Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Харківської міської ради, третя особа - ЖБК «Романтик» про визнання права власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] після матері [PERSON], яка помела [INFO]. В обґрунтовування позову посилається на те, що за квартиру повністю було сплачено його батьками. Його батько [PERSON] помер [INFO]. Квартира належала батькам на праві сумісної власності подружжя. Мати постійно проживала в спірній квартирі, проте не зареєструвала право власності на квартиру. Заповіт не складався, тому він є спадкоємцем першої черги, інших спадкоємцем не має. Спадщину він прийняв своєчасно, подавши заяву до нотаріальної контори. Оскільки відсутні правовстановлюючи документи, йому було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, надавши до суду заяву про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач про дату і час розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання представник не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутністю на надав. Надавши до суду письмові заперечення, зазначив, що право власності на нерухоме майно набувається на підставі державної реєстрації відповідно до чинного законодавства. Оскільки спадкодавець не зареєструвала право власності то відповідно його не набула. Третя особа про дату і час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання представник не з'явився. В силу ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 169 та ст.ст. 224-225 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так, судом встановлено, [INFO] у м. Харкові померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.8). [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 11). [PERSON] помер [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12). З наданих представником позивача копій та оригіналів документів вбачається, що [PERSON] за життя була членом ЖБК «Романтик» відповідно до списку, затвердженого Головоб ЖБК. Згідно витягу з потоколу№5 зборів члениів ЖБК «романтик» від 03.09.1987 року по розподілу квартир в будинку за адресою [ADDRESS], [PERSON] була виділена двокімнатна квартира [ADDRESS], жилою площею 26,94 кв.м, загальною площею 48,41 кв.м.. 08 грудня 1987 року Виконавчим комітетои Жовтневої райради народних депутатів було видано ордер № 14289 серії Б на імя [PERSON], сімя якої складає з двох осіб.. В довідці [ADDRESS] від 16.10.2006 року за вих..№ 214, виданої ЖБК «Романтик» на імя [PERSON], зазначено, що остання є власником вищезазначеної квартири, зареєстрована та постійно проживає за вказаною адресою у складі сім'ї з двох осіб. Оплата за квартиру була здійснена повністю 07 грудня 1990 року. Також право на квартиру [PERSON] підтверджується довідкою ЖБК «Романтик» від 25 березня 2015 року (а.с. 13, 77-87 ). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. В силу ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Згідно з постановою Верховної Ради України "Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР" від 12 вересня 1991 року N 1545-XII встановлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу РСР з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України. До прийняття Закону України «Про власність», який набрав чинності 15 квітня 1991 року, діяв Закон Союзу РСР "Про власність в СРСР" N 1305-1 від 06.03.1990 року. Відповідно ч.2 ст. 7 Закону Союзу РСР "Про власність в СРСР" член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно. Також захист права власності члена кооператива на квартиру також був визначений в ст. 15 прийнятого Закону України «Про власність» та в ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» від 10 липня 2003 року N 1087-IV, яку було доповнено згідно із Законом України «Про внесення зміни до Закону України "Про кооперацію" щодо набуття членами кооперативу права власності» N 1448-VI від 04.06.2009 року. Виникнення права власності на квартиру, викуплену членом кооперативу, з моменту державної реєстрації такого права запроваджено після прийняття ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку із запровадженням державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 4 липня 2013 року № 402-VII, яким доповнено ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію». Таким чином, на час повного внесення пайового внеску [PERSON] за квартиру, діюче на той час законодавство не передбачало державної реєстрації прав власності на таке майно, тому [PERSON] набула право власності на спірну квартиру, яка є спадкоим майном. Спадкоємцями після померлої є один син - позивач, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с 10). Позивач прийняв спадщину після своєї матері - подав 16 травня 2014 року в межах строку встановленого ст. 1270 ЦК України відповідну заяву про прийняття спадщини до П'ятої Харківської державної нотаріальної контори. Нотаріусом 5-ї ХДНК було заведено спадкову справу №264/2014, копія якої міститься в матеріалах справи. Згідно копій витягів із Спадкового реєстру, інші спадкові справи не заводились, заповіти не складались. Заяв про прийняття спадщини або відмову від спадщини іншими особами не подавались. 13 грудня 2014 року за №3812/02-14, листом нотаруса було повідомлено позивач про у видачі свідоцтва про право власності на вказане спадкове майно у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно (а.с. 40-60). Положеннями ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. З ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. В силу ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Усі майнові права, і перш за все право власності, які спадкодавець набув для себе за життя, або які були йому присуджені, усі майнові обов'язки, які він створив для себе, або були йому присуджені за життя, як такі, що підлягали виконанню ним, у сукупності і є складом спадщини. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб. Відповідно до чинного законодавства умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Тому, суд, дослідивши обставини справи приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування після його матері [PERSON] на спірну квартиру. На підставі викладеного,

Outcome: approved