Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 12.02.2008 року між позивачем та відповідачем [PERSON] було укладено договір № КІА3GА00000024, згідно якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 40000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.02.2023 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. В порушення норм чинного законодавства та умов договору вказана відповідач зобов' язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати пo сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач [PERSON], станом на 11.12.2013 року має заборгованість - 121693,21 доларів США, що за курсом НБУ складає 972328 грн. 78 коп.. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами 12.02.2008 року укладено договір іпотеки № К1А3GА00000024. Згідно з договором іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності. Договором іпотеки, укладеним між відповідачами та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателем та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Позивач, до звернення із позовом до суду з метою надання можливості відновити платіжну дисципліну за кредитним зобов'язанням, надіслав повідомлення боржнику про порушення основного зобов'язання та іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житлове приміщення у разі продовження порушення. Так як відповідачі не виконали умови договорів, то позивач звернувся з вказаним позовом до суду. Позивач просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, звернути стягнення на квартиру, загальною площею 67,00 м2, житловою площею 38,50 м2, яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладенням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності на підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі (предмет іпотеки), розташованому за адресою: [ADDRESS], та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. В відкритому судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві та просив їх задовольнити. Відповідачі в відкрите судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду свого представника, згідно договору про надання правових послуг. Представник відповідачів у відкритому судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні. Представник відповідача подала до суду письмові заперечення на позов та додаткові пояснення до нього, в яких просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого з усіма правами та обов»язками являється ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], яка після реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила своє прізвище на [PERSON] 12.02.2008 року було укладено кредитний договір № КІА3GА00000024, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 40000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 12.03.2023 року. Позивач виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі, здійснивши видачу кредитних коштів відповідачу в зазначеній сумі. Проте, відповідач порушила свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користуванням кредитом та інших платежів, в зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 121693,21 доларів США. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати у сумі, згідно графіку. Відповідач зобов»язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, станом на 11.12.2013 року і виникла заборгованість в розмірі 121693,21 доларів США. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] 12.02.2008 року було укладено договір іпотеки № КІА3GА00000024. Згідно з договором іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого комунальною службою приватизації державного житлового фонду в м. Біла Церква 13 січня 2005 року за № 37304 та зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 16.02.2005 року за № 10951, в книзі № 98, реєстраційний № 9906423. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 319 810 грн.00 коп.. Відповідно до п.1.1 кредитного договору банк зобов'язався надати позичальникові кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п.8.1 цього договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим договором, зазначені у розділі 8 договору. Відповідно до п.1.2 кредитного договору позичальник доручає банку провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів, розмішених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці, емітованої Приватбанком. Номер рахунку зазначений у п.8.2 договору. Зазначене доручення позичальника не підлягає виконанню банком у випадку пред'явлення позичальником документа, що підтверджує сплату заборгованості іншим способом. Кредит надається в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту, сплаті відсотків, винагороди в зазначені даним договором строки. Відповідно до п. 1.3 кредитного договору забезпечення виконання позичальником зобов'язань за даним договором зазначено в п.8.3 змінної частини договору, а також всі інші види, іпотеки, поруки й т.п., надані банку з метою забезпечення зобов'язань за даним договором. Відповідно до п. 2.1.1. кредитного договору банк зобов'язаний надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п. 8.1 даного договору, а також, за умови виконання позичальником умов, передбачених п. 2.2.7 даного договору. Позичальник зобов'язується відповідно до п.2.2.1 кредитного договору використати кредит на цілі зазначені в п.8.1 даного договору. Позичальник зобов'язується відповідно до п. 2.2.2 кредитного договору сплатити відсотки за користування кредитом, відповідно до п.8.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту. Відповідно до п 2.2.3 кредитного договору позичальник зобов'язувалася сплатити банку винагороду, згідно п.п. 8.1 та 7.2 даного договору. Відповідно до п 2.2.4 позичальник зобов'язувалася погашення кредиту зробити в порядку, сумах і строки, передбачені п.8.1, 8.1.1, 8.1.2 та п. 2.3.3 цього договору. Відповідно до п 2.2.7 кредитного договору позичальник надає банку належним чином оформлені, згідно п. 8.3 цього договору іпотеки, який передбачає видачу заставної поруки й т. ін. для забезпечення виконання зобов'язань за даним договором, договір страхування заставного майна. Під "оформленням договорів іпотеки/поручительства належним чином" сторони розуміють: укладання позичальником й/або іншими іпотекодавцями/поручителями договору іпотеки, їх нотаріальне посвідчення (за згодою сторін або відповідно до законодавства). Банк має право відповідно до п. 2.3.1 кредитного договору в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон»юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміні курсу долара США до гривні більше ніж на 10 % у порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення даного договору; зміні облікової ставки НБУ; зміні розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). При цьому банк надсилає позичальникові письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Збільшення процентній ставки банком у вищевказаному порядку можливо в границях кількості пунктів, на яке збільшилася ставка НБУ, розмір відрахувань у страховий фонд, середньозважена ставка по кредитах або пропорційно збільшенню курсу долара США. Відповідно до п. 3.1 кредитного договору за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п. 8.1 змінної частини даного договору. Відповідно до п. 3.6 кредитного договору позичальник сплачує банку винагороду в розмірі й у строки, зазначені в п. 8.1 даного договору. Відповідно до п. 3.7 кредитного договору при непогашенні кредиту в строки, зазначені п.п. 2.3.3, 8.1, 8.1.1, 8.1.2 цього договору, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту, вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нараховується пеня відповідно до п. 5.1 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню в розмірі, який зазначений у п. 8.4. договору за кожен день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму просроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені банком не нараховуються. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору у випадку невиконання банком зобов'язань по видачі кредиту, згідно п.2.1.1 даного договору за умови виконання позичальником зобов'язань, передбачених п. 2.2.7 даного договору, банк сплачує позичальникові пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно виданої суми кредиту за кожний день прострочення виконання даного зобов'язання (за винятком випадків, передбачених п.2.3.6 даного договору). Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Відповідно до п. 6.2 кредитного договору договір може бути змінений у встановленому даним договором порядку. Відповідно до п. 6.3 кредитного договору припинення дії даного договору здійснюється відповідно до діючого законодавства України. Відповідно до п. 6.4 кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову. Відповідно до п. 8.1 кредитного договору банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з «12» лютого 2008 р. по «12» лютого 2023 р. включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 46 799,65 доларів США (сорок шість тисяч сімсот дев'яносто дев'ять доларів США 65 центів ) на наступні цілі: у розмірі 40 000,00 доларів США (сорок тисяч доларів США 00 центів), на купівлю земельної ділянки, а також у розмірі 6 799,65 доларів США (шість тисяч сімсот дев'яносто дев'ять доларів США 65 центів) на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми зарезервованих ресурсів, та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з " 20 " по "26 " число кожного місяця. Відповідно до п. 8.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов»язань за даним договором виступає трикімнатна квартира в житловому будинку, загальною площею 67,00 м.кв, житловою - 38,50 м.кв. за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 8.4 кредитного договору, при порушені позичальником зобов»язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. У звязку з порушеннями зобов»язань за кредитним договором, як зазначено позивачем та представником позивача, станом на 11.12.2013 року утворилася заборгованість в розмірі 121693,21 доларів США. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав розрахунок заборгованості. Судом, також, встановлено, що в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами 12.02.2008 року укладено договір іпотеки № К1А3GА00000024. Згідно з договором іпотеки відповідачі надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 67,00 кв.м., житловою площею 38,50 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого комунальною службою приватизації державного житлового фонду в м. Біла Церква 13 січня 2005 року за № 37304 та зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 16.02.2005 року за № 10951, в книзі № 98, реєстраційний № 9906423. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 319 810 грн.00 коп., що підтверджується змістом договору іпотеки від 12.02.2008 року. Згідно з договором іпотеки квартири від 12.02.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу [PERSON] іпотекадацем виступають: [PERSON], [PERSON], [PERSON], з яких [PERSON], [PERSON] є майновими поручителями та надали в іпотеку жилу нерухомість, а саме: квартиру, загальною площею 67,0 кв.м., житловою площею 38,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого комунальною службою приватизації державного житлового фонду в м. Біла Церква 13 січня 2005 року за № 37304 та зареєстрованого в Білоцерківському міжміському бюро технічної інвентаризації 16.02.2005 року за № 10951, в книзі № 98, реєстраційний № 9906423. Відповідно до п. 1 договору іпотеки предметом цього договору є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна зазначеного в п.33.3 цього договору, в забезпечення виконання зобов'язань іпотекодавця перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Відповідно до п. 2 договору іпотеки за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов»язань іпотекодавця за кредитним договором, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем. Строк, розмір кредиту, цілі,відсотки, розмір кредиту на сплату страхових платежів, винагороду за надання фінансового інструменту, розмір щомісячного платежу, період сплати платежів, порядок погашення заборгованості, винагороду за резервування ресурсів за цим договором, зазначені у п.33.2 цього договору. Відповідно до п. 16.7.1 договору іпотеки з метою задоволення своїх вимог іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання будь-якого із зобов'язань передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані. Позичальник зобов'язувалася повернути в повному обсязі одержаний кредит та сплатити проценти, та інші платежі, нараховані за обслуговування кредиту. В суді також було встановлено, що позичальник не виконала умови договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом. Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов"язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Оскільки відповідач має заборгованість за кредитом, відсотками за користування ним, суд вважає, що кредитне зобов'язання він виконує не належним чином. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Згідно з ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місця перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається стягнення, негайно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Відповідно до ч.1. ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. В судовому засіданні встановлено, що, згідно розрахунку позивача, станом на 11.12.2013 року, утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 121693, 21 дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ, станом на 11.12.2013 року становить 972328,78 грн., яка складається з: 40912,65 дол. США - заборгованість за кредитом; 28113,20 дол. США - заборгованість за відсотками; 728,43 дол. США - заборгованість по комісії; 46114,22 дол. США - пеня; 31,29 дол. США (фіксована частка) та 5793,42 дол. США (процентна ставка) - штрафи. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надав розрахунок заборгованості. Представник відповідачів в запереченнях та в судовому засіданні зазначила, що заборгованість за вказаним кредитним договором існує, але погашення кредиту відбувається, тобто має місце виконання договору не в повному обсязі. Щодо суми заборгованості, представник відповідачів вказала, що сума заборгованості є спірною. Представник відповідачів в обґрунтування своїх заперечень послалася на положення Закону України „Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" Відмовляючи в позові суд виходить з наступного. Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави, згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки, згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки); кредитна установа не може уступити (продати, передати) заборгованість або борг, визначений у підпункті 1 цього пункту, на користь (у власність) іншої особи. Вказаний Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Згідно до умов кредитного договору № КІА3GА00000024 від 12.02.2008 року, кредитні кошти надавались в іноземній валюті на споживчі цілі, призначенням якого було купівля земельної ділянки, з урахуванням положень наведеного вище Закону не може бути примусово стягнуте майно (квартира), яке є предметом іпотеки. Як вбачається з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно № 27567962 від 02.10.2014 року, за [PERSON] зареєстровано наступне нерухоме майно: 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності, 37304, 13.01.2005, Комунальна служба приватизації м. Біла Церква. Іншого нерухомого майна за даним відповідачем не зареєстровано. Як вбачається з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно №29085626 від 06.11.2014 року, за [PERSON] зареєстровано наступне нерухоме майно: 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності, 37304, 13.01.2005, Комунальна служба приватизації м. Біла Церква; квартира в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], яка знаходиться в іпотеці у ВАТ „Ерсте Банк". Як вбачається з інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно № 29087568 від 06.11.2014 року, за [PERSON] зареєстровано наступне нерухоме майно: 1/3 частина квартири за адресою: [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є свідоцтво про право власності, 37304, 13.01.2005, Комунальна служба приватизації м. Біла Церква;будинок за адресою: Київська область, місто Біла Церква, вулиця Калініна, будинок 135-а. Відповідно до копії довідки із КП БМР «ЖЕК № 6» від 08.10.2014 року встановлено, що відповідачі зареєстровані і проживають у вищезазначеній квартирі, а саме: [PERSON] з 14.05.1986 року по теперішній час, [PERSON] з 14.05.1986 року по теперішній час, [PERSON] з 14.05.1986 року по теперішній час. Як було з'ясовано в судовому засіданні, в квартирі за адресою: [ADDRESS], проживають, але не зареєстровані малолітні діти відповідача [PERSON] - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти даного відповідача народилися після укладення кредитного договору та договору іпотеки. Даний факт підтверджується актом КП БМР «ЖЕК № 6» від 17.11.2014 року, який складено в присутності сусідів відповідачів. Малолітні діти не зареєстровані в зазначеній квартирі, в зв'язку з тим, що під час укладання договору іпотеки квартири, позивачу були передані правоустановчі документи на квартиру, що унеможливило здійснити реєстрацію дітей за вказаною адресою. Отже, як вбачається з матеріалів справи, предмет іпотеки належить на праві спільної сумісної власності в рівних частинах всім відповідачам та є місцем їх постійного проживання та реєстрації, а також місцем проживання двох малолітніх дітей. Відповідно до ст. 355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Статтею 356 Цивільного кодексу України, визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно з ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Заборона позивача щодо реєстрації та вимога про виселення малолітніх дітей під час проживання сім'ї вже в обтяженій іпотекою квартирі, протирічить чинному законодавству, а саме ст.ст. 2, 6, 8 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з принципом 4 Декларації прав дитини «дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй повинно належати право на здоровий ріст та розвиток; з цією ціллю спеціальні догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи дородовий та післяродовий догляд. Дитині повинно належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. Ч. З ст. 17 цього ж закону передбачає, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Ч. 2 ст. 18 вказаного закону передбачає, що діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Стаття 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» передбачає, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», предметом іпотеки може бути об'єкт нерухомого майна за умови, що нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Стаття 6 вказаного Закону встановлює умови передачі нерухомого майна в іпотеку, зокрема передбачає, що у разі обмеження правомочності розпорядження нерухомим майном згодою його власника або уповноваженого органу державної влади чи органу місцевого самоврядування така ж згода необхідна для передачі цього майна в іпотеку; іпотекодавець зобов'язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері, є Закон України «Про охорону дитинства», норми якого узгоджуються із вищеназваними положеннями Конвенції «Про права дитини» та не можуть тлумачитись звужено. У випадку наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правові відносини, що стосуються інтересів дитини, суд відповідно до вимог ст. 8 ЦПК України та ст. 3 Конвенції «Про права дитини» повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У т.ч. це стосується й положень такого підзаконного нормативно-правового акту, як Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України „Про іпотеку", майно що є у спільній власності , може бути передане в іпотеку лише за нотаріальною згодою усіх співвласників. Звернення стягнення на частку одного із співвласників житлової квартири можливо лише за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості. Як вбачається із матеріалів справи, частки на житлову нерухомість, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS], відповідачів [PERSON] та [PERSON] , що дорівнюють по 1/3 частці, станом на момент розгляду справи не виділені в натурі та не зареєстровані як окремий об'єкт нерухомості. Даючи аналіз зазначеним правовим нормам, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення. На підставі ст. 88 ЦПК України, відповідачі звільняються від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed