Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

Страхове товариство з додатковою відповідальністю «Гарантія» звернулося до суду з вищезазначеним позовом, 03.09.2012 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено договір (поліс) обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/4879470. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.11.2012 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КпАП України. Згідно змісту вказаної постанови [PERSON] 30.10.2012 року о 08 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Фольксваген Гольф» д.н.з. [NUMBER], при з»їзді з мосту Патона на вул. Дніпровська Набережна, в м. Києві, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] під керування водія [PERSON], чим заподіяла матеріальні збитки та порушила п.13.1 ПДР України. У зв»язку з настанням страхового випадку, потерпіла від ДТП особа подала заяву на виплату страхового відшкодування у зв»язку пошкодженням транспортного засобу. Відповідно до страхового акту №2352-ЦВ/2012 від 14.05.2013 року гр. [PERSON] здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 6046 грн. 78 коп., що підтверджується платіжним дорученням №15533 від 24.05.2013 року. Відшкодувати в добровільному порядку вказану шкоду на регресну вимогу позивача, відповідачка [PERSON] відмовляється. Позивач прохає стягнути на його користь з [PERSON] в порядку регресу кошти в розмірі 6046 грн. 78 коп. та витрати понесені по сплаті судового збору 229 грн. 40 коп. В судове засідання позивач не з»явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечує.. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлялась. Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. У своїх запереченнях, наданих суду на попередньому судовому засіданні, відповідачка [PERSON] позов не визнає, мотивуючи тим, що після настання зіткнення з транспортним засобом «Ніссан», нею було вжито всіх необхідних заходів, щодо подальшого запобігання чи зменшення шкоди та на підставі підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" прохала відмовити в задоволенні позову. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності, надійшов до слідуючого. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що 03.09.2012 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено договір (поліс) обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/4879470. Зі змісту постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 30.11.2012 року вбачається, що відповідачка [PERSON] 30.10.2012 року о 08 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Фольксваген Гольф» д.н.з. [NUMBER], при з»їзді з мосту Патона на вул. Дніпровська Набережна, в м. Києві, не врахувала дорожню обстановку, не дотрималася безпечного бокового інтервалу, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Ніссан» д.н.з. [NUMBER] під керування водія [PERSON], чим заподіяла матеріальні збитки та порушила п.13.1 ПДР України. Вина водія [PERSON] доводиться цією ж постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.11.2012 року, згідно якої [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КпАП України. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних виплат, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності ст.1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Згідно звіту №01973 про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу (автомобілю марки «Ніссан» д.н.з. [NUMBER]) вартість матеріального збитку, завданого власнику вказаного транспортного засобу в результаті пошкодження в ДТП складає 7391,70 грн. Відповідно до страхового акту №2352-ЦВ/2012 від 14.05.2013 року гр. [PERSON], (особі, якій відповідачем завдано збитків) здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 6046 грн. 78 коп., що підтверджується платіжним дорученням №15533 від 24.05.2013 року. На вимогу позивача відшкодувати шкоду заподіяну внаслідок ДТП в добровільному порядку, направлену відповідачці, остання не відреагувала. Вирішуючи питання про застосуванні норм матеріального права при вирішенні спору суд виходять із наступного. 1 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38). Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Відповідно до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Проте, відповідні зміни до абзацу "ґ " підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були. Тобто, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП. Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову. Отже, посилання відповідача [PERSON] на те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим. Зазначена позиція також викладена у Постанові Судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року, яка була винесена за результатами перегляду ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримін6альних справ від 06 лютого 2013 року . . Таким чином, враховуючи те, що відповідач визнаний винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди ( настав страховий випадок), що доведено постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.11.2012 року у справі №3-2604/25454/2012, у позивача наявне право вимоги до відповідачки, яка відповідальна за нанесення збитків в розмірі 6046 грн. 78 коп., що був виплачений потерпілій особі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є правомірними та підлягаючими задоволенню повністю. Відповідно до вимог ст.84, 88 ЦПК необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору, що підтверджуються платіжним дорученням.

Outcome: approved