Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

В [ADDRESS] знаходиться трикімнатна, ізольована, загальною площею 63,2 кв.м., а житловою - 41,4 кв.м. квартира № 55, яка на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 08.04.2008р. державним нотаріусом Конотопської міської державної нотаріальної контори належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.6-7) У вказаній квартирі в якості членів сім"ї власника жилого приміщення зареєстровані колишня дружина позивача [PERSON] та її повнолітні діти [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-10) 07.08.2014р. [PERSON] звернувся до суду зі вказаною вище позовною заявою і просив визнати [PERSON],[PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зобов"язати їх знятися з реєстраційного обліку. Обгрунтовуючи вимоги тим, що є власником квартири, але не може нею користуватися, розпоряджатися, оскільки відповідачі зареєстровані, але без поважних причин в ній не проживають, хоча 28.07.2009р. на підставі виконавчого листа виданого 15.07.2009р. Конотопським міськрайонним судом були вселені в квартиру. Житло привели до ганебного стану, що унеможливлювало їх подальше проживання, а тому з травня 2010 року в ньому не проживають без поважних причин. У зв"язку з чим посилаючись на ст. 48 Закону України " Про власність", ст. 72,156 ЖК України статті 317,319,383, 386, 405 ЦК України і просив задовольнити вимоги. У судовому засіданні позивач і його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] діюча на підставі довіреності і в інтересах [PERSON], кожен окремо, проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що іншого житла не мають. Не проживають з поважних причин, внаслідок того, що в 2013 року позивач встановив нові, вхідні металеві двері, ключі від яких їм не надав, чим і позбавив можливості користуватися квартирою, а [PERSON] ще і те, що [PERSON] з травня 2013 року відбуває покарання в місцях позбавлення волі. Залучене до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: комунальне ремонтно-експлуатаційне підприємство "Центральне" просило справу розглядати у відсутність їх представника, а при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. (а.с.117) Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім"ї власника будинку належать особи зазначені в ч.2 ст. 64 цього Кодексу, згідно якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Чинне законодавство ( частина 3 ст. 64 ЖК України) передбачає якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Як вбачається з наявних матеріалів справи, зокрема рішення суду, свідоцтва про розірвання шлюбу 29 вересня 1990 року відділом ЗАГС Конотопського міськвиконкому зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] (після реєстрації шлюбу - [PERSON]). На підставі рішення Конотопського міськрайонного суду від 23 березня 2006 року їх шлюб 06 квітня 2006 року розірваний у відділу РАЦС Конотопського міськрайонного управління юститції. Позивач змінив прізвище на [PERSON] (а.с.8,118) Рішеннями Конотопського міськрайонного суду від 11.12.2012р. і Апеляційного суду Сумської області від 24.07.2013р. встановлено, що в 1991 році позивачу на сім"ю з чотирьох осіб ([PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]) за місцем його роботи в АТП-15961 була надана трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], яка і була ними приватизована. Рішеннями Конотопської міської ради від 29.11.1994р. № 405 та договором купівлі-продажу житла від 5 січня 1995 року був проведений родинний обмін квартир, їх сім"я в складі чотирьох осіб стала жити в квартирі батьків [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а останні переїхали до їх квартири. В 1999 році [PERSON] (мати позивача) зі згоди [PERSON] та [PERSON] приватизувала квартиру [ADDRESS]. (а.с.35-41) [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті [PERSON] отримав свідоцтво, посвідчене 08.04.2008р. Конотопською міською державною нотаріальною конторою про право на спадщину за заповітом на квартиру [ADDRESS]. (а.с.6-7) Рішенням Конотопського міськрайонного суду від 11.12.2012р. в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовлено. (а.с.35-38) Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 24.07.2013р. рішення Конотопського міськрайонного суду в цій частині залишене без змін. (а.с. 39-41) Таким чином, рішення суду згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України набрало законної сили 24 липня 2013 року, тобто після розгляду справи апеляційним судом. При огляді трикімнатної квартири [ADDRESS] судом встановлено, що така розташована на п"ятому поверху п"ятиповерхового будинку. Обладнана новими вхідними, металевими дверима. В кімнаті пл. 17.9 кв.м. знаходиться диван, на кухні - стілець, стіл. Підлога пофарбована, поклеєні нові шпалери. В квартирі відсутні: меблі, електричні прилади, одяг, кухонний посуд, штори на вікнах. [PERSON] пояснила, що колишній чоловік все належне їй і її родині майно вивіз. Разом з тим, позивач не спростовує того, що вхідні металеві двері встановив 16.03.2014р.,а ключі від них відповідачам не надав. Як вбачається з довідки управління державної пенітенціарної служби України в Житомирській області (№71), [PERSON] відбуває покарання в Коростенській виправній колонії з 25.05.2013 року по теперішній час. Кінець строку за вироком 08.12.2017 року. (а.с.108) Згідно п.7 ч.3 ст. 71 ЖК України жиле приміщення за тимчасово відсутнім членом сім"ї наймача зберігається у випадку позбавлення волі на певний строк. Самі по собі пояснення свідка [PERSON], що з березня по серпень 2012 року [PERSON] проживав в кв.[ADDRESS] та свідка [PERSON] що не бачив відповідачів в спірній квартирі не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки стосуються подій, які мали місце до ухвалення 11.12.2012 р. судового рішення. Разом з тим, свідок [PERSON] наполягає на тому, що [PERSON] по вересень 2013 року до заміни вхідних дверей, проживав у спірній квартирі. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У судовому засіданні достеменно встановлено, що відповідачі іншого житла не мають. В спірному жилому приміщенні не проживають з поважних на то причин, оскільки позивач встановив нові вхідні металеві двері, а ключі колишнім членам сім"ї не дав, що підтверджується поясненнями відповідачів, оглядом квартири і загалом не спростовується самим позивачем. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч даним вимогам законодавства, позивач не довів, що відповідачі з травня 2010 року не проживають в спірному жилому приміщенні без поважних причин. За таких підстав, суд і приходить до висновку про відмову у задоволення позовних вимог.

Outcome: dismissed