Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до суду з позовом до ПП «АВТЕХ», ПП «КОНСАЛ-ДІ» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та стягнення грошових коштів. \~ \~ \~ \~В позовній заяві зазначено, що 19.12.2017 р. між позивачем та відповідачем ПП «КОНСАЛ-ДІ» був укладений договір №1097 про надання послуг. \~ \~ \~ \~Відповідно до зазначеного вище договору ПП «КОНСАЛ-ДІ» зобовязався за плату в розмірі 10,5% від суми позики, що відповідно становить 36750,00 грн. здійснити дії, спрямовані на отримання позивачем позики на умовах договору укладеного з ПП «АВТЕХ», а саме: забезпечити оформлення договору про участь у програмі самофінансування ПП «АВТЕХ» для замовника; надавати інформаційні, консультаційні, розяснювальні та довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі згідно з укладеними договорами та додатками до них. Згідно договору ПП «АВТЕХ» зобовязався за плату вчинити від імені позивача та за її рахунок певні юридичні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики у розмірі 350000,00 грн. \~ \~ \~ \~Метою укладення договору з ПП «АВТЕХ» було отримання позики на купівлю автомобіля Ravon R2 1.3. АТ Optimum темно-сірого кольору, вартістю 735000,00 грн., у звязку тим, що позивач не мала достатньої суми коштів для придбання транспортного засобу. На виконання вимог договору про надання послуг позивач сплатила на користь ПП «КОНСАЛ-ДІ» грошові кошти в розмірі 36750,00 грн. Після укладення даних договорів з ПП «КОНСАЛ-ДІ» та ПП «АВТЕХ», а також сплати грошових коштів позивач звернулась з проханням передати їй автомобіль обраної моделі або суму позики у розмірі 350000,00 грн., однак, їй було повідомлено, що автомобіль перебуває в несправному стані, а необхідне обладнання для його ремонту потрібно замовляти закордоном, тому [PERSON] не зможе отримати такий автомобіль. У звязку з цим, позивач звернулась до ПП «КОНСАЛ-ДІ» та ПП «АВТЕХ» з заявою про розірвання договорів та повернення сплачених нею грошових коштів у повному обсязі. ПП «АВТЕХ» повідомило про те, що [PERSON] не здійснила жодного платежу на виконання договору №1097 від 19.12.2017 р., а тому відсутні платежі, які підлягають поверненню. Позивач звернулась до ПП «КОНСАЛ-ДІ» з аналогічною заявою, проте відповідь на неї так і не надійшла. Вказані дії ПП «КОНСАЛ-ДІ» та ПП «АВТЕХ» порушують права та законні інтереси [PERSON] та мають ознаки нечесної підприємницької діяльності. Тому позивач просить визнати недійсним договір №1097 від 19.12.2017 р., укладений між нею та ПП «АВТЕХ»; визнати недійсним договір про надання послуг №1097 від 19.12.2017 р., укладений між нею та ПП «КОНСАЛ-ДІ»; стягнути з ПП «КОНСАЛ-ДІ» на її користь грошові кошти у розмірі 36750 грн. 00 коп., сплачених на виконання умов договору. \~ \~ \~ \~З підстав, зазначених вище, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. \~ \~ \~ \~08.08.2018 р. у даній справі відкрито провадження. \~ \~ \~ \~В судове засідання позивач не зявилася, однак її представник [PERSON] надав на адресу суду заяву у відповідності до якої просив суд розглянути справу у відсутність сторони позивача, вимоги позовної заяви підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. \~ \~ \~ \~Представники відповідачів ПП «КОНСАЛ-ДІ»\~та ПП\~«АВТЕХ» в судове засідання не зявилися повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзив на позов не подали. Враховуючи вищезазначене та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що 19.12.2017 р. [PERSON] уклала з ПП «КОНСАЛ-ДІ» договір №1097 про надання послуг. За яким, [PERSON] доручила, а ПП «КОНСАЛ-ДІ» взяло на себе зобовязання здійснити наступні дії, спрямовані на отримання позики, на умовах договору ПП «АВТЕХ» та додатків до нього, а саме: забезпечити оформлення договору між ПП «АВТЕХ» та [PERSON], а також надати інформаційно-консультативні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі [PERSON], згідно з умовами договору та додатків до нього. При цьому, [PERSON] зобовязалась оплатити послуги ПП «КОНСАЛ-ДІ» у розмірі 10,5% від суми позики, що становить 100% попередньої оплати та сплачується одноразово у розмірі 36750,00 грн. (а.с.17-19). У той самий день [PERSON] уклала з ПП «АВТЕХ» договір №1097 про участь згідно з Умовами. За умовами якого [PERSON] доручила, а ПП «АВТЕХ» зобовязалося від її імені вчинити певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку 1 до даного Договору в розмірі 350000 гривень на підставі ст.1046, 1048 ЦК України та на умовах діяльності, у тому числі: організувати та проводити захід розподілу активів контрагентів, здійснити надання безвідсоткової позики на користь [PERSON] за рахунок активів контрагентів, а також надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами у порядки та строки, передбачені договором (а.с.10-16). Згідно акту обраної техніки за договором №1097 (а.с.14) в результаті укладених договорів [PERSON] повинна була отримати Ravon R2 1.3. АТ Optimum темно-сірого кольору, вартістю 735000,00 грн. (а.с. 20-22). На виконання умов договору [PERSON] перерахувала ПП «КОНСАЛ-ДІ» грошові кошти у розмірі 36750,00 грн. Вказана обставина підтверджується копією акту від 19.12.2017 р. (а.с. 23) та копією рахунку-фактури до договору про надання послуг №1097 від 19.12.2017 р. (а.с.24), копією квитанції №26 від 19.12.2017 р. (а.с. 25). Однак, [PERSON] не отримала визначений в акті автомобіль, тому 24.05.2018 р. звернулась з заявами до ПП «КОНСАЛ-ДІ» та ПП «АВТЕХ» з заявами про розірвання договору та повернення сплачених коштів (а.с. 37-45). ПП «АВТЕХ» надало відповідь на заяву [PERSON], у якій повідомило, що за договором, укладеним між [PERSON] та ПП «АВТЕХ» №1097 від 19.12.2017 р., з часу його укладення до дня надання даної відповіді на користь ПП «АВТЕХ» не здійснено жодного платежу, які підлягають поверненню (а.с. 46). Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 - ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Згідно ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За правилами ч. 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з п.6 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Відповідно до ч.5 ст.11, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору За положеннями ч.1 п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Судом встановлено, що 19.12.2017 р. [PERSON] уклала з ПП «АВТЕХ» договір про участь згідно з Умовами №1097. За умовами якого [PERSON] доручила, а ПП «АВТЕХ» зобовязалося від її імені вчинити певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики у розмірі 350000 гривень. Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Договором №1097 передбачено залучення коштів фізичної особи. Отже, для здійснення відповідачем діяльності, що стала предметом договору №1097, відповідачу необхідно мати ліцензію. Так, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). У цьому визначенні мета отримання прибутку не є критерієм віднесення операції з фінансовими активами до поняття фінансової послуги, а "мета отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів" стосується лише залучення фінансових активів від інших осіб. Крім того, до визначених у ч. 3 ст. 2 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" установ, на діяльність яких не поширюються положення Закону, відповідач не належить. Відповідно до ч. 2 ст. 203, ч. 1 ст. 227 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.07.2018 р. приватне підприємство «АВТЕХ», будь-яких видів економічної діяльності пов'язаної з наданням будь-яких видів фінансових послуг - не здійснює (а.с. 47-51). Відповідно до відомостей відкритого Державного реєстру фінансових установ, ведення якого покладено на Національну комісію, що здійснює державне регулювання на ринку фінансових послуг, в Переліку фінансових установ, унесених до Державного реєстру фінансових установ, відсутні відомості про реєстрацію приватного підприємства «АВТЕХ», що свідчить про відсутність в останнього ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Отже, судом не встановлено наявності ліцензії у відповідачів для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), що суперечить вимогам законодавства. 19.12.2017 р. [PERSON] уклала з ПП «КОНСАЛ-ДІ» договір №1097 про надання послуг згідно з Умовами, за яким [PERSON] доручила, а ПП «КОНСАЛ-ДІ» взяло на себе зобовязання здійснити наступні дії, спрямовані на отримання позики, на умовах договору ПП «АВТЕХ» та додатків до нього, а саме: забезпечити оформлення договору між ПП «АВТЕХ» та [PERSON], а також надати інформаційно-консультативні, довідкові послуги з питань діяльності та подальшої участі [PERSON], згідно з умовами договору та додатків до нього. При цьому, [PERSON] зобовязалась оплатити послуги ПП «КОНСАЛ-ДІ» у розмірі 10,5% від суми позики, що становить 100% попередньої оплати та сплачується одноразово у розмірі 36750,00 грн. Однак, позивач у відповідності зі статтею 15 Закону України «Про захист прав споживачів», при укладенні договору про участь у програмі самофінансування ПП «АВТЕХ», мала право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Таким чином, ПП «КОНСАЛ-ДІ», пропонуючи позивачу надання фінансової послуги щодо оформлення договору про участь у програмі самофінансування ПП «АВТЕХ», укладає групу договорів, при тому, що Позивач, як споживач послуги і так має право, без укладення договору №1097 (із ПП «КОНСАЛ-ДІ) на отримання повної інформації про послугу та її виконавця, згідно із п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів". Зазначене підтверджується актом від 19.12.2017р. по договору №1097 між [PERSON] та ПП «КОНСАЛ-ДІ» відповідно до якого зміст виконаних робіт за договором був обмежений виконанням консультаційних та роз'яснювальних послуг. Відповідно до ч. 2 ст. 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Оскільки самі по собі послуги, що є предметом договору №1097 (з ПП «КОНСАЛ-ДІ»), позивачу не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із ПП «АВТЕХ» - отримання позики. З урахуванням того, що ПП «КОНСАЛ-ДІ» не повідомив позивача про відсутність у ПП «АВТЕХ» ліцензії на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, позивач був позбавлений можливості свідомого вибору: оформляти чи не оформляти договір про участь у програмі ПП «АВТЕХ», отримувати чи ні консультативно-довідкові послуги з питань діяльності програми. Згідно з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 12.08.2018р. приватне підприємство «КОНСАЛ-ДІ», будь-яких видів економічної діяльності пов'язаної з наданням будь-яких видів фінансових послуг - не здійснює (а.с. 53-57). Отже, така підприємницька практика вводить споживача в оману і кваліфікується як нечесна (пункт 4, 5 ч. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів"). Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Враховуючи зазначене вище, суд вважає, що позов [PERSON] до ПП «АВТЕХ», ПП «КОНСАЛ-ДІ» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсними та стягнення грошових коштів, підлягає задоволенню. При предявленні позову [PERSON] не сплатила судовий збір, оскільки вона звільнена від його сплати. Враховуючи, що до ПП «КОНСАЛ-\~ДІ» предявлені позовні вимоги як майнового характеру, так і немайнового, а до ПП «АВТЕХ» - лише немайнового характеру. Тому з ПП «АВТЕХ» слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., а з ПП «КОНСАЛ-ДІ» - 1409 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved