Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач є рідним батьком дитини. Мати дитини, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно дитини. Вона є рідною бабусею дитини. Протягом тривалого часу відповідач не займається вихованням дитини, не виконує свої батьківські обовязки. Вихованням дитини займається безпосередньо вона, відвідує батьківські збори, співпрацює з вчителями, займається вихованням, утриманням та оздоровленням дитини. Відповідач з донькою не спілкується, матеріально не забезпечує. [PERSON] надав нотаріально засвідчену заяву про відмову від виховання та утримання його дочки та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав стосовно [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. На задоволення позову наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. В матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи у суді за його відсутності. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] , [INFO] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 25.03.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12.10.2018 року, [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки Навчально-виховного комплексу "Загальноосвітній навчальний заклад І ступеня - дошкільний навчальний заклад "Чайка" ДП НВКГ "Зоря-Машпроект" від 11.10.2019 року за вих. № 14/7-62/3, [PERSON] , [INFO] навчається в НВК "Чайка" з 2016 року. Протягом всього періоду навчання у школі найбільшу увагу вихованню дівчинки приділяє бабуся [PERSON] . Вона приводить і забирає дитину зі шкоди. [PERSON] тісно співпрацює з вчителем та вихователем, що стосується навчання та виховання [PERSON] , систематично відвідує батьківські збори, оплачує перебування дитини у школі. Відповідно до листа Комунального некомерційного підприємства "Миколаївська обласна дитяча клінічна лікарня" Миколаївської обласної ради від 22.10.2019 року за вих. № 1216-01, по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] у відділенні неврології КНП "Миколаївська обласна дитяча лікарня" Миколаївської обласної ради з 07.05.2019 року по 20.05.2019 року знаходилася бабуся дитини [PERSON] . З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 25.10.2019 року [PERSON] , [INFO] , вбачається, що дитина проживає з бабусею, на прийоми приходить з бабусею. Всі рекомендації бабуся виконує. Інші родичі дитини на прийом до лікаря з дівчинкою не приходили. Як вбачається з письмових пояснень свідків [PERSON] , [PERSON] від 23.10.2019 року, вихованням дитини [PERSON] , [INFO] займається бабуся [PERSON] . Дівчинка завжди охайна, вдягнена по сезону, росте в любові і турботі. Батько дівчинки за даною адресою не проживає. Згідно заяви [PERSON] від 07.10.2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинською К.Т., [PERSON] дає вільну і безумовну відмову від виховання і утримання його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно неї. Відповідно до висновку виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24.12.2009 року за вих. № 7074/02.02.01-22/25/14/19, орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 155 та п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для позбавлення їх судом батьківських прав. Абзацом 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, винна поведінка відповідача та його свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, свідчить про ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, та зважаючи на те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, надав нотаріально засвідчену заяву, відповідно до якої не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки від всіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, суд приходить до наступного Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 166 СК України, передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Зазначене підтверджується п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». У відповідності з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і він може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Пункт 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»: ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Оцінюючи всі зібрані по справі докази, враховуючи інтереси дитини для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи, що дитина мешкає разом з позивачкою, суд приходить до висновку, що позов підлягає в цій частині задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. за вимогу про стягнення аліментів. На підставі частини 1 статті 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого при поданні позову судового збору. Враховуючи визнання відповідачем позову в частині позбавлення батьківських прав, позивачу підлягає поверненню сплачений судовий збір у розмірі 384грн. 20 коп..

Outcome: approved