Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» в особі Центрального відділення ПАТ «МАРФІН БАНК» у м. Дніпропетровську звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - [PERSON], про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що 23.04.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» в особі філії Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК») та [PERSON] (далі -третя особа) було укладено Кредитний договір № 00067/D (далі -Кредитний договір), з додатковою угодою № 1 від 27.03.2009 року до нього, на підставі якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти у розмірі 97 500 доларів США 00 центів, з терміном погашення 22 квітня 2012 року, включно, у вигляді мультивалютної не поновлюваної кредитної лінії, з лімітом заборгованості 499 950 (чотириста дев'яносто дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят) грн. 00 коп., на поновлення обігових коштів, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 20% річних у гривнях, 15 % річних у доларах США за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Далі позивач зазначає, що 28.05.2010 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська по цивільній справі за позовом Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» до фізичної-особи-підприємця [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» суму заборгованості за Кредитним договором № 00067/D від 23 квітня 2007 року у сумі 918 224 (дев'ятсот вісімнадцять тисяч двісті двадцять чотири) грн. 86 коп., судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) грн. 00 коп. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у сумі 15 (п'ятнадцять) грн. 00 коп. Виконавчі листи на виконання даного рішення були пред'явлені до Амур - Нижньодніпровського відділу ДВС Дніпропетровського МУЮ, однак на даний час рішення суду не виконано, що підтверджується довідкою. В забезпечення виконання зобов'язань по поверненню кредитних коштів, між позивачем та [PERSON] 23 квітня 2007 року було укладено Договір іпотеки № 00212-СD (далі - Договір іпотеки) про передачу в іпотеку квартири [ADDRESS], та належить Відповідачу на праві власності на житло від 11.11.1994 року, виданого АП ДМЗ ім. Петровського, на підставі розпорядження № 816-п від 11.11.1994 року, зареєстрованого Дніпропетровським МБТІ у реєстровій книзі за № 194п-89. Предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку, як окремий виділений в натурі об'єкт права власності за № 5975023, про що зроблено запис за № 89 у книзі 194п, що посвідчується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно серії ССС № 796286, виданим 20.04.2007 року КП «ДМБТІ» за № 14311977. Окрім цього, позивач зазначає, що відповідно до п. 2 Додаткового договору № 1 від 31.03.2009 року до Договору іпотеки № 00212-СD від 23.04.2007 року - п.1.10 за домовленістю сторін викладено в наступній редакції: « п.1.10 за домовленістю сторін вартість предмета іпотеки складає 341 079 грн. 00 коп.». Також, позивач зазначає, що на сьогоднішній день, відповідач не виконує свої зобов'язання за Кредитним договором і не сплачує проценти за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до Графіку повернення кредиту та інших платежів. Отже, на підставі умов Кредитного договору, Договору іпотеки та норм чинного законодавства позивачем були направлені письмові вимоги до відповідача (вих. № 249/08 від 13.04.2009 року, № 401/08 від 16.06.2010 року, № 406/08 від 16.06.2010 року, № 578 від 20.06.2011 року) щодо погашення кредиту, які відправлені через відділення «Укрпошта», але не були вручені відповідачу по причинам не залежним від банку. Також, [PERSON] направлялась вимога за № 367/08 від 07.0.2013 року про необхідність повернути кредит, сплатити відсотки, штрафні санкції та намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки, яка була направлена відповідачу кур'єрською службою доставки «Меркурій», але не вручена у зв'язку з відмовою [PERSON] отримувати кореспонденцію. Окрім цього, комісією ЦВ банку було здійснено виїзди до відповідача з метою вручення іпотечних вимог за № 541/07 від 15.08.2013 року та за № 880/08 від 27.11.2013 року. Таким чином, банком використано всі способи вручити відповідачу вимогу про усунення порушення зобов'язання та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, від отримання якої [PERSON] навмисно ухиляється. У зв'язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити суд звернути стягнення на квартиру [NUMBER] загальною площею 63,1 кв.м, житловою площею - 44,4 кв.м., в цілому складається з трьох житлових кімнат, розташована на другому поверсі триповерхового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності на житло від 11.11.1994 року, виданого АП ДМЗ ім. Петровського, на підставі розпорядження № 816-п від 11.11.1994 року, зареєстрованого Дніпропетровським МБТІ у реєстровій книзі за № 194п-89, предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку, як окремий виділений в натурі об'єкт права власності за № 5975023, про що зроблено запис за № 89 у книзі 194п, що посвідчується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно серії ССС № 796286, виданим 20.04.2007 року КП «ДМБТІ» за № 14311977, шляхом продажу даного майна на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», на користь Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 00067/D від 23.04.2007 року станом на 20.03.2012 року у розмірі 1 528 993 (один мільйон п'ятсот двадцять вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто три) грн. 02 коп., з яких борг за валютною кредитною лінією в гривневому еквіваленті за тілом кредиту 753 877 (сімсот п'ятдесят три тисячі вісімсот сімдесят сім) грн. 11 коп., за процентами 356 997 (триста п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот дев'яносто сім) грн. 24 коп., за пенею у розмірі 414 093 (чотириста чотирнадцять тисяч дев'яносто три) грн. 20 коп., і по гривневій кредитній лінії 4 025 (чотири тисячі двадцять п'ять) грн. 38 коп. та відшкодування витрат по сплаті судового збору. 19 лютого 2014 року до суду надійшла заява від представника Позивача, в якій вона просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач - [PERSON], у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомила, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON], у судове засідання не з'явився, про день та час судового засідання повідомлявся належним чином про причини неявки суду не повідомив. У відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочну форму розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них виниклі правовідносини. Судом встановлено, що 23 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк» в особі філії Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 00067/D, а 27 березня 2009 року Додаткова угода № 1 до нього, відповідно до умов яких банк надав [PERSON] кредит в розмірі 97 500,00 доларів США, у вигляді мультивалютної не поновлюваної кредитної лінії з лімітом заборгованості 499 950 грн. 00коп. на поповнення обігових коштів, зі сплатою за користування кредитом у розмірі 20 % річних у гривнях, 15 % річних у доларах США за фактичний період користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань по поверненню кредитних коштів, між позивачем та [PERSON] 23 квітня 2007 року було укладено Договір іпотеки № 00212-СD про передачу в іпотеку квартири [ADDRESS], та належить Відповідачу на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.11.1994 року, виданого АП ДМЗ ім. Петровського, на підставі розпорядження № 816-п від 11.11.1994 року, зареєстрованого Дніпропетровським МБТІ у реєстровій книзі за № 194п-89. Предмет іпотеки зареєстрований у встановленому законом порядку, як окремий виділений в натурі об'єкт права власності за № 5975023, про що зроблено запис за № 89 у книзі 194п, що посвідчується Витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно серії ССС № 796286, виданим 20.04.2007 року КП «ДМБТІ» за № 14311977 (а.с.15-17). З матеріалів справи вбачається, що вказаний договір пройшов процедуру нотаріального посвідчення. Із матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «МАРФІН БАНК» є правонаступником всіх прав та обов'язків Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» в особі філії Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк». Судом також встановлено, що основний боржник [PERSON] умови Кредитного договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 20.03.2012 року має заборгованість у розмірі 1 528 993 (один мільйон п'ятсот двадцять вісім тисяч дев'ятсот дев'яносто три) грн. 02 коп., з яких борг за валютною кредитною лінією в гривневому еквіваленті за тілом кредиту 753 877 (сімсот п'ятдесят три тисячі вісімсот сімдесят сім) грн. 11 коп., за процентами 356 997 (триста п'ятдесят шість тисяч дев'ятсот дев'яносто сім) грн. 24 коп., за пенею у розмірі 414 093 (чотириста чотирнадцять тисяч дев'яносто три) грн. 20 коп., і по гривневій кредитній лінії 4 025 (чотири тисячі двадцять п'ять) грн. 38 коп. та відшкодування витрат по сплаті судового збору. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до п. 5 договору Іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані. Згідно ч.1 ст.33, ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмету іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до приписів ст.35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідачу, банком направлялось повідомлення про невиконання ним умов договору кредиту, необхідності усунення таких порушень, намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки у разі не усунення порушень (а.с.29). Однак відповідач, отримавши таку вимогу, (а.с. 33) на них не відреагувала, порушення договору не усунула. На підставі викладеного, а також враховуючи розмір заборгованості, обставину, що борг відповідача за основним зобов'язанням є значним, заборгованість не погашається тривалий час, а також приймаючи до уваги невиконання відповідачем своїх зобов'язань по погашенню кредиту, суд доходить висновку, що позивач обґрунтовано порушив питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п. 3.1. Договору іпотеки від 23 квітня 2007 року передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані повністю або частково (а.с. 17-18). Також, відповідно до вимог ст.590 ЦК України, ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3.3. примусове стягнення і реалізація предмету іпотеки відбувається шляхом отримання іпотекодержателем виконавчого напису нотаріуса або іншим передбаченим законом шляхом, за вибором іпотекодержателя. Письмові заперечення третьої особи проти позову з посиланням на ту обставину, що, оскільки, право кредитора на стягнення спірних сум вже реалізоване ним шляхом звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості, то звернення стягнення на предмет іпотеки призведе до подвійного стягнення спірних грошових коштів, суд вважає необґрунтованими з огляду на нижченаведене. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). У пункті 42 цієї ж постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ України наголошено та тому, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця). В даному випадку особа іпотекодавця (відповідача по справі) є відмінною від особи основного позичальника (третя особа по справі). Станом на день розгляду даної цивільної справи по суті заборгованість за вказаним кредитним договором не погашена, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду по справі № 2-5029/11 про стягнення заборгованості не виконане. Суд зауважує, що законодавством України не встановлено будь-яких обмежень права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого майновим поручителем, у разі якщо він не звертався з позовом до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, у тому числі заборгованість за кредитним договором, встановлюються при розгляді позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Суд також зазначає, що за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Таким чином, саме по собі стягнення заборгованості у судовому порядку, за умови не виконання такого рішення суду, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитом і пеню за несвоєчасну сплату кредиту. При цьому, наявність рішення суду про стягнення заборгованості за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін. Крім того, згідно вимог ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження, а відтак твердження представника відповідача про ймовірність подвійного стягнення спірних сум є помилковими. У відповідності до ст.7 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим боргом та іпотечні сертифікати», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки і його реалізація для задоволення вимог іпотекодержателя здійснюється органом державної виконавчої служби на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням вимог, встановлених Законом України « Про іпотеку». Згідно ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень закону України «Про іпотеку». Частиною 1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку», пунктом 3.4.1. Договору іпотеки передбачено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, шляхом продажу на прилюдних торгах. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Враховуючи, що згоди між сторонами за договором іпотеки щодо ціни продажу предмета іпотеки не досягнуто, то вона встановлюється за рішенням суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки суб'єкту оціночної діяльності, виконаної на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Таким чином, суд вважає вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з чим в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором слід звернути стягнення на вказане домоволодіння та провести процедуру проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову були сплачені судові витрати, і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Окрім цього, з відповідача на користь держави необхідно стягнути недоплачений судовий збір у розмірі 3 410 (три тисячі чотириста десять) грн. 40 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved