Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

01.07.2021 року в інтересах позивачки [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом адвокат Оленич Р.А. та просить стягнути ДП "Закарпатський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" в особі філії "Хустська ДЕД" ДП "Закарпатський облавтодор" на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь час затримки. Заявлений позов вмотивовано так. Позивачка працювала головним бухгалтером у філії "Міжгірський райавтодор ДП "Закарпатський облавтодор ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України". 12.04.2021 позивачку звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Причиною звільнення стала реорганізація райавтодорів, в рамках якої філія "Міжгірський райавтодор" припинила своє існування. Правонаступником філії "Міжгірський райавтодор" стала філія "Хустська ДЕД" ДП "Закарпатський облавтодор". В день звільнення (12.04.2021) позивачці не було виплачено всіх сум, які їй належали. Згідно довідки про розмір заборгованості по заробітній платі виданої філією "Хустська ДЕД" ДП "Закарпатський облавтодор" станом на день звільнення борг підприємства по заробітній платі та інших сумах перед [PERSON] складав 50193,55 грн, у травні позивачці виплачено 12000 грн. Таким чином, станом на час звернення позивачкою з позовом до суду залишок нарахованих, але невиплачених [PERSON] при звільненні сум складає 38193,55 грн. За вищенаведеного позивачка проиять стягнути із ДП "Закарпатський облавтодор" нараховану, але не виплачену при звільненні заробітну плату у розмірі 38193,55 грн, а також середній заробіток за період з дня її звільнення по день фактичного повного розрахунку та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 08.07.2021 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Заперечення, щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику, від сторін до суду не надходили. У відповідності до вимог ч.5 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з чим судове засідання у справі не призначалось. 29.07.2021 року судом винесено ухвалу про задоволення клопотання сторони позивача про витребування у відповідача філії "Хустська ДЕД" ДП "Закарпатський облавтодор" довідку про розмір середньої заробітної плати [PERSON] за два останні календарні місяці роботи перед її звільненням. Відповідач в особі філії "Хустська ДЕД" ДП Закарпатський облавтодор" ухвалу суду про відкриття провадження усправі в порядку спрощеного позовного провадження та позов з додатками отримано 24.07.2021 року. Станом на час розгляду справи відповідачем не подано суду відзив на позов та не заявлено клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву. Строк для подання відзиву сплив. Також стороною відповідача не виконано вимогу щодо витребування доказів - довідку про середню заробітну плату позивачів. 26.07.2021 представник позивачки [PERSON] - адвокат Оленич Р.А. подав суду заяву про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат понесених у зв`язку з наданням [PERSON] правової допомоги згідно Договору про надання правової допомоги від 25.06.2021 року в сумі 6500 грн. До заяви стороною позивача додано Акт прийому-передачі грошових коштів від 22.07.2021 складеним адвокатом Оленич Р.А. та позивачкою (клієнт) [PERSON] 04.08.2021 року представник позивача - адвокат Оленич Р.А. подав суду заяву із розрахунком щодо визначення середньоденної заробітної плати (відповідно до постанови КМУ від 08.02.1995 № 100), згідно поданого розрахунку середньоденна заробітна плата [PERSON] протягом лютого-березня 2021 року складає 540,51 грн. Копію цієї заяви із розрахунком надіслано стороні відповідача 03.08.2021 року. Відповідачами станом на час розгляду справи в суді не подано жодного заперечення або письмових пояснень щодо вищевказаних заяв сторони позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка працювала в філії "Міжгірський райавтодор" починаючи з 13.06.2007 по 12.04.2021 на посаді виконуючої обов`язки головного бухгалтера. [PERSON] звільнена з цієї посади 12.04.2021 року у зв`язку з реорганізацією на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, дані обставини підтверджені відомостями про роботу внесеними до трудової книжки заповненої на ім`я позивачки [PERSON] серії [NUMBER] . Згідно розшифровки заробітної плати виданої згідно книг по заробітній платі філії "Міжгірський райавтодор" за 2020-2021, начальником філії "Хустської ДЕД" ДП "Закарпатський облавтодор" Ю.Ю. Чепка, борг підприємства на кінець травня 2021 року складає перед позивачкою 38193 грн 55 коп. Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Невиплата позивачам заробітної плати на час звільнення грубо порушує вимоги закону та право громадянина на отримання грошової винагороди за виконану роботу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника, йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ст.116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення. Згідно з п.7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Доказів того, що на час розгляду справи вищевказана заборгованість із заробітної плати перед позивачкою [PERSON] погашена, стороною відповідача суду не надано. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому суд задовольняє позовні вимоги позивачки [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі в повному обсязі. Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника чи уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені ст 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року, № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст. 233 КЗпП у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-2 цього кодексу невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. З аналізу вищевказаних норм закону та з врахуванням того, що на час розгляду спору позивачці не виплачена заробітна плата, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку з моменту звільнення по день фактичного розрахунку. Відповідач отримавши позов та ухвалу суду про витребування доказів, зокрема довідку про розмір середньоденного заробітку позивачки не надав суду цього доказу та не повідомив про причини неможливості виконання ухвали суду. Однак стороною позивача, за вищенаведеного, проведено самостійно розрахунок середньоденної заробітної плати [PERSON] протягом лютого-березня 2021 року, згідно якого середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 540,51 грн (14516,59/27). Ця обставина відповідачами не спростована. За цих підстав позовні вимоги позивача щодо стягнення середньоденного заробітку суд задовільняє шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити у встановленому законом порядку позивачці компенсацію у виді середнього заробітку за весь період затримки розрахунку заробітної плати при звільненні по день фактично розрахунку з врахуванням середньоденної заробітної плати [PERSON] в розмірі 540,51 грн , що відповідає положенню ст. 117 ч.1 КЗпП. Відповідно до ч.2 ст. 430 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1-3 частини першої цієї статті. На підставі чого, суд вважає, за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості заробітної плати всієї суми боргу, що присуджена до стягнення позивачу. Позивачем заявлено клопотання про стягнення з відповідачки понесених нею судових витрат у виді витрат на правову допомогу у сумі 6500 грн. Це клопотання позивача підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Клопотання позивача про стягнення судових витрат у виді витрат на правничу допомогу в сумі 6500 грн стороною відповідача не заперечено, та не заявлено клопотання про зменшення цих витрат. А тому, з врахуванням того, що стороною позивача надано суду Договір про надання правової допомоги від 25.06.2021 року укладений між адвокатом Оленич Р.А. та [PERSON], Додаткову угоду до Договору про надання правової допомоги від 25.06.2021, Ордер на надання правничої (правової) допомоги на ім`я [PERSON] від 25.06.2021, Акт прийому-передачі грошових коштів від 22.07.2021 згідно якого клієнт [PERSON] передала адвокату Оленич Р.А. грошові кошти в сумі 6500 грн відповідно до Додаткової угоди та Договору про надання правової допомоги від 25.06.2021, суд вв ажає, що дане клопотання позивача є належно обгрунтованим та підлягає до задоволення в повному обсязі. Позивачка при зверненні до суду з позовом не сплачували судовий збір в сумі 908 грн, відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з підстав звільнення її від сплати судового збору, тому згідно ст.141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору в сумі 908 грн підлягають стягненню з відповідача на користь держави .

Outcome: approved