше 175 календарних днів з моменту отримання від неї вихідних даних та документів, визначених в п.2.2.1 Договору, виконати складання проекту землеустрою, а вона- прийняти та оплатити виконані роботи. Нею умови договору були виконанні в повному обсязі, а саме: надано вихідні дані та документи, а також 28.08.2013р. згідно з виставленим відповідачем рахунком було проведено попередню оплату робіт в сумі 1018 грн.01 коп. Однак до даного часу відповідач свій обов'язок по вищевказаному договору не виконав: не надав їй проект землеустрою, не повідомив про призупинення робіт чи про відмову від виконання робіт. Позивачка вважає, що вказаним відповідач порушив умови договору, заподіяв їй моральну шкоду та спричинив збитки, а тому просить суд стягнути з відповідача на її користь кошти, сплачені нею по вказаному договору в сумі 1018 грн. 01 коп., заподіяну невиконанням договору моральну шкоду в сумі 2000 грн., та втрачену вигоду в сумі 710 грн.04 коп., а всього-3728 грн.05 коп. В суді представник позивачки позовні вимоги підтримав з наведених вище підстав. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши що в процесі виконання робіт по вказаному позивачкою договору було виявлено, що позивач вже має у власності земельну ділянку для ведення особистого 2 селянського господарства, що підтверджується листом відділу Держземагенства у Ружинському районі від 12.08.2014р. № 3022. Оскільки відповідно до ч.4 ст.116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання, тому вбачалось отримання негативного результату та недоцільність виконання робіт згідно п.6.4 Договору. Про зупинення в зв'язку з цим робіт по договору представник позивача [PERSON] був в усній формі повідомлений начальником Ружинського відділу ДЗК [PERSON]. Крім того, відповідач вважає, що відповідно до ч.4 ст.653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи законом. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 20.08.2013р. між позивачкою [PERSON] , як замовником, та Ружинським районним виробничим підрозділом Житомирської регіональної філії Державного підприємства "Центр Державного земельного кадастру", як виконавцем, було укладено договір про розроблення проекту землеустрою (а.с.13-14). Пунктом 1.1. вказаного Договору передбачено, що в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Виконавець зобов'язується своїми засобами за рахунок Замовника виконати складання проекту землеустрою, а Замовник - прийняти та оплатити виконані роботи. Строк дії договору передбачено в п.7.1 - до 16 лютого 2014р. Пунктом 6.4 Договору передбачено, що , якщо в ході виконання робіт виявиться неминучість одержання негативного результату або недоцільність подальшого проведення робіт з причин, незалежних від виконавця, Виконавець зобов'язаний призупинити їх, повідомивши про це замовника у 7-денний термін після призупинення робіт та має право відмовитись від виконання робіт. У цьому випадку оплата поверненню не підлягає. Відповідно до квитанції № 46 від 28.08.2013р. позивачка провела попередню оплату робіт по вказаному Договору в сумі 1018 грн.01 коп.(а.с.49). Відповідач на час розгляду справи не надав позивачці проект землеустрою та не повідомив її про призупинення робіт чи про відмову від виконання робіт в порядку, передбаченому п.6.4 Договору. Вказане вбачається з пояснень позивачки, викладених в позовній заяві, та пояснень її представника в судовому засіданні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON], з якою укладеного вищевказаний договір, вона ніколи не бачила і з нею не спілкувалась. Всі дії, пов'язані із зазначеним договором проводив [PERSON], а саме: отримав для підписання, а в послідуючому повернув підписаний [PERSON] договір, надавав квитанції про оплату тощо. І хоча відповідного доручення [PERSON] не було, вона вважала [PERSON] представником [PERSON] і тому саме йому повідомляла про призупинення робіт та неминучість отримання негативного результату. Відповідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст.629 ЦПК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання правові наслідки, встановлені договором або законом, настають і\~ \~ без його розірвання, зокрема, у разі припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання. Частиною 3 ст.612 ЦК України передбачено , що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. 3 Тому суд вважає необгрунтованими посилання відповідача на положення ч.4 ст.653 ЦК України, а також на невиконання робіт в зв'язку з виявленою неминучістю одержання негативного результату або недоцільністю подальшого проведення робіт з причин, незалежних від виконавця, оскільки в цьому випадку, відповідач зобов'язаний був відповідно до п.6.4 Договору повідомити про це позивачку в 7-денний термін після призупинення робіт і в цьому випадку, дійсно, оплата, проведена позивачкою по договору, поверненню не підлягала б. Проте відповідач доказів щодо вчинення вказаного суду не надав. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона навіть в усній формі позивачку про вищевказане не повідомляла. Повідомлення нею про зазначене [PERSON] за відсутності на той час у останнього довіреності від [PERSON] на вчинення дій по вказаному договору, не може бути доказом виконання відповідачем свого обов'язку, передбаченого п.6.4 Договору. На підставі вказаного, суд вважає, що позивачкою доведено, що внаслідок невиконання відповідачам умов вказаного Договору, їй було заподіяно збитки, які полягають у сумі коштів сплачених нею відповідачу як предоплату за виконанні роботи. А тому в цій частині позовні вимоги суд задовольняє. Доказів заподіяння відповідачем позивачці збитків , які позивачка просить стягнути з відповідача на її користь як втрачену вигоду в сумі 710 грн.04 коп. , суду не надано, тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. За загальним правилом, передбаченим ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Тобто однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. Таке зобов'язання виникає в тому випадку, коли заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови №4 від 31.03.1995р. (з наступними змінами та доповненнями) " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються судами, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів"чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, є договірними та відшкодування моральної шкоди в укладеному Договорі не передбачено, тому у суду немає підстав для задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивачки заподіяної моральної шкоди. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені нею по справі судові витрати.

Outcome: partial