Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з заявою про встановлення факту смерті [INFO] року у віці 93 років в місті Макіївка Донецької області громадянки України - [PERSON], [INFO], уродженки міста Санкт-Петербурга, Росія. В обґрунтування поданої заяви [PERSON] зазначив, що він є онуком, за матір'ю, [PERSON], яка народилась [INFO] року. Впродовж свого життя [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS]. [INFO] року у віці 93 років у місті Макіївка Донецької області [PERSON] померла через хронічну серцево-судинну недостатність, ішемічну хворобу серця та атеросклеротичний кардіосклероз. Факт смерті [PERSON] підтверджується відповідним лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті за номером 105, що були видані [INFO] року Центром первинної медично - санітарної допомоги № 1 міста Макіївки. Крім того, факт смерті [PERSON] був зареєстрований Гірницьким відділом записів актів цивільного стану міста Макіївки державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР, про що було видано відповідне свідоцтво від 25 квітня 2018 року. Але, реєстрація факту смерті [PERSON] в органах влади невизнаного суб'єкта права була вимушеним заходом, бо поховання померлої особи на тимчасово окупованій території взагалі без будь - яких документів не є можливим. Відповідно до чинного законодавства факт смерті особи підлягає реєстрації у відповідних органах державної реєстрації актів цивільного стану відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року. Але, здійснити дії з реєстрації смерті [PERSON] у місті Макіївка Донецької області не уявляється можливим, оскільки 14 квітня 2014 року відповідно до Указу Президента України № 405/2014 було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Згідно зазначеного Указу та Рішення на території Донецької та Луганської областей була запроваджена антитерористична операція. З огляду на положення частини другої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь - які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. З огляду на вищевикладене заявник вважає, що смерть [PERSON] повинна бути зареєстрована у повній відповідності із чинним законодавством України, яке встановлює певний порядок таких дій. Заявник [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання. Представник заінтересованої особи - Нововодолазького районного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином, через канцелярію суду надав заяву, зареєстровану за вхідним № 886-15.27-04-04 від 13.06.2018 року, з проханням справу розглянути за відсутності представника з урахуванням того, що проти задоволення вимог [PERSON] не заперечують. За таких обставин, враховуючи стислий термін розгляду справ даної категорії, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі доказів, що містяться у матеріалах справи. Повно та всебічно з'ясувавши всі обставини справи, на які заявник посилався як на підставу своїх вимог, перевіривши їх доказами, суд вважає, що заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положеньстатті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Стаття 317ЦПК України передбачає наступні особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, зокрема, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 31 березня 1979 року відділом ЗАЦС Горняцького району м. Макіївка Донецької області, [PERSON] народився [INFO] року у місті Макіївка Горняцького району Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про народження 31 березня 1979 року зроблено запис за № 352, його батьками є: [PERSON] та [PERSON]. Згідно зі свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 15 вересня 1973 року Центрально-міським бюро ЗАЦС Донецької області, [PERSON], [INFO], 15 вересня 1973 року уклав шлюб з [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 15 вересня 1973 року зроблено запис за № 1000. [PERSON] є донькою [PERSON]. Відповідно, заявник, [PERSON], є онуком за матір'ю [PERSON]. Впродовж свого життя [PERSON] мешкала за адресою: [ADDRESS], що вбачається з копії паспорта [NUMBER]. [INFO] року у віці 93 років у місті Макіївка, Донецької області [PERSON] померла через хронічну серцево - судинну недостатність, ішемічну хворобу серця та атеросклеротичний кардіосклероз, що підтверджено довідкою про причини смерті від [INFO] року. Факт смерті [PERSON] підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та довідкою про причину смерті за номером 105, що були видані [INFO] року Центром первинної медично - санітарної допомоги № 1 міста Макіївки. Крім того, факт смерті [PERSON] був зареєстрований Гірницьким відділом записів актів цивільного стану міста Макіївки державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР, про що було видано відповідне свідоцтво від 25 квітня 2018 року, серії ДНР №108720. Відповідно до приписів статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» № 2398-VI від 01.07.2010 року державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб, на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем його поховання. При цьому в пункті 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18.10.2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: паспорт та лікарське свідоцтво про смерть форми № 106/о, затверджене наказом Міністерства охорони здоров'я України № 545 від 08.08.2006 року, або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Надати такі документи заявник не має можливості, оскільки [PERSON] померла на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому єдиною підставою для такої реєстрації є рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. Як було з'ясовано судом, здійснити дії з реєстрації смерті [PERSON] у місті Макіївка Донецької області не виявилось можливим, оскільки 14 квітня 2014 року відповідно до Указу Президента України № 405/2014 було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України». Згідно зазначеного Указу та Рішення на території Донецької та Луганської областей була запроваджена антитерористична операція. З огляду на положення частини другої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року будь - які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь - який акт /рішення, документ/, виданий цими органами та/або особами є недійсним і не створює правових наслідків /частина третя статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»/. У свою чергу, норми права, що містяться у частині третій статті 2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року визначають, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв'язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях. Як вбачається з положень Розпорядження Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» за номером 1085-р від 07 листопада 2014 року, Указу Президента України за номером 875/2014 від 14 листопада 2014 року та Постанови Верховної Ради України "Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування" від 17 березня 2015 року, - на території міста Макіївки Донецької області органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Під час вирішення питання щодо оцінки доказів необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. На Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони. Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини", Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права, одним із способів якого є встановлення факту. Як встановлено у ході судового розгляду справи, факт смерті, про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки породжує певні правові наслідки: отримання свідоцтва про смерть [PERSON] у відповідному відділі ДРАЦС та оформлення спадщини за законом. Крім того, [PERSON] є належним заявником, від встановлення факту смерті залежить виникнення його особистих чи майнових прав, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, а також заявник не має іншої можливості одержати у державному органі реєстрації актів цивільного стану документ (свідоцтво про смерть), який посвідчує факт, що має юридичне значення, а саме: факт смерті його бабусі. Таким чином, з огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог заявника та можливість задоволення його заяви шляхом встановлення факту смерті - громадянки України [PERSON], [INFO], уродженки міста Санкт-Петербург, Росія, яка померла [INFO] року в місті Макіївка, Донецької області, причина смерті - хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз. На підставі абзацу 1 частини 4 статті 317 та пункту 8 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду підлягає негайному виконанню. У відповідності із приписами частини 7 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved