Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

18.05.2018 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів. Позов обґрунтовано тим, що на підставі виконавчого листа Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області № 2-341 виданого 11.03.2008 року з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18.02.2008 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач зазначає, що на даний час він має на утриманні іншу неповнолітню дитину, а його дохід є мінливим та нерегулярним, а тому, з посиланням на ст. 192 СК України, просить зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання доньки [PERSON], [INFO], та стягувати їх у твердій грошовій сумі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 21.05.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк подала відзив на позовну заяву, у відповідності до якого просить відмовити в задоволенні позову, оскільки зміна розміру аліментів суттєво погіршить становище дитини. Позивач у встановлений судом строк відповіді на відзив та клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не подав, а тому суд, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, враховуючи наступне. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (копія на а.с. 3) підтверджено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір'ю - [PERSON], [INFO] У відповідності до виконавчого листа Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області № 2-341 виданого 12.03.2008 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 18.02.2008 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4-6). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на даний час він має на утриманні іншу неповнолітню дитину, а його дохід є мінливим та нерегулярним, а тому, з посиланням на ст. 192 СК України, просить зменшити розмір стягуваних аліментів. На підтвердження даних доводів позивач надає: копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8), копію свідоцтва про народження серії [NUMBER], з яких вбачається, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі від якого має доньку [PERSON], [INFO]; довідку Хмільницького міськрайонного центру зайнятості № 344 від 11.05.2018 року (копія на а.с. 7) з якої вбачається, що позивач не зареєстрований в Хмільницькому міськрайонному центрі зайнятості. Разом з тим, суд враховує, що у відповідності до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Також, суд враховує, що ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи викладене та приймаючи до уваги те, що при зменшенні розміру аліментів суттєво погіршиться становище дитини, суд, з урахуванням встановлених обставин, дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed