Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою, в якій просить визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, 11 березня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 12012, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014 заборгованість за кредитним договором № 010-07515-261110 від 26.11.2010 р. в розмірі 14765,01 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 11067,47 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами 3647,54 грн., а також окремо стягнуто витрати за вчинення виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України "Про нотаріат" в розмірі 50,00 грн. - таким, що не підлягає виконанню та стягнути з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», код ЄДРПОУ 35625014 на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1362,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.04.2021 позивач поштою отримала постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64998778 від 31.03.2021, винесену приватним виконавцем Хохловим Кирилом Костянтиновичем з виконання виконавчого напису № 12012 виданого 11.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з боржника, яким є: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , адреса проживання: [ADDRESS] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість в сумі 14765,01 грн. згідно кредитного договору № 010-07515-261110 від 26.11.2010, укладеного з ПАТ «Дельта Банк». 07.05.2020 за договором № 2240/К про відступлення права вимоги за кредитними договорами до відповідача перейшло право вимоги заборгованості за кредитними договором № 010-07515-261110 від 26.11.2010. Позивач не погоджується із правомірністю вчиненого виконавчого напису з огляду на наступне. 26.11.2010 між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено кредитний договір № 010-07515-261110. Вказаний договір нотаріально не посвідчувався. Відповідно до п.1.3. Договору кредитування банк надає клієнту кредит шляхом відкриття клієнту відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000,00 грн. та на день укладення цього Договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3200,00 грн. За вказаним кредитним Договором позивач отримала суму у розмірі 3200,00 грн. Відповідно до п. 1.5. Договору кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому Договору, та не потребує підписання додаткових угод до цього Договору. Позивач наступні кредитну лінію з ПАТ «Дельта банк» не погоджувала. Таким чином, строк дії кредитного договору закінчився 26.11.2011. У виконавчому написі вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 07.05.2020 по 28.02.2021, тобто у виконавчому написі відсутня достатня і безспірна інформація щодо строку прострочення та періоду, за який виникла заборгованість, яка б безсумнівно встановлювала, що заборгованість, яку пропонується стягнути з позичальника, виникла виключно в межах строку позовної давності, яка становить 3 роки. За вказаним Договором позивач не має заборгованості у розмірі визначеному у виконавчому написі № 12012 виданого 11.03.2021. Позивач стверджує, що не мала будь-яких відносин з відповідачем, будь-яких листів, повідомлень від нього, щодо підстав, розміру та наявності заборгованості на її адресу не надходило, також від приватного нотаріуса, який видав виконавчий напис, будь-яких повідомлень на її адресу щодо здійснення виконавчого напису не надходило. Позивач постійно проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач вважає, що здійснення виконавчого напису нотаріусом є незаконним. Ухвалою суду від 06 травня 2021 року було відкрите провадження у справі за правилами спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та з метою з`ясування обставин справи, було витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича належним чином завірені копії документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис №12012 від 11.03.2021 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості в розмірі 14765,01 грн. 28.05.2021 на виконання вимог ухвали суду від 06.05.2021 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича надійшли належним чином завірені копії витребуваних документів. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На позовних вимогах наполягає у повному обсязі, просить їх задовольнити. У судове засідання представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не з`явився, але від нього 28.05.2021 надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Щодо твердження позивача, що нею цивільно-правові угоди з ТОВ «ФК «ЄАПБ» не укладались, відповідно, позивач вважає, що вона не має фінансових зобов`язань перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначив, що згідно з п. 5.16. кредитного договору № 010-07515-261110 від 26 листопада 2010 року банк має право здійснювати відступлення права вимоги за цим договором у будь-якій формі будь-якій третій особі у відповідності з чинним законодавством України без додаткового погодження умов такого відступлення з Клієнтом (без згоди) та без додаткового повідомлення Клієнта про здійснення Банком відступлення права вимоги за цим договором. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору та відбувається шляхом укладення договору. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, твердження позивача, що вона не має фінансових зобов`язань перед ТОВ «ФК «ЄАПБ», оскільки нею не укладались цивільно-правові угоди з Відповідачем, є хибними, надуманими та необґрунтованими, тому що заміна кредитора у зобов`язанні прямо передбачена законодавством, не впливає на характер, обсяг і порядок виконання позивачем своїх обов`язків, не погіршує становище позивача, не зачіпає її інтересів та здійснюється без її на те згоди. 11 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 12012, щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в розмірі 14765,01 грн. за період з 07 травня 2020 року по 28 лютого 2021 року. Щодо твердження позивача, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович вчиняючи виконавчий напис, не врахував та не перевірив факту безспірності (наявності чи відсутності) спору щодо заборгованості, чим порушив вказану норму закону зазначив, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду, у Постанові від 16.05.2018 року у справі № 320/8269/15-ц, провадження № 14-83цс18, не відступила від наведених вище висновків Верховного Суду України щодо застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат». Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Аналогічні правові висновки містяться в Постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, справа № 161/6092/18-ц. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів затверджених Постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Пунктом 2 Переліку документів щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, зазначено, що для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Виходячи з наведеного відповідач, вважає, що ним виконано вимоги передбачені п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та подано приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгену Михайловичу вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису, а саме: 1) Оригінал кредитного договору та Розрахунок заборгованості за кредитним договором, а отже виконавчий написи, вчинений 11 березня 2021 року приватним нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрований в реєстрі за № 12012, щодо стягнення з Позивач на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості в розмірі 14765,01 гри. не підлягають визнанню такими, що не підлягають виконанню, оскільки зазначену в оспорюваних виконавчих написах заборгованість, можна вважати безспірною. Щодо твердження позивача, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем пропущено строк позовної давності для вчинення виконавчого напису зазначив, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Як вбачається зі змісту виконавчого напису, вчиненого 11 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, зареєстрованого за № 12012, правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Дельта Банк» є ТОВ «ФК «ЄАПБ» на підставі Договору № 2240/К відступлення прав вимоги від 07 травня 2020 року, тобто строк для звернення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису перебуває у межах з 07 травня 2020 року по 07 травня 2023 року, а отже твердження позивача є помилковим щодо пропуску вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, адже право вимоги виникло у відповідача 07 травня 2020 року і до моменту звернення відповідача до нотаріуса для вчинення виконавчого напису 11 березня 2021 року минуло менше трьох років. У судове засідання третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., не з`явився, але від нього на адресу суду надійшли письмові пояснення, в яких він просить відмовити [PERSON] у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі та слухати справу буз його участі. Зазначив, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» були подані всі необхідні документи для вчинення ним виконавчого напису, які в повному обсязі, відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують безспірність заборгованості. У судове засідання третя особа - приватний виконавець Хохлов К.К. не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, а також положень ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, за необхідне провадити розгляд справи на підставі наявних у суду матеріалів. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 26.11.2010 між ПАТ «Дельта Банк» і [PERSON] укладено кредитний договір № 010-07515-261110, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до п.1.3. договору кредитування банк надає клієнту кредит шляхом відкриття клієнту відновлювальної відкличної кредитної лінії в загальному розмірі 30000,00 грн. та на день укладення цього договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3200,00 грн. За вказаним кредитним Договором Позивач отримала суму у розмірі 3200,00 грн. Відповідно до п.п. 1.5 кредитування розрахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених сторонами у цьому договорі, та не потребує підписання додаткових угод. 11.03.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, вчинено виконавчий напис № 12012, яким запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», що виникли на підставі договору про відступлення прав вимоги від 07.05.2020 р. № 2242/К за кредитним договором №010-07515-261110, і стягнути з [PERSON] за період з 07 травня 2020 року по 28 лютого 2021 року суму в розмірі 14765, 01 грн., з яких: - 11067,47 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 3647,54 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; - 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом /а.с.14/. 31.03.2021 приватним виконавцем Хохловим К.К. відкрито виконавче провадження № 64998778 з виконання виконавчого напису № 12012 від 11.03.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості, що виникла за Кредитним договором №010-07515-261110 від 26.11.2010, за період з 07 травня 2020 року по 28 лютого 2021 року в розмірі 14765, 01 грн., з яких: - 11067,47 грн. заборгованість за тілом кредиту; - 3647,54 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами; - 50,00 грн. плата за вчинення виконавчого напису нотаріусом /а.с.12/. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із статтею 88 Закону України «Про нотаріат», у редакції, чинній на час вчинення спірних правовідносин, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява (підпункт 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5), а нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172, та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (стаття 88 Закону України "Про нотаріат", підпункти 3.1, 3.2 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5). Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №320/8269/15-ц, Велика Палата вважає, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, вже досліджене Верховним Судом України. Зокрема, у постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі №6-158цс15 зазначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком №1172, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. У постанові Верховного Суду України від 04 березня 2015 року у справі № 6-27цс15 зазначено, що наявність спору про розмір заборгованості у суді на час вчинення виконавчого напису спростовує висновок суду про безспірність заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-141цс14 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17. Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). При цьому лише та обставина, що у виконавчому написі зазначено більшу суму заборгованості за кредитом, ніж у повідомленні, не свідчить про наявність спору про розмір заборгованості (постанова Верховного Суду України від 20 травня 2015 року у справі № 6-158цс15). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до копій документів надісланих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вбачається, що було надано нотаріусу розрахунок суми заборгованості за Кредитним договором № 010-07515-261110 від 26.11.2010 після відступлення права вимоги на користь відповідача за період з 07 травня 2020 року по 28 лютого 2021 року, в якому відсутня повна інформація щодо періоду заборгованості, розміру відсоткової ставки за прострочення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. При цьому, суд вважає, що розрахунок заборгованості не може вважатися документом, на підставі якого може бути вчинено виконавчий напис нотаріуса, оскільки вимогами пункту 2 Переліку документів визначено, що для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин має бути додано виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до п. 4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», що затверджене Постановою НБУ №254 від 18.06.2003р. первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банками самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Відповідно до п. 5.5. Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку. Поданий відповідачем розрахунок суми заборгованості за Кредитним договором № 010-07515-261110 від 26.11.2010 за період з 07.05.2020 по 28.02.2021, на підтвердження безспірності заборгованості стягувачем приватному нотаріусу, не є в розумінні п. 2 Переліку документом, за яким стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, та не є первинним документом (випискою по рахунку) оформленою у відповідності до ст. 9 Закону України від 16.07.1999р. № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому не може вважатися обов`язковим документом - випискою з розрахунку боржника, дослідивши який, нотаріусом вчиняється виконавчий напис про стягнення заборгованості в безспірному порядку. В матеріалах справи відсутні докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком є безспірним. Також слід зазначити, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Встановлені судом обставини у цій справі свідчать, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 11.03.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання». У матеріалах справи відсутні докази того, що укладений між Товариством та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, був посвідчений нотаріально, тому вказані обставини є ще однією підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 172/1652/18 від 21.10.2020 року. Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на оскарження до суду нотаріальної дії особою, прав та інтересів якої стосуються такі дії, передбачене статтею 50 Закону України «Про нотаріат». З урахуванням положень статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому сам по собі факт додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем нотаріусу документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів, передбачених Порядком № 26/5, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, якщо судом буде встановлено, що на момент вчинення нотаріусом цього напису боржник не мав безспірної заборгованості перед стягувачем у тому розмірі, як зазначено у виконавчому написі. Така правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 486/388/16-ц. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд доходить висновку, що нотаріусом не було отримано перелік передбачених законодавством документів і не перевірено інформацію, необхідну для вчинення відповідної нотаріальної дії, тому позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є цілком законними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, не можна тлумачити як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивача також слід стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., який був сплачений позивачем за подання позовної заяви. Судовий збір у розмірі 454,00 грн., який був сплачений позивачем за подання заяви про забезпечення позову слід віднести за рахунок позивача, оскільки ухвалою суду від 06.05.2021 у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову було відмовлено. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved