Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

Позивач [PERSON], звернувся до суду 08 грудня 2016 року, який неодноразово уточнювався. В останній редакції від 23 грудня 2016 року встановити факт належності за життя [PERSON], померлому [INFO] року, та [PERSON], померлій [INFO] року, договору купівлі-продажу домоволодіння, виданого на ім'я "[PERSON]" та "[PERSON]"; та визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON], померлої [INFO] року, право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що [INFO] року померла його матір [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння жилого будинку з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач 08 квітня 2016 року звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини ( його брат [PERSON] відмовився від належної йому частки у спадщині на його, позивача, користь), однак, у вчиненні нотаріальної дії йому було відмовлено, у зв'язку з орфографічними помилками у прізвищах спадкодавців у договорі купівлі-продажу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову не заперечував, просив задовольнити. Представник відповідача Територіальної громади в особі Криворізької міської ради - [PERSON] ( довіреність №14/29-3818 від 23.12.2016 року, дійсна до 31.12.2017 року) /а.с. 149/ , - надав суду заяву про розгляд справи за її відсутності, надала заперечення проти уточненого позову в частині вимог щодо визнання спадкування за законом на домоволодіння в судовому порядку.Відповідно до діючого законодавства України (Закон України "Про нотаріат", ЦК України) питання оформлення спадкових прав вирішується виключно в нотаріальному порядку без участі судових органів. Порушене питання не є предметом спору.У зв'язку із чим виконком районної у місті ради просить суд відмовити [PERSON] в цій частині його вимог/а.с.148/. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи із наступного. Судом встановлено, що батьком позивача є [PERSON]./а.с.11/, який помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 14 червня 2012 року повторно Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 605 /а.с.9/. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] З матеріалів спадкової справи № 218/2012 , зареєстрованої в Спадковому реєстрі за № 52955557 вбачається, що за життя [PERSON] заповіту не складав /а.с.120/, Після його смерті з заявою про прийняття спадщини за законом звернулася його дружина, матір позивача [PERSON]./а.с.11/, яка була зареєстрована та мешкала разом із спадкодавцем на час смерті. /а.с. 105/. Відповідно до п.п 4,5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Крім того, листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" роз'яснено, при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, позивач є спадкоємцем першої черги за законом. Статтями 526, 549 ЦК УРСР, встановлено, що місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Отже, відповідно до положень ЦК 2003 року, [PERSON] фактично прийняла спадщину, оскільки була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS], після смерті чоловіка продовжувала мешкати в зазначеному будинку. Однак, свідоцтва про прийняття спадщини не отримала у зв'язку зі смертю [INFO] року /а.с.10/. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина у вигляді домоволодіння жилого будинку з господарчими побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіт не складався, що підтверджується Інформаційною довідкою за Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №43536090 від 08.04.2016 року. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємцями за законом є позивач [PERSON] /а.с.11/ та відповідач [PERSON] /а.с.12/, який відмовився від своєї частки спадкового майна на користь [PERSON], що вбачається з матеріалів спадкової справи № 113/2016 від 08.04.2016 року, відкритої після смерті [PERSON]./а.с.125-134/. Позивач [PERSON] звернувся в установлений законом строк до Третьої криворізької нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], однак у видачі свідоцтва постановою нотаріуса від 23.11.2016 року відмовлено у зв'язку з орфографічними помилками в імені [PERSON] та [PERSON] (а.с.20). Відповідно п.6 ч.1 ст.256, ч.2 ст.256 ЦПК України , суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 12 Постанови пленуму Верховного суду України « про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року( із змінами та доповненнями) , роз'яснено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому. Так, в договорі купівлі-продажу жилого будинку з господарчими побудовами, посвідченого Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою 25 травня 1973 року за реєстром № 1 - 3158 виявлено належним чином не оговорено виправлення, а саме: у по-батькові покупця - [PERSON] - надруковано на друкарській машинці «[PERSON]» та виправлено на «[PERSON]» ; прізвище та по-батькові [PERSON] надруковано «[PERSON]» та «[PERSON]», далі за текстом «[PERSON]» (а.с. 92 зворот). Оскільки, в іменах учасників договору купівлі-продажу допущено орфографічні помилки, що пов'язано з виготовленням тексту на друкарській машинці, належним чином виправлення не оговорено, в інших частинах тексту договору імена покупців зазначено вірно, суд вважаєможливим задовольнити вимоги позивача щодо встановлення факту належності зазначеного документу, оскільки даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, встановлення даного факту породжує юридичні наслідки та чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. Щодо вирішення питання про визнання права власності на спадкове майно суд виходить з наступного. Судом встановлено, що спадкове майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у вигляді жилого будинку з господарчими побудовами належало [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі - продажу жилого будинку з господарчими побудовами, посвідченого Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою 25 травня 1973 року за реєстром № 1 - 3158. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації від 19.11.1973, право власності на вище вказане майно, було зареєстровано на підставі Договору купівлі - продажу жилого будинку з господарчими побудовами, посвідченого Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою 25 травня 1973 року за реєстром № 1 - 3158, про що зроблено запис № 31004 до реєстрової книги № 140 сторінка № 31. В судовому засіданні встановлено факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, суд повинен з'ясовувати, чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно (лист ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 23 постанові Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування та здійснити реєстрацію права власності на спадкове майно. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні і зазначені вище фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved