Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивувала тим, що 13.09.2019 між нею та фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений договір індивідуальний номер замовлення СА 00208 (у подальшому Договір), за яким вона доручила, а відповідач зобов`язалася організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (балконний блок), загальна площа виробів 4,65 м.кв, колір профілю білий, заповнення 4 мм, профіль: ПВХ WIN-OPEN, вартість виробів - 9692,00 грн. 13.09.2019 позивач оплатила на рахунок ФОП [PERSON] через RRN 036584474573 - 1692,00 грн. та RRN 036584436396 - 2000,00 грн., а 23.11.2019 сплатила через термінал самообслуговування АТ КБ «Приватбанк» на рахунок відповідача - 6000,00 грн. Всього позивачем було сплачено 9692,00 грн., тобто взяті на себе зобов`язання за пунктом 3.1 Договору вона виконала. Натомість відповідач умови Договору не виконала та не передала у власність позивача виготовлені вироби. ФОП [PERSON] повинна була поставити вироби упродовж 21-робочого дня тобто не пізніше 23.10.2019. На день подачі позову прострочка виконання за період з 24.10.2019 по 14.02.2020 становить 114 днів. Пеня за день прострочення виконання становить: 9692,00 грн. х 3% = 290,76 грн.. Пеня за весь період прострочення виконання за договором становить: 114 днів х 290,76 грн.= 33146,64 грн. За зазначеною у Договорі адресою офісу ФОП [PERSON] не має, зазначені телефони знаходяться не у зоні досягнення. З Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивачу стало відомо, що ФОП [PERSON] припинила підприємницьку діяльність з 17.12.2019. Позивач вважає себе ошуканою через незаконні дії відповідач. З метою знайти офіс відповідача та обговорити питання щодо регулювати спору мирним шляхом позивач неодноразово приїздила до міста Суми, витрачаючи свій час та кошти на поїздки. Позивач втратила душевний спокій. Стан її здоров`я погіршився, у період з жовтня 2019 року по січень 2020 року вона зверталася за допомогою до лікарів у амбулаторію загальної практики сімейної медицини Боромлянської сільської ради. Її плани щодо проведення ремонту на балконі були порушені. Вона вимушена докладати додаткових зусиль для захисту своїх порушених прав, порушився її звичайний уклад життя. Тому позивач вважає, що їй завдану моральної шкоди, яку вона оцінює у 10000,00 гривень. 10.12.2019 та 09.01.2020 позивач зверталася до [PERSON] із письмовими вимогами про повернення коштів, але відповіді не отримала. Також 10.01.2020 вона зверталася із заявою до Тростянецького відділення поліції про шахрайські дії ФОП [PERSON] , але 29.01.2020 року отримала лист про прийняте рішення про припинення подальшого розгляд її заяви та довідку про результати розгляду матеріалів. За указаних обставин, посилаючись на норми ст.ст.16,22,23,1167 ЦК України, ст.ст.1,10,22 Закону України "Про захист прав споживачів", позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь матеріальну шкоду у сумі 9692,00 грн., пеню за несвоєчасне виконання замовлення у сумі 33146,64 грн., моральну шкоду у сумі 10000,00 грн. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, згодна на заочний розгляд справи (а.с.39). Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи. Поштові відправлення, направлені за зареєстрованим місцем проживання відповідача, повертаються на адресу суду без вручення адресату із відмітками поштаря "інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення" (а.с.28,38). Оскільки відповідач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] (а.с.21), поштові відправлення направлялися за цією адресою, про зміну місця реєстрації чи місця свого знаходження відповідач не повідомляв, тому відповідно до ст.ст.128,131 ЦПК України, суд вважає судові виклики такими, що доставлені 23.03.2020 ат 10.04.2020 (а.с.28,38), а отже відповідач є повідомленою належним чином. Ураховуючи письмову згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням Розділу ІІ Глави 11 ЦПК України та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності із точки зору їх належності, допустимості і взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи із таких мотивів. Так, за правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК). Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 року №1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно з п.22 ч.1 ст.1 Закону споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Тобто, тягар доказування факту придбання, замовлення товарів (послуг) покладається на споживача. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК України). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Матеріалами справи установлено, що відповідач [PERSON] була зареєстрована як фізична особа-підприємець із 20.08.2019, вид діяльності у т.ч.: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (а.с.32-37). 13.09.2019 між замовником [PERSON] та виконавцем фізичною особою - підприємцем [PERSON] був укладений договір індивідуальний номер замовлення СА 00208 , за яким позивач доручила, а відповідач зобов`язалася організувати роботи по виготовленню та передачі у власність ПВХ конструкцій (балконний блок), загальна площа виробів 4,65 м.кв, колір профілю білий, заповнення 4 мм, профіль: ПВХ WIN-OPEN, вартість виробів - 9692,00 грн. (а.с.3-5). [PERSON] повністю оплатила вартість виробів у сумі 9692,00 грн., сплативши 13.09.2019 на рахунок ФОП [PERSON] через RRN 036584474573 - 1692,00 грн. та RRN 036584436396 - 2000,00 грн., а 23.11.2019 сплатила через термінал самообслуговування АТ КБ «Приватбанк» на рахунок відповідача - 6000,00 грн. (а.с.6), тобто взяті на себе зобов`язання, передбачені п.3.1 Договору позивач, як замовник, виконала. Згідно п.3.2 Договору після виконання п.3.1 Виконавець зобов`язується передати у власність Замовника виготовлені вироби упродовж 21-го робочого дня. У разі, якщо Вироби мають нестандартну комплектацію (ламінація; непрямі кути; шпроси; тонування; арочний вигин і т.п.) термін передачі у власність Замовника виготовлених Виробів збільшується до 40-ка робочих днів. За п.3.9. Договору зобов`язання Виконавця за цим Договором вважаються виконаним в повному обсязі після підписання Замовником акту прийому-передачі Виробів. Укладений між сторонами Договір діє з дня підписання до повного виконання Сторонами всіх зобов`язань (п.3.12. Договору). Як вбачається із письмових вимог [PERSON] до ФОП [PERSON] від 10.12.2019 та 09.01.2010, надісланих позивачем за місцем реєстрації відповідача, у зв`язку із невиконанням п.3.2 позивач вимагала повернення сплачених нею коштів у сумі 9692,00 грн. (а.с.10-13), але належного реагування від відповідача не відбулося. 10.01.2020 [PERSON] звернулася до Тростянецького ВП ОВП ГУНП в Сумській області із заявою про те, що у вересні 2019 року вона заплатила грошові кошти за балконне вікно, але на теперішній час його не отримала (а.с.14). По факту звернення [PERSON] Тростянецьким відділенням поліції була проведена перевірка, якою ознак кримінального правопорушення не було встановлено, оскільки у наявності цивільно-правові відносини, які вирішуються у судовому порядку (а.с.15,16). Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зважаючи на те, що позивач свої зобов`язання виконала, сплатила вартість виробів у сумі, яка була передбачена Договором у розмірі 9692,00 грн., а відповідач своє зобов`язання за Договором не виконала та не передала у власність позивача ПВХ конструкції (балконний блок), тому суд вважає, що до стягнення із відповідача на користь позивача підлягає сума вартості виробу у розмірі 9692,00 грн. Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про стягнення з відповідача пені у сумі 33146,64 грн. суд приходить до наступного. Як вбачається із укладеного сторонами Договору, під час укладення останнього сторонами також була погоджена відповідальність сторін, зокрема відповідальність Виконавця. Так, п.4.3 Договору передбачено, що у разі невиконання п.3.2 Виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості цього Договору за кожен робочий день прострочення. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї (частина третя статті 510 ЦК України). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.ст.629, 530 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до частини 1 статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до частини 5 статті 10Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання)роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі. Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні. Неустойка, застосовується в разі пред`явлення споживачем протягом гарантійного строку вимог про безоплатне усунення недоліків товару, а на випадки затримки задоволення вимог споживача про вжиття інших заходів захисту дія цієї норми не поширюється. Разом з тим, коли споживач у зв`язку з невиконанням виготівником (виконавцем, продавцем) його вимоги про усунення недоліків товару змінює цей захід захисту на інший, він не втрачає права на одержання зазначеної неустойки за період, що передував такій зміні. Встановлено, що з огляду на суттєве порушення відповідачем строку виконання зобов`язань за договором про виготовлення балконних конструкцій, 210.12.2019 позивач відмовилась від своїх зобов`язань та заявивла ФОП [PERSON] вимогу про її обов`язок повернути суму сплачених нею коштів 9692,00 грн. відповідно до умов договору. Звертаючись до суду із цим позовом про повернення передплати за договором, позивач підтвердила, що визначилась зі способом захисту свого права, з вимогою про примусове виконання ФОП [PERSON] її зобов`язань за договором по виготовленню балконної конструкції не зверталась. Базовим принципом інституту забезпечення є принцип акцесорності забезпечувальних зобов`язань, тобто забезпечення зобов`язання буде мати юридичне значення виключно за наявності предмета забезпечення. З припиненням зобов`язання право кредитора на отримання, зокрема, неустойки припиняється. Отже, відмовившись від виконання замовлення з виготовлення балконного блоку, відповідно до умов договору від 14 вересня 2014 року, позивач фактично заявила вимогу про розірвання договору з ФОП [PERSON] та повернення сплачених нею за це замовлення коштів -, а тому з вказаного часу правові підстави для одержання позивачкою неустойки за затримку виготовлення балконної конструкції , відсутні. У зв`язку з цим суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання замовлення у розмірі 33146,64 грн. Вирішуючи заявлену вимогу про стягнення моральної шкоди суд ураховує наступне. Так, відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова № 4) Верховний Суд України звертає увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди. У пункті 5 Постанови №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У пункті 9 Постанови №4 зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власного ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зважаючи на встановлені обставини у справі, суд погоджується із тим, що дійсно, [PERSON] була завдана моральна шкода, оскільки для вирішення питання та врегулювання спору позивач витрачала свій час та кошти на поїздки до відповідача, зверталася до поліції із вирішення питання повернення сплачених нею коштів, а отже, позивач була вимушена докладати додаткових зусиль для захисту своїх порушених прав. У той же час, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди не відповідає критеріям оцінки моральної шкоди, є завищеним. Із урахуванням вищевикладеного, суд оцінює завдану позивачу моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. Саме така сума на думку суду є достатньою та такою, що відповідає критеріям оцінки моральної шкоди. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial