Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

Позивач звернулась до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтувала тим, що вона, [PERSON] є власником земельної ділянки (паю) площею 3,5185 га, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, кадастровий номер 0522286400:04:000:0038, згідно державного акту на право власності на землю серії ВН №228332 від 25.05.2005 року. 05.01.2005 року вона уклала з Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс - Агро» договір оренди належної їй земельної ділянки терміном на 10 років, що було узгоджено у п.4 Договору оренди, без чіткого визначення дати його закінчення, однак свій примірник Договору вона, [PERSON], так і не отримала від відповідача. Згідно відповіді Держземагенства у Липовецькому районі від 12.11.2015 року, було встановлено, що 25 жовтня 2006 року вищевказаний договір пройшов державну реєстрацію в Липовецькому відділі Вінницької філії ДП «Центр ДЗК» за № 04068640196. Ураховуючи те, що 05.01.2015 року термін дії договору закінчився, тому вона, [PERSON], звернулась завчасно 24.11.2014 року до Відповідача із заявою - повідомлення про відмову в поновленні договору оренди землі після його припинення, оскільки має намір самостійно використовувати власну земельну ділянку за особистими потребами. Дана заява була отримана та зареєстрована Відповідачем 24.11.2014 року, однак з того часу Відповідач жодних дій щодо повернення належної їй земельної ділянки не вчинив, відповіді чи пропозиції продовження договору, в порядку передбаченому ст.33 ЗУ «Про оренду землі» не надіслав, додаткова угода в частині продовження дії даного договору між ними не укладалась, отож відповідач продовжує без будь яких правових підстав використовувати належну їй земельну ділянку поза терміном дії договору оренди. Позивач вважає, що вказані дії відповідача порушують її права, які потребують захисту судом, а тому позивач ставить на вирішення суду вимоги про визнання договору оренди земельної ділянки, укладеного 05 січня 2005 року в с.Зозів Липовецького району Вінницької області між нею, [PERSON], з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс - Агро», з іншої сторони, предметом якого є земельна ділянка площею 3,5185 га, (кад.№0522286400:04:000:0038) припиненим в зв'язку із закінченням строку на який його було укладено, а також просила суд вирішити питання судових витрат. В судове засідання позивач не зявилась, однак у заяві, яку надала суду позовні вимоги підтримала у заявленому обсязі, просила суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності. Також просила суд долучити до матеріалів справи в якості доказів відсутності будь яких Додаткових угод до Договору оренди земельної ділянки від 05.01.2005 року в частині продовження строків його дії, відповідь отриману від начальника Липовецького ВП ГУНП у Вінницькій області від 31.12.2015 року, згідно якої представник ТОВ «Концерн Сімекс Агро» [PERSON] під час відібрання у нього пояснень в рамках перевірки повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, зазначив, що Договір оренди діє до 25.10.2016 року із [PERSON], оскільки був укладений на 10 років, а додаткової угоди до нього не укладалось. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи відповідач був оповіщений в установленому законом порядку за адресою місцезнаходження. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Прийнявши до уваги те, що позивач використала надане їй ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи у її відсутності, а неявку представника відповідача суд визнає неповажною, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що визначені ст.169 ЦПК України, а тому здійснює розгляд справи на підставі зібраних у справі доказів в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку серія ВН №228332, виданого 25 травня 2005 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2003 року за №2435, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,5185 га у межах згідно з планом, що розташована на території Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Судом встановлено, що 05.01.2005 року між Позивачем як орендодавцем з однієї сторони та Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс Агро» як орендарем з іншої сторони було укладено Договір оренди землі №б/н, предметом якої значиться вищевказана земельна ділянка згідно Державного акта площею 3,5185 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належить Позивачеві. Строк дії такого договору сторонами узгоджено на 10 років (п.4 Договору). Волевиявлення сторін договору висловлено шляхом підписання договору. Такий договір був зареєстрований у Вінницькій філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 25 жовтня 2006 року за №04068640196. Відомості про право власності та право користування земельною ділянкою підтверджуються Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0503725012015 сформованого 28.12.2015 року (а.с.8-10). 21.11.2014 року орендодавець в письмовій формі повідомила ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" про свій намір припинити дію Договору після закінчення строку на який його було укладено, тобто 05.01.2015 року, у відповідності до пункту 4 Договору. Як встановлено судом, після 05.01.2015 року ТОВ "Концерн «Сімекс - Агро» продовжило використовувати орендовану земельну ділянку у своїй господарській діяльності, що свідчить про те, що орендар не визнає припинення дії договору оренди землі у звязку із закінченням строку на який його було укладено. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються спеціальними актами земельного законодавства Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Відповідно до пункту 23 Договору, договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обов'язки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірних договорів, набуваються після відповідної державної реєстрації. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку. За змістом цієї статті, реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім, щодо договору. Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Зібрані у справі докази підтверджують, що між сторонами 05.01.2005 року було укладено Договір оренди землі, у якому визначені усі істотні умови такого договору, у тому числі «Строк дії договору». Судом встановлено та сторонами спору не заперечувалось, що такий договір був спрямований на реальне настання правових наслідків за цим правочином. А з моменту державної реєстрації орендар набув права оренди, яке гарантується законом на правомірне використання ним земельної ділянки отриманої у користування за договором на визначений ним строк. Щодо визначення початку дії строку договору оренди землі та набрання ним чинності то така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 грудня 2013 року (справа № 6-127цс13), від 19 лютого 2014 року (справа № 6-162ц13), яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. Згідно судових рішень встановлено, що договір оренди, укладення якого вже відбулося, набирає чинності (набуває юридичної сили) в момент державної реєстрації, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору та досягнення сторонами згоди з усіх істотних його умов. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідків. Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Наведене свідчить, що договір оренди між сторонами цього спору, який був укладений 05.01.2005 року строком на 10 років, набрав чинності, тобто юридичної сили в момент державної реєстрації 25.10.2006 року, однак припинив свою дію 05.01.2015 року. Відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на якій його було укладено. Наведене кореспондується з п.17 Договору оренди землі, згідно якого сторони договору узгодили, що дія договору припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Як судом було встановлено, позивач, будучи стороною договору як орендодавець, у відповідності до пункту 4 Договору, 21.11.2014 року в письмовій формі повідомила ТОВ "Концерн «Сімекс - Агро» про свій намір припинити дію Договору після закінчення строку на який його було укладено, тобто 05.01.2015 року. За правилами ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцю земельну ділянку на умовах визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. З огляду на викладене суд дійшов до висновку, що укладений між позивачем як орендодавцем та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Концерн «Сімекс-Агро» як орендарем Договір оренди землі від 05.01.2005 року належної позивачеві земельної ділянки є припиненим, в зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами, в розумінні правил ст.58, 59 ЦПК України, щодо їх належності та допустимості, вказують на наявність порушеного права позивача зі сторони відповідача, який на даний час продовжує без будь яких правових підстав використовувати земельну ділянку, що належить позивачеві, а тому таке право потребує захисту судом у спосіб шляхом визнання договору оренди землі припиненим. За таких обставин, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а тому підлягають до повного задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст.88 ЦПК України, а тому з відповідача на користь позивача присуджує понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved