Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернувся до Яготинського районного суду з позовною заявою до Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області, треті особи: [PERSON], реєстраційна служба Яготинського районного управління юстиції Київської області, про визнання права власності на 1/2 частину будинку, в котрій зазначено, що згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 2 жовтня 2013 року визнано частково недійсним розпорядження органу приватизації ТОВ "Агрофірми "Дружба" № 48 від 02.08.2000 року про приватизацію житлового будинку по [ADDRESS], видане на ім'я [PERSON]; частково недійсним свідоцтво про право власності від 15.09.2000 року, видане на ім'я [PERSON], зареєстроване в книзі № 18 за реєстровим номером 23 від 27.10.2000 року, видане на ім'я [PERSON] та визнано за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Київської області рішення Яготинського районного суду від 02.10.2013 року в частині визнання за ним права власності на частину будинку було скасоване. В своєму рішенні апеляційний суд посилаючись на Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" дійшов висновку про те, що "…у разі визнання приватизації незаконною, спірний будинок має бути повернений у державний житловий фонд, і питання набуття його у власність шляхом приватизації передбачена вищевказаним законом…"Відповідно до ст.8 Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Таким чином, відповідач по справі - Капустинська сільська рада Яготинського району Київської області (після отримання рішення Яготинського районного суду Київської області від 02.10.2013 року та рішення Апеляційного суду Київської області від 05.11.2013 року) повинна була повернути частину будинку, що розташований в [ADDRESS], у державний житловий фонд та вирішувати питання набуття ним у власність шляхом приватизації частини спірного будинку. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При розгляді Яготинським районним судом Київської області справи за позовом [PERSON] до [PERSON], ТОВ "Агрофірма "Дружба", третя особа Яготинське бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житловий будинок було встановлено, що ТОВ "Агрофірма "Дружба" приватизацією житлових будинків не займається і документи по приватизації будинків у товариства відсутні. Також при розгляді даної справи представник Капустинської сільської ради Угніч В.Т. пояснила, що даний будинок не перебував та не перебуває на балансі Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області та до питання приватизації даного будинку сільська рада ніякого відношення немає. Так як, відповідно до ст.18 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" органом державної реєстрації видаються свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, тому 14 січня 2014 року мною до реєстраційної служби Яготинського району Київської області була подана заява про видачу та реєстрацію свідоцтва про право власності на частину житлового будинку, що розташований в [ADDRESS]. Але рішенням за № 9915715 від 14.01.2014 р. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень йому було відмовлено у державній реєстрації права власності (форма власності - приватна, спільна часткова) на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS]. Окрім цього, при розгляді Яготинським районним судом Київської області справи за позовом [PERSON] до [PERSON], ТОВ "Агрофірма "Дружба", третя особа Яготинське бюро технічної інвентаризації про визнання недійсним розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на житловий будинок було встановлено, що з 1996 року по листопад 2011 року, він понад 10 років, з дозволу відповідача, вселився та відкрито володів (разом з [PERSON]) житловим будинком за номером [ADDRESS]. Статтею 344 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Добросовісність є однією із засад цивільного законодавства, наряду зі справедливістю та розумністю (ст.3 ЦК України). Законодавець не зазначив, що саме слід розуміти під таким терміном, як добросовісність володіння за набувальною давністю, але враховуючи ту обставину, що вітчизняний ЦК є фактичною рецепцією римського приватного права з урахуванням національних особливостей, то для визнання володільця добросовісним вважається достатнім, щоб вказане нерухоме майно не було набуте злочинним шляхом чи способом, який завідомо суперечить основам правопорядку та моралі. Він відкрито та добросовісно володів частиною будинку, зокрема дана обставина була очевидна для третіх осіб, які мали можливість це бачити, та не перешкоджав стороннім особам отримати будь-яку інформацію про його володіння ним, крім того, він володів частиною будинку, як своєю особистою, оскільки за власний рахунок проводив поточні ремонти та ніс інші витрати по його утриманню. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в судових рішеннях по справам даної категорії сформулював правову позицію, з якої вбачається, що "у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним". (Ухвала ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 вересня 2012 року). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своїм інформаційним листом від 28.01.2013 року "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" вказує на те, що при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідно, оскільки відповідач понад десять років та на даний час (після отримання рішень Яготинського районного суду Київської області та рішення апеляційного суду Київської області) не виявив наміру визнати частину спірного будинку своїм, погодився з його втратою, у нього є всі підстави вважати, що частина будинку повинна бути визнана за ним - фактичним добросовісним володільцем. Як зазначено в роз'ясненнях, даних Міністерством юстиції України в 2011 році "Деякі аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна" « Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна." Як зазначено в Ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року " …пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 01 січня 2011 року." З врахуванням вищевикладеного, просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на частину будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, а саме: гараж, сарай з прибудовою, погріб з шийкою, вбиральню, водопровід, огорожу, що розташовані по вулиці [ADDRESS]. В судовому засідання представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності та про визнання позову. Третя особа [PERSON] заперечувала проти позову з наступних підстав. [PERSON] з листопада 2011 року в будинку з'являється періодично, рішенням Яготинського районного суду Київської області від 3 серпня 2012 року позивача визнано таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, будинком за [ADDRESS]. Будинок не перебуває на будь-чиєму балансі. Крім цього, вона звернулася до суду з позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Протягом останніх років [PERSON] неодноразово приїздив до будинку, ламав замки, які вона змінила. Вважає, що він не має права на будинок, оскільки не проживав там і не проживає на даний час. 22 червня 2013 року [PERSON] вивіз з будинку речі, які були придбані ними, а саме, шафу, письмовий стіл, чотири стільці, холодильник, телевізор, комп'ютер, три станка, двохспальне ліжко. На даний час в будинку знаходиться майно, яке є їх спільною сумісною власністю. Останнім часом вона здійснює догляд за хворою матір'ю, а тому проживає в її будинку. Проте, що позивача визнано таким, що втратив право користування будинком, останній дізнався від неї у жовтні 2012 року. Представник третьої особи реєстраційної служби Яготинського районного управління юстиції Київської області в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В силу ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. З копії паспорта (а.с.7) вбачається, що [PERSON] народився 16 листопада 1965 року та зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. З розпорядження органу приватизації - ТОВ "Агрофірма "Дружба", за № 46 від 02.08.2000 року (а.с.58, матеріали справи № 1028/440/2) вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на приватизацію житлового будинку по [ADDRESS]. З копії свідоцтва на право власності на житло, виданого 15 вересня 2000 року ТОВ "Агрофірма Дружба" згідно з розпорядженням від 2 серпня 2000 року № 48 (а.с.4 матеріали справи № 1028/440/2) вбачається, що будинок за [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. З копії рішення Яготинського районного суду Київської області від 2 жовтня 2013 року (а.с.8-9) вбачається, що позов [PERSON] до ТОВ "Агрофірма"Дружба", [PERSON], третя особа: Яготинське бюро технічної інвентаризації про визнання недійсними розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право власності на будинок та визнання права власності на житловий будинок задоволено. Визнано частково недійсним розпорядження № 48 від 02.08.2000 року органу приватизації-ТОВ "Агрофірма "Дружба" про приватизацію житлового будинку по [ADDRESS], видане на ім"я [PERSON], визнано частково недійсним свідоцтво про право власності від 15.09.2000 року, видане на ім"я [PERSON], зареєстроване Яготинським БТІ на праві приватної власності в реєстровій книзі № 18 за реєстровим номером 23 від 27.10.2000 року. Також було встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 30 серпня 1990 року, їх було відселено з Поліського району, як осіб постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, в зв'язку з чим вони отримали у 1996 році будинок [ADDRESS]. З 1996 року по листопад 2011 року останні проживали в будинку однією сім'єю, хоча у 2006 році шлюб між ними було розірвано. У 2005 році позивач був зареєстрований у спірному будинку. Органом приватизації незаконно, без згоди позивача, спірний будинок був переданий у власність [PERSON] До жовтня 2012 року позивачу про порушення його прав відомо не було. З копії рішення колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київсьокї області від 5 листопада 2013 року (а.с.10) вбачається, що апеляційна скарга [PERSON] задоволена частково. Рішення Яготинського районного суду Київської області від 2 жовтня 2013 року скасовано в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірного будинку, в іншій частині рішення залишено без змін. З рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 9915715 від 14 січня 2014 року (а.с.11) вбачається, що у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] за суб"єктом [PERSON] відмовлено. З довідки Капустинської сільської ради Яготинського району Київської області № 74 від 10.02.2014 року (а.с.21) вбачається, що [PERSON] добросовісно, безперервно, відкрито володіє будинком за адресою: [ADDRESS] та на даний час зареєстрована і проживає в даному будинку одна. [PERSON] на даний час не проживає в даному будинку, не користується і не володіє 1/2 частиною житлового будинку. З актів обстеження від 27 лютого 2014 року (а.с.25-26) вбачається, що в житловому будинку за адресою: [ADDRESS] [PERSON] постійно не проживає, а проживає разом з матір"ю за адресою: [ADDRESS]. До власного будинку навідується. При обстеженні будинку за участю [PERSON] виявлено побутову техніку, яка знаходиться на подвір"ї, в приміщенні є в наявності диван, ліжко, два серванти, кухонна тумбочка, меблева стінка, дві шафи для одягу, чотири столи, сім стільців, одна лава, холодильник, чайний та столовий сервіз, столовий набір (чашки, ложки, вилки, тарілки, стакани, чарки, ножі), чотири комп"ютерні монітори та два системних блоки. На подвір"ї виявлено металовироби та металоконтрукції, які були у використанні та нові. Вказаний житловий будинок для проживання придатний. [PERSON] постійно за вищевказаною адресою не проживає, але раз у місяць навідується до будинку. З копії заочного рішення Яготинського районного суду Київської області від 3 серпня 2012 року (а.с.23) вбачається, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, задоволено та визнано [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, будинком за [ADDRESS]. Задовольняючи позов, суд прийняв до уваги, що позивачка є власницею будинку на підставі свідоцтва про право власності, яке вв подальшому було визнано частково недійсним за рішенням суду від 2 жовтня 2012 року. З облікової картки об'єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки (а.с.5-6 матеріали справи № 1028/440/2) вбачається, що власником домогосподарства за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], в будинку зареєстрований її чоловік - [PERSON] З копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.7 матеріали справи № 1028/440/2) вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 88 від 28 липня 2006 року. З відповіді ТОВ "Агрофірма Дружба" № 347 від 29.07.2013 року (а.с.38 матеріали справи № 1028/440/2) вбачається, що товариство приватизацією житлових будинків не займалося та документи з питань приватизації в господарстві відсутні. З повідомлення Яготинської РДА від 31.07.2013 року № 1304/7 (а.с.34 матеріали справи № 1028/440/2) вбачається, що документи по приватизації житлового будинку [ADDRESS], в архіві відсутні. З довідки Капустинської сільської ради від 27.02.2014 року № 109 (а.с.27) вбачається, що згідно запису будинкової книги сільської ради за період 1984-2006 року та по даним господарських книг виконкому сільської ради в будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS], [PERSON] зареєстрований з 20.04.2005 року, знятий з реєстраційного обліку 02.10.2012 року на підставі рішення суду. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 1990 року. Як особи, постраждалі внаслідок Чорнобильської АЕС, вони були відселені з Поліського району та отримали у 1996 році будинок [ADDRESS], який знаходився у віданні ТОВ «Агрофірма Дружба». З 1996 року по листопад 2011 року сторони постійно проживали в будинку однією сім'єю, хоча у 2006 році їх шлюб було розірвано. За час спільного проживання, в 1999 році за участю позивача в будинку проводився ремонт, до будинку був добудований гараж, сіни. З 1996 року будинок не перебував на будь- чиєму балансі. Згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 2 жовтня 2013 року визнано частково недійсним розпорядження органу приватизації ТОВ "Агрофірми "Дружба" № 48 від 02.08.2000 року про приватизацію житлового будинку по [ADDRESS] видане на ім'я [PERSON], частково недійсним свідоцтво про право власності від 15 .09.2000 року, видане на ім'я [PERSON], зареєстроване в книзі №18 за реєстровим номером 23 від 27.10.2000 року, видане на ім'я [PERSON], визнано за [PERSON] право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Київської області рішення Яготинського районного суду від 02.10.2013 року в частині визнання за ним права власності на частину будинку було скасоване. Разом з тим, саме на підставі цих правовстановлюючих документів, які були в подальшому скасовані, [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання позивача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а тому заперечення [PERSON] в тій частині, що позивач втратив право користування будинком, суд прийняти до уваги не може. Підставою для визнання недійсними правовстановлюючих документів послугували ті обставини, що орган приватизації, в порушення вимог закону, передав будинок у власність [PERSON] без згоди іншого подружжя, який постійно проживав на той час у спірному будинку. [PERSON] приховала, що набула право власності на будинок одноособово. В силу ст.. 317 ЦК України на зміст права власності не впливає місце проживання власника та місце знаходження його майна. Позивач вважав себе співвласником спірного будинку, а тому був впевнений, що його неможливо позбавити права користування будинком, в зв'язку з чим він також вважав за можливе залишати цей будинок і тимчасово проживати у співмешканки. З 2011 року [PERSON] періодично приїздив в будинок, в будинку залишилось його майно, яке було спільною сумісною власністю подружжя. В червні 2013 року позивач забрав з будинку деякі речі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні визнала ті обставини, що змінила замки на вхідних дверях будинку та позивач декілька разів ламав замки і заходив до будинку, так як вважав себе його співвласником, а вона з цього приводу викликала працівників міліції, тобто з погіршенням сімейних відносин у позивача також виникли перешкоди у користуванні будинком. Враховуючи дані обставини, суд вважає, що позивач користується та володіє будинком безперервно. Приймаючи до уваги, що свідоцтво про право власності на ? частину будинку визнано недійсним, то право власності у позивача виникло незалежно від волі його попередніх власників. Позивач поселився в будинку у 1998 році на законних підставах, і продовжував добросовісно, відкрито, безперервно володіти майном протягом більше ніж десять років. Разом з тим, [PERSON] не зміг реалізувати своє право на приватизацію 1/2 частини будинку, оскільки будинок не перебуває на будь-чиєму балансі, а ТОВ "Агрофірма Дружба" на даний час приватизацію житла не здійснює.

Outcome: approved