Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 квітня 2014 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Дружківський завод металевих виробів", про спір,що виникає із трудових правовідносин. В позовних вимогах, позивач посилається на те, що він з 10 липня 2007 року працював у відповідача на посаді слюсара-ремонтника 5 розряду. 12 березня 2014 року начальник ОП А.Ю. Орлова надала йому повідомлення про скорочення з посади. Вважає, що в даному повідомлені не було законної підстави. 07 квітня 2014 року він звернувся до генерального директора ПАТ "Дружківський завод металевих виробів" із заявою про надання йому акту про простій від 10 лютого 2014 року, Положення про оплату праці з 2007 р. по 2014 р., тарифних ставок з 2007 р. по 2014 р. До наступного часу йому нічого не надано. Вважає, що його обманювали при нарахуванні заробітної плати з 2007 р. по наступний час. Просить усунути обман по скороченню його робочого місця слюсаря-ремонтника 5 розряду та визнати повідомлення по скороченню не відповідаючим законності, недійсним. Також просить зобов'язати генерального директора ПАТ "Дружківський завод металевих виробів" усунути допущені порушення по його зверненню із заявою від 07 лютого 2014 року та надати йому витребувані матеріали. 10 червня 2014 року позивач надав заяву про збільшення позовних вимог, посилаючись на те, що він в травні 2014 року відпрацював на підприємстві тридцять дев'ять годин, за що йому заплатили тариф 465,66 грн., а 45 % премії в розмірі 209,55 грн. не нарахували. Просить також стягнути не донараховану премію в розмірі 209 грн. 55 коп. (а.с.19) 02 вересня 2014 року позивач надав позовну заяву про збільшення позовних вимог, так він просив стягнути не донараховану премію в сумі 209,55 грн., а також визнати Положення про примірювання незаконним та недійсним, в зв'язку з тим, що при звільненні робітник позбавлений права вибору (а.с.128) Позивач [PERSON] у судове засідання з"явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Просив їх задовольнити. Представник відповідача Шишко Ю.А. позовні вимоги не визнав та пояснив, що позивач дійсно працював на підприємстві з 2007 року по 12 травня 2014 року слюсарем-ремонтником. 12 травня 2014 року позивача було звільнено у зв'язку із скороченням штатів. При звільненні позивачу була нарахована заробітна плата за період з 01 травня 2014 року по 12 травня 2014 року у розмірі 2825,72 грн. Позивачу не була нарахована та виплачена премія в сумі 209,55 грн. , оскільки відповідно до Положення про преміювання робітників, при звільненні робітникам, які пропрацювали неповний місяці, премія не нараховується. Повідомлення про вивільнення, яке оскаржує позивач, є однією із форм персонального попередження про наступне вивільнення працівників, яке передбачене ст. 49-2 КЗпП України і не є юридичним актом керівного органу ПАТ "Дружкіський завод металевих виробів", оскільки може бути виданий будь-якою особою, не має точно визначених зовнішніх реквізитів, має лише інформаційний характер та не породжує ніяких правовідносин між сторнами. Вважає, що повідомлення не може бути оскаржено в судовому порядку. Щодо заяви позивача від 07 квітня 2014 року, то заява позивача була розглянута та йому було роз'яснено порядок надання документів робітнику підприємства. Вважає, що позов не обґрунтований і просить в задоволені позовних вимог відмовити повністю. Суд, вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивача [PERSON] 10 липня 2007 року було прийнято у ВАТ "Дружківський завод металевих виробів"на посаду слюсаря-ремонтника 5 розряду, що підтверджується наказом № 147 (а.с.8). 12 березня 2014 року позивачу було надано повідомлення про скорочення його посади слюсаря-ремонтника 5 розряду (а.с.3). Дане повідомлення позивач, вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки в ньому не вказані підстави для скорочення. І йому не зрозуміло, чому саме повідомлення підписано А.Ю. Орлової, а не іншою особою. Судом встановлено, що 27 січня 2014 року адміністрацією підприємства було видано наказ за № 27, згідно якого передбачено скорочення штату робітників, а саме 3 одиниць слюсаря-ремонтника 5 розряду пресового відділення (а.с.124). Відповідно до ч.1,ч.3 ст.49-2 КзПП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці та одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Дана стаття не вимагає письмового попередження про звільнення, але працівника доцільно при звільненні попереджати письмово під розписку. Попередити працівника про звільнення може не тільки керівник підприємства, а й керівник структурного підрозділу, працівник відділу кадрів, якщо їм таке повноваження надане керівником (особою, що має право прийняття і звільнення працівників). Головне, щоб у працівника не виникало сумнівів у тому, що попередження виходить саме від особи, яка має право на прийняття і звільнення працівників. 12 березня 2014 року на виконання наказу № 27 від 31 січня 2014 року [PERSON] було повідомлено про скорочення письмово. Повідомлення підписано начальником відділу персоналу (а.с.3). Судом встановлено, що [PERSON] було відомо про вищезазначений наказ, про що він написав заяву 14 лютого 2014 року на ім'я генерального директора ПАТ "Дружківський завод металевих виробів" (а.с.129). Тому суд, не може вважати, що позивача [PERSON] було повідомлено про наступне вивільнення без законних підстав. Те, що повідомлено підписано начальником відділу персоналу, ане генеральним директором не має ніякого юридичного значення. 07 квітня 2014 року позивач звернувся до генерального директора ПАТ "Дружківський завод металевих виробів" із заявою в якій просив надати йому копію ату про простій від 10.02.2014 року, положення про оплату праці з 2007 року по 2014 рік, таблиці тарифних ставок з 2007 року по 2014 рік (а.с.4). Оскільки позивач не отримав вказані документи, то просив в своїх позовних вимогах зобов'язати відповідача надати такі документи. Відповідно до ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Питаннями видачі працівникам довідок про роботу на іншому підприємстві і розмір заробітної плати не вичерпується вся сукупність документів, в одержанні яких від власника зацікавлений працівник. Однак ні Кодекс законів про працю, ні Закон "Про інформацію" не містять щодо цього докладних положень. У зв'язку з цим варто визнати, що в Україні зберіг чинність Указ Президії Верховної Ради СРСР "Про порядок видачі і засвідчення підприємствами, установами та організаціями копій документів, що стосуються прав громадян" (далі - Указ). Указом на державні і громадські підприємства, установи, організації (з урахуванням історичного фактора варто вважати, що це стосується всіх юридичних осіб) покладено обов'язок видавати громадянам за заявами копії документів, що виходять від цих підприємств, якщо такі копії необхідні для вирішення питань, які стосуються законних прав та інтересів громадян. Але, як вибачається із заяви [PERSON] з неї не зрозуміло, для якої мети заявнику потрібні зазначені документи, тому суд, вважає, що підприємство обґрунтовано відмовило в надані йому вказаних документі, про що повідомило листом № 10-2-15 від 29 квітня 2014 року (а.с.16). Крім того, усі зазначені позивачем документи надані відповідачем до суду та знаходяться в матеріалах справи, що надає йому можливість знайомитись з ними, знімати копії. Судом встановлено, що 12 травня 2014 року позивача було звільнено з займаної посади у зв'язку із скороченням штату згідно п.1 ст. 40 КЗпП України на підставі наказу № 113/П (а.с.131). При звільненні з позивачем було зроблено повний розрахунок в сумі 2825 грн. 72 коп. Але позивачем, вважає, що йому не було сплачено премію, яка складає 45% від заробітної плати в сумі 209,55 грн. Згідно ч.2 ст. 97 КЗпП України, зокрема, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премії, і винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішення спорів про виплату премії, винагород за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умови, передбачених цими актами. Пунктом 3.7 розділу 3 колективного договору ПАТ "Дружківський завод металевих виробів" на 2013 рік, передбачено, що виплата виробничих премій, заохочень робітникам підприємства здійснюється в залежності від результатів господарської діяльності підприємства, згідно затвердженого Положення про прміюваня (а.с.45) Згідно п. 6 Положення про преміювання працівників робочих основних та вспомогательних цехів та служб ВАТ "Дружківський завод металевих виробів" при звільненні робітникам, які відпрацювали неповний місяць, премія не нараховується (а.с. 29 зворотний бік) Судом встановлено, що позивача було звільнено 12 травня 2014 року, тобто він відпрацював неповний місяць, тому для нарахування премії підстав не було. Щодо позовних вимог [PERSON] про визнання неведійсним п.6 Положення про преміювання, то даний документ є документів колективного органу підприємстві, який сам вирішує порядок, питання , підстави надання та позбавлення премій та заохочень. У суду не має повноважень втручатися в діяльність колективного органу. Оскільки під час розгляду справи, судом не було встановлено порушень трудового законодавства, суд, вважає, що дії відповідача є обґрунтовані та законі, тому в задоволенні позовних вимог треба відмовити повністю.

Outcome: dismissed