Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

\\ Позивачка звернувшись до суду із вказаним позовом посилається на те, що після смерті [PERSON], яка померла 27 травня 2009 року в м. Коломиї, відкрилась спадщина на частину земельної ділянки в м. Коломия по вул. Примака, 50 Івано-Франківської області, яка належала їй на праві спільної сумісної власності із [PERSON]. Вона є спадкоємицею за заповітом, тому звернулася до приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Оскільки правоустановлюючий документ, який б підтвердив право власності спадкодавиці на земельну ділянку відсутній, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на неї. Незважаючи на\~відмову в отриманні свідоцтва вона фактично прийняла спадщину, оскільки на день смерті постійно проживала із померлою у власній квартирі, тому просить визначити її частку в спадковому майні, яка становить Ѕ вищевказаної земельної ділянки та визнати право власності на неї. Справу просить розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання також не з'явилися, однак подали письмові заяви про рогляд справи у їх відсутності та не заперечують на задоволенні позовних вимог. У відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги належно обгрунтованими виходячи із наступного. Як видно із досліджених доказів, 27 травня 2009 року померла [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 244. За життя остання успадкувала, після смерті чоловіка [PERSON], належне йому майно до якого входила частина земельної ділянки в м. Коломия по вул. Примака, 50, Івано-Франківської області. 16 травня 2009 року [PERSON] склала заповіт згідно якого заповіла [PERSON] все майно, що належатиме їй на день смерті. Оскільки позивачка проживала разом в одному господарстві з [PERSON], що підтверджується даними рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 серпня 2018 року, то вона фактично прийняла спадщину. Звернувшись до приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини 11 січня 2017 року позивачка отримала відмову, оскільки спадкодавиця хоча фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка, однак спадкових прав не оформила та свідоцтво про право на спадщину не отримала, крім того частки земельної ділянки між співвласниками не виділені. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серія 1У-ІФ № 000349 виданого 21 лютого 2001 року Коломийською міською радою, земельна ділянка площею 0,10 га в м. Коломия по вул. Примака, 50 передана в приватну власність [PERSON], відповідачці по справі та [PERSON]. Дана земельна ділянка передана у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і її власниками і надалі являються вказані особи. Отже частки всіх співвласників у праві приватної власності по вищевказаному державному акту рівні та становлять Ѕ. 30 квітня 2002 року [PERSON] помер, про що відділом реєстрації актів громадянського стану Коломийського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис № 243 Із свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 15 липня 2003 року вбачається, що [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] грошовий вклад. Станом на день смерті спадкодавця була чинна Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, в пункті 111 якої визначено, що прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Відомості про спірну земельну ділянку 06 червня 2017 року внесені до Державного земельного кадастру та присвоєно кадастровий номер 2610600000:11:003:0160. Статтею 120 Земельного кодексу України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 1 ст.\~16\~Цивільного\~кодексу\~України особі гарантується право звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст.\~328\~ЦК\~України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 вказаного кодексу у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно вимог ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частиною 5 ст. 89 Земельного кодексу України передбачено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" передбачено, що частка суб'єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до\~ст. 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкодавця у праві спільної сумісної власності. Згідно п. 224 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженою\~наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5\~нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визнання) частки померлого у спільному майні. Згідно\~ст. 372 ЦК України\~майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Позивачка, заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, посилається на рівність часток. Враховуючи положення вказаних вище норм законодавства, а також ту обставину, що домовленостей про розмір часток між співвласниками не було, протилежного судом не встановлено, а також те, що частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості в повній мірі розпоряджатися правом власності на вказане майно, позивачка\~вступила в\~управління спадковим\~майном,\~ інших спадкоємців\~та осіб,\~передбачених законом,\~зокрема малолітніх,\~неповнолітніх,\~недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, які могли б мати право на обов"язкову частку в спадковому майні немає, відповідачі на задоволенні позову не заперечують, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного та ст.ст. 15,\~16,\~328,\~368,\~1226\~ ЦК України, ст.ст. 86, 89 ЗК України,

Outcome: approved