Jurisdiction: commercial
Date: 2017-06-19 00:00:00

02.01.2015 між ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" (далі-продавець) та ТОВ "ФРАМ КО" (далі - покупець) було укладено договір поставки №5/15 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобов'язується поставити покупцю, а покупець прийняти і своєчасно оплатити готові лікарські засоби, біологічно активні добавки, дезінфікуючі засоби (далі - товар) за асортиментом та цінами, визначеними у прайс-листі продавця на дату замовлення товару покупцем. 01.01.2016, 25.05.2016 та 30.12.2016 сторонам укладено до договору додаткові угоди №№1/16, 2/16 та 1/17 відповідно (далі - додаткові угоди). Відповідно до пп. 1.2., 2.6., 2.7., 10.4. та 10.5. договору, в редакціях укладених між сторонами додаткових угод, загальна кількість, асортимент товару, ціна за одиницю, розмір знижки, що надається від оптової ціни товару, визначеної в прайс-листі продавця та сума вартості товару (з урахуванням наданих знижок) визначається сторонами у щомісячних специфікаціях, які з моменту їх підписання є невід'ємними частинами цього договору. Фактична передача кожної окремої партії товару покупцю здійснюється по відповідній видатковій накладній за умови надання представником покупця належним чином оформленої довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей. Датою поставки товару сторони вважають дату передачі товару від продавця покупцю по видатковій накладній, що підтверджується підписом уповноваженої особи покупця у видатковій накладній. Цей договір набирає чинності від дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2017. Сторони, за взаємною згодою, можуть продовжити строк дії договору шляхом підписання додаткової угоди. Копії договору та додаткових угод до нього наявні в матеріалах справи. Так, з викладених позивачем обставин слідує, що на виконання умов договору у січні, лютому та березні 2017 року позивач поставив, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 41 213 789,85 грн, на підтвердження чого суду надано копії видаткових накладних №№1700035-1700038 від 05.01.2017, №№1700041-1700045 та №№1700054-1700056 від 06.01.2017, №№1700076, 1700077 від 10.01.2017, №№1700114-1700118 та №№1700136, 1700138, 1700140, 1700142 від 12.01.2017, №№1700161-1700167 від 13.01.2017, №№1700210-1700212 від 16.01.2017, №№1700238, 1700239 від 17.01.2017, №№1700265-1700267 від 18.01.2017, №№1700281-1700290 від 20.01.2017, №№1700307-1700311 від 23.01.2017, №№1700322, 1700232, 1700336, 1700337,від 24.01.2017, №№1700411-1700418, 1700421-1700425 від 30.01.2017, 1700437-1700440 від 31.01.2017, №1700475 від 01.02.2017, №№1700503-1700506, 1700509, 1700514-1700516, 1700518-1700523 від 06.02.2017, №№1700562, 1700564 від 07.02.2017, №№1700575-1700577 від 08.02.2017, №№1700613-1700626 від 13.02.2017, №№1700655-1700658 від 14.02.2017, №№1700700-1700703, 1700711-1700715, 1700721 від 17.02.2017, №№1700732-1700739 від 20.02.2017, №№1700765-1700767 від 21.02.2017, №№1700812-1700816, 1700820-1700824 від 24.02.2017, №№1700839-1700842 від 27.02.2017, №№1700863-1700866, 1700879, 1700880, 1700883-1700887 від 28.02.2017, №№1700917, 1700924-1700931, 1700936, 1700943, 1700959 від 03.03.2017, №№1700983-1700985 від 06.03.2017, №№1700989-1700990 від 07.03.2017, №№1701012-1701014 від 09.03.2017, №1701023 від 10.03.2017, що скріплені печатками та підписами уповноважених представників сторін. В підтвердження наявності повноважень представників відповідача на отримання товару за вищевказаними видатковими накладними суду надано копії довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей. Поряд з тим, кількість, асортимент та вартість відповідно поставленого товару сторонами було погоджено згідно підписаних сторонами специфікацій до договору №№1, 2 та 3, копії яких наявні в матеріалах справи. До того ж, про належне виконання позивачем за первісним позовом своїх зобов'язань за договором свідчить також відсутність з боку ТОВ "ФРАМ КО" претензій та повідомлень про порушення першим умов договору, у тому числі відсутність заперечень щодо отримання ТОВ "ФРАМ КО" товару за спірними накладними. Як зазначає позивач, ТОВ "ФРАМ КО" свої зобов'язання за договором належним чином не виконало, вартість отриманого товару оплатило частково у розмірі 5 404 234, 26 грн, в підтвердження чого суду наданою виписку по банківському рахунку позивача з 02.01.2017 до 11.05.2017. Водночас, позивачем за первісним позовом зауважено, що за період з 01.01.2017 по 01.06.2017 ТОВ "ФРАМ КО" повернуло отриманий згідно договору товар на загальну суму 3 560 861,65 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями накладних на повернення товару на відповідну суму. Крім того, з наявних в матеріалах справи акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, скріпленого підписами та печатками сторін, а також листа бухгалтера ТОВ "ФРАМ КО" від 05.04.2017, слідує, що станом на 31.12.2016 у відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом рахувалась заборгованість у розмірі 38 327 227,55 грн. Згідно наданих позивачем за первісним позовом пояснень, внаслідок проведених ТОВ "ФРАМ КО" часткових розрахунків та повернення отриманого за договором товару, враховуючи суму заборгованості відповідача за первісним позовом за 2016 рік, станом на 01.06.2017 у ТОВ "ФРАМ КО" виникала заборгованість перед ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" у розмірі 32 144 341,89 грн. В підтвердження відповідних пояснень позивачем також надано скріплений печаткою та підписом головного бухгалтера ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" розрахунок основного боргу ТОВ "ФРАМ КО". Отже, посилаючись на те, що відповідач за первісним позовом розрахунки за переданий товар згідно спірних видаткових накладних за договором не провів, позивач за первісним позовом просить суд стягнути з ТОВ "ФРАМ КО", зокрема, 32 144 341,89 гривень основного боргу. В обґрунтування викладених заперечень на позовну заяву ТОВ "ФРАМ КО" зазначило, що ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" всупереч вимогам договору не надано встановленого зразка документів (заявок) на замовлення товару, відповідно до яких можливо було б встановити відповідність строків та обсягу поставленого товару замовленням відповідача. До того ж, відповідач за первісним позовом зауважив, що відсутність зазначених документів позбавляє можливості встановити уповноважених на здійснення таких замовлень осіб. Крім того, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, ТОВ "ФРАМ КО" зазначило, що заявлений до стягнення розмір заборгованості є некоректним, необґрунтованим та таким, що не підтверджений належними та допустимими доказами, оскільки надані позивачем за первісним позовом на підтвердження здійснення поставки товару видаткові накладні не відповідають встановленим законодавством вимогам, зокрема щодо оформлення відповідних первинних документів. Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що вимога ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" про стягнення з ТОВ "ФРАМ КО" 32 144 341,89 гривень основного боргу підлягає задоволенню виходячи з нижченаведеного. Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. За договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 712 та ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Водночас, ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до положень п. 3.4. договору, в редакції додаткової угоди до договору №2/16 від 25.05.2016, оплата за товар здійснюється у формі безготівкового розрахунку шляхом перерахування покупцем на банківський рахунок продавця суми вартості кожної окремої партії товару, отриманої по відповідній видатковій накладній не пізніше 55 календарних днів від дати поставки. З огляду вищезазначеного, підписання відповідачем спірних видаткових накладних згідно договору без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого позивачем товару свідчить про прийняття відповідачем цього товару та, відповідно, породжує для останнього обов'язок по його оплаті у повному обсязі у передбачені договором строки. Посилання ж відповідача на відсутність документів на підтвердження здійснення ним замовлень на поставлений згідно спірних видаткових накладних товар оцінюються судом критично, позаяк в силу законодавчих приписів та умов договору фактична передача товару підтверджується підписаними видатковими накладними, а обов'язок по оплаті поставленого товару у відповідача виникає з дати поставки, яка у свою чергу пов'язана з моментом передачі товару та підписання відповідної видаткової накладної, у той час як обставини отримання товару за спірними видатковими накладними відповідач не заперечував. Водночас, часткові повернення та оплата відповідачем вартості поставленого позивачем згідно спірних видаткових накладних товару підтверджують обставини отримання ТОВ "ФРАМ КО" зазначеного товару, у той час як наявність/відсутність замовлень на отримання такого товару не є доказами отримання відповідачем товару за договором. Доводи ТОВ "ФРАМ КО" щодо невідповідності видаткових накладених вимогам закону, у тому числі щодо не зазначення у таких документах уповноважених на отримання товару осіб, визнаються судом неспроможними, оскільки у спірні видаткові накладні оформленні відповідно до вимог законодавства, у той час як повноваження представників відповідача на отримання товару за вищевказаними видатковими накладними підтверджені наявними в матеріалах справи копіями довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, видачу яких відповідним особам відповідач не заперечив та не спростував. Усі ж інші, викладені в обґрунтування заперечень на заявлені позовні вимоги, доводи відповідача є необґрунтованим та такими, що не відповідають обставинами справи і наявним в ній матеріалам. Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Як слідує зі встановлених судом у даній справі обставин, відповідач вартість товару, отриманого за спірними видатковими накладними, не оплатив, наявність відповідних обставин не заперечив та не спростував. За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки станом на день прийняття рішення ТОВ "ФРАМ КО" вартість переданого ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" згідно договору товару не оплатило, враховуючи арифметичну відповідність заявленої суми боргу обставинам справи та наявним в матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з ТОВ "ФРАМ КО" 32 144 341, 89 грн основного боргу підлягає задоволенню як така, що доведена позивачем за первісним позовом належними та допустимими доказами та не спростована у встановленому порядку відповідачем за первісним позовом. Що ж до вимог ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" про стягнення з ТОВ "ФРАМ КО" 101 347,41 грн пені, 46 642,96 грн інфляційних втрат 10 867,94 грн 3% річних, слід зазначити таке. 02.06.2017 через канцелярію господарського суду Київської області від позивача за первісним позовом надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", зокрема, відмовилось від вимог про стягнення з ТОВ "ФРАМ КО" 101 347,41 грн пені, 46 642,96 грн інфляційних втрат 10 867,94 грн 3% річних. Відповідна заява підписана генеральним директором ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" Безпалько Л.В., яка діє на підставі статуту. Приписами ч. 4 ст. 22, ч. ч. 1, 4 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви. Відмова позивача від позову, визнання позову відповідачем і умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами. Про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін господарський суд виносить ухвалу, якою одночасно припиняє провадження у справі. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом. З огляду на вищевикладене, а також враховуючи, що відмова позивача за первісним позовом від позову в частині вимог про стягнення з відповідача сум пені, 3% річних та інфляційних втрат не суперечить законодавству України та не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про прийняття відповідної відмови позивача за первісним позовом та припинення провадження у даній справі в частині вимог про стягнення з ТОВ "ФРАМ КО" 101 347,41 грн пені, 46 642,96 грн інфляційних втрат 10 867,94 грн 3% річних в порядку п. 4 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Судом роз'яснено позивачу за первісним позовом, що повторне звернення до господарського суду зі спору між тими самими сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається. Предметом зустрічного позову є вимога Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" про визнання недійсним договору поставки №5/15 від 02.01.2015 з підстав ч. 5 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України. В обґрунтування відповідно поданого позову Товариство з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" зазначило, що в порушення законодавчих приписів у договорі поставки №5/15 від 02.01.2015 відсутні такі істотні умови, як предмет та ціна, оскільки у відповідному правочині сторони не визначили найменування та кількість продукції, а також не погодили ціну такої продукції, а прайс-листи, на які йдеться посилання у договорі, відсутні. Заперечуючи проти заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю "ФРАМ КО" зустрічного позову, ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" зауважило на необґрунтованості викладених у відповідному позові доводів, оскільки предмет, його кількість та ціна сторонами була погоджена, у той час як операції щодо поставки та прийняття товару відповідно до умов спірного договору проводились, вартість такого товару відповідач частково оплачував. Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив, що заявлена зустрічна позовна вимога задоволенню не підлягає виходячи з нижченаведеного. Частинами 1 та 2 ст. 11, ст. 202, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України унормовано, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. У відповідності до п. 2.1 постанови Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013 №11, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, з підстав якої ТОВ "ФРАМ КО" заявлено відповідну позовну вимогу, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Поряд з тим, пунктом 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 передбачено, що фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення. З огляду вищенаведених законодавчих приписів, оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи доказів сторонами було вчинено дії щодо поставки та прийняття товару за договором поставки №5/15 від 02.01.2015, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача щодо фіктивності відповідного договору та відсутності у сторін наміру створити правові наслідки на момент його вчинення. До того ж, позивачем не доведено належним та допустимими доказами обставин відсутності у сторін наміру створити правові наслідки за спірним правочином на момент його вчинення. Що ж до посилань позивача за зустрічним позовом, як на підставу заявленого позову, на відсутність у договорі поставки №5/15 від 02.01.2015 істотних умов, а саме: предмета, його кількості і ціни, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Так, ч. 2 ст. 712, ч. 1 ст. 656, ст. 669, ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості. Покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Поряд з тим, відповідно до статті 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом. Як слідує зі змісту договору поставки №5/15 від 02.01.2015, а саме пп. 1.1., 1.2., 3.1. та 3.2. відповідного правочину, сторони погодили поставку товару - готових лікарських засобів, біологічно активних добавок та дезінфікуючих засобів, загальна кількість, асортимент та ціна яких визначається у специфікаціях, що є невід'ємними частинами договору, а у разі відсутності таких специфікацій - у видаткових накладних, що виконують функції специфікації. З матеріалів справи слідує, що сторонами було підписано специфікації до спірного правочину, якими визначено як асортимент товару, так його кількість і вартість. До того ж, відповідно до наявних в матеріалах справи видаткових накладних ПАТ "НВЦ "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" передано, а ТОВ "ФРАМ КО" прийнято товар у кількості та за ціною, що визначені у вищенаведених специфікаціях. Вищенаведені обставини ТОВ "ФРАМ КО" не спростовано. З огляду вищезазначеного, оскільки спірний договір та первинні документи, що посвідчують виконання такого договору, містять, зокрема, відомості щодо предмету поставки - найменування продукції, її кількості та ціни, суд дійшов висновку про необґрунтованість посилань позивача за зустрічним позовом на недійсність договору поставки №5/15 від 02.01.2015 з огляду на відсутність у ньому істотних умов. Посилання ж ТОВ "ФРАМ КО" на відсутність прайс-листів, як на підставу недійсності договору поставки №5/15 від 02.01.2015, оцінюються судом критично, позаяк умовами договору передбачено, що у прайс-листі визначається оптова ціна товару, у той час як остаточна ціна товару та загальна вартість поставки визначається сторонами у специфікаціях, обставини складання яких ТОВ "ФРАМ КО" не заперечило та не спростувало. Приписами статей 32 - 36 ГПК України унормовано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Однак, належних та допустимих доказів, що підтверджували б викладенні у зустрічному позові обставини не надано. За таких обставин, беручи до уваги наведені нормативні приписи, оскільки позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами покладених в основу обґрунтування позову обставин, наявність яких є необхідною умовою для визнання правочину недійсним з підстав ч. 5 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної вимоги ТОВ "ФРАМ КО" про визнання договору поставки №5/15 від 02.01.2015 недійсним. Витрати по сплаті судового збору за первісним позовом, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача за первісним позовом пропорційно розміру задоволених первісних вимог, позаяк у разі припинення провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову сплачені суми судового збору не повертаються. Витрати по сплаті судового збору за зустрічним позовом, відповідно до статті 49 ГПК України покладаються судом на позивача за зустрічним позовом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved