Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

21.12.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у\~ Миколаївській області про зняття арешту з нерухомого майна 1/4 частки квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначає, що вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.06.2006 року його було визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 186 КК України та стягнуто за цивільними позовами на користь потерпілих відшкодування шкоди в сумі 80 995.50 грн. та 1000 грн.. У звязку з виконанням вироку, постановою державного виконавця від 28.11.2006 року було накладено арешт на належну йому 1/4 частку квартири [ADDRESS] . У зв`язку з повним відшкодуванням шкоди та закриттям виконавчого провадження, просить скасувати арешт майна, накладений постановою державного виконавця від 28.11.2006 року В судове засідання сторони не з`явилися, направили суду письмові заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі. Представник позивача Коробкова О [PERSON] О. вказала, що підтримує позовні вимоги, представник відповідача [PERSON] зазначила, що визнає позов. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи відповідно до ст. 229 ЦПК України, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.07.2006 року, [PERSON] визнаний винним у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Одночасно, за вироком суду з [PERSON] на користь потерпілих у справі [PERSON] та [PERSON] стягнуто відшкодування матеріальної та моральної шкоди в сумі 80995.50 грн. та 1 000 грн. (а.с. 6-8). Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 26.09.2006 року вирок Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 21.07.2006 року, залишено без змін (а.с. 9-12). Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби м. Южноукраїнська від 28.11.2006 року, на виконання виконавчого листав виданого Южноукраїнським міським судом Миколаївської області на підставі вироку від 21.07.2006 року, було накладено арешт на 1/4 частину квартири [ADDRESS] , належної [PERSON] \~ (а.с. 13). Право власності [PERSON] на 1/4 частину зазначеної квартири підтверджується копією свідоцтва про право власності виданого органом приватизації житла ВП «ЮУ АЕС» 28.12.1999 року (а.с. 20). З довідок та копій платіжних документів вбачається, що заборгованість за виконавчим листом була погашена позивачем у повному обсязі (а.с. 14-17). За повідомленням Южноукраїнського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області № 8639 від 20.12.2019 року, за даними автоматизованої системи виконавчих проваджень, станом на 21.12.2019 року, за боржником [PERSON] виконавчих проваджень на виконанні не перебуває (а.с. 21). Одночасно судом встановлено, що Згідно Наказу Міністерства юстиції України 16.10.2019 № 3173/5 «Про утворення міжрегіональних органів Міністерства юстиції України» та наказу Мінстерства юстиції України від 17.12.2019 № 4053/5 «Про відділи державної виконавчої служби», Южноукраїнський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області виведено зі складу головних територіальних управлінь юстиції та введено до складу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з перейменуванням на Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції\~ (м. Одеса). Частиною 2 ст. 127 КПК України визначено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Так, судом встановлено, що в рамках кримінального провадження, судом був задоволений цивільний позов потерпілих [PERSON] та [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. У зв`язку з відкриттям виконавчого провадження з виконання виконавчого листа виданого на підставі вироку суду, державним виконавцем був накладений арешт на майно засудженого [PERSON] у вигляді належної йому на праві спільної приватної власності 1/4 частини квартири [ADDRESS] . У зв`язку з виконанням своїх зобов`язань за виконавчим листом у поновному обсязі, позивач просить скасувати накладений арешт з належного йому майна. На момент виникнення спірних правовідносин діяв Закон України "Про виконавче провадження" в редакції від 21.04.1999 року. З 05.10.2016 року діє Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року. Однак, як вбачається з копій документів про здійснені відрахування за виконавчим листом, такі були вчинені у період з 2007 року по червень 2009 року включно, а відтак, до спірних правовідносин застосовувались положення Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року. Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, до переліку яких відносяться і виконавчі листи, що видаються судами. Згідно п.5) ч.3 ст. 11 Закону, державний виконавець у процессі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Частиною 1 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" в редакції від 21.04.1999 року визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження, арешт накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Згідно ч.2 вказаної статті, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду\~ або\~ іншого\~ органу\~ (посадовій\~ особі),\~ який\~ його видав, державний\~ виконавець\~ зазначає про зняття арешту,\~ накладеного на майно боржника. Аналогічні норми містить Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року. Так, відповідно ч.1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у звязку із закінченням виконавчого провадження. Згідно з ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі, від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно з п. 3.17 Інструкції з організації примусового виконання рішень, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу чи повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який (яка) його видав(ла), державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо). Тобто виконавцем повинна бути винесена Постанова про закінчення виконавчого провадження та зняття усіх арештів, накладених в рамках відповідного виконавчого провадження. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В судовому засіданні встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за виконавчим листом, виданим Южноукраїнським міським судом Миколаївської області на підставі вироку від 21.07.2006 року. Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так, згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За вимогами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. У пункті 2) Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника (ч.2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»). З огляду на викладене, та враховуючи той факт, що арешт на майно [PERSON] був накладений в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду, а також те, що на час звернення до суду з позовом про скасування арешту майна, заборгованість останнього відсутня, суд вважає, що арешт майна створює перешкоди позивачу в реалізації свого права на вільне розпорядження майном, а відтак позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі п.10) ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 5), а тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача. У зв`язку з утворення міжрегіональних органів Міністерства юстиції України та виведенням Южноукраїнського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області зі складу головних територіальних управлінь юстиції та введенням його до складу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вважати правильним найменування відповідача у справі - Южноукраїнський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції\~ (м. Одеса). На підставі викладеного,

Outcome: approved