Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

У травні 2021 року [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом згідно якого просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 83690,70 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.03.2021 по день постановлення рішення суду; 20000, 00 грн. заподіяної моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 01.01.2018 відповідно до наказу № 1к від 02.01.2018 позивача було зараховано на посаду начальника відділу охорони ПрАТ Фірма"Беверс" З. 01.03.2021 відповідно до наказу №33к від 01.03.2021 його було звільнено з даного товариства за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП України. Позивач був змушений звільнитися за власним бажанням, оскільки відповідач не виплачував вчасно та в повному обсязі заробітну плату; виплата відбувалась мізерними частинами один раз в 3-6 місяців по 1-2 тисяч грн. Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем, [PERSON] неодноразово в усному та письмовому порядку звертався до відповідача з вимогою про виплату нарахованої заробітної плати, проте жодного разу не отримав письмової відповіді та відповідного розрахунку не було проведено. Після звільнення позивача та станом по день звернення з позовною заявою так і не було проведено повного розрахунку при звільненні, та згідно з розрахунковим листком за березень 2021 року борг за відповідачем по виплаті заробітної плати становить 88480,70 грн. З дня звільнення і по день подачі позовної заяви відповідачем було проведемо на картковий рахунок позивача дві виплати по 2395 грн. (4790 грн.), а тому загальний розмір заборгованості відповідача по виплаті заробітної плати становить 83690,70 грн. станом на день звернення з позовною заявою. Вказані обставини стали підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 13.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.08.2021 на адресу суду надійшла заява від представника позивача, в якій останній просить справу розляати без його участі та без участі позивача; позовні вимоги підтримують у повному бсязі та просять їх задовольнити. Відповідач свого представника в судові засідання не направив, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцезнаходженням. Згідно з ч. 1ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося на підставі ч. 2ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно копії трудової книжки [PERSON] останній в період з 01.01.2018 по 01.03.2021 працював начальником варти відділу охорони ПрАТ "Фірма "Беверс" (а.с. 8). Заборгованість по заробітній платі [PERSON] по ПрАТ "Фірмі " Беверс" складає 88480,70 грн (розрахунковий листок за береень 2021 року, а.с.9). З дня звільнення і по день подачі позовної заяви відповідачем було проведемо на картковий рахунок позивача дві виплати по 2395 грн. (4790 грн.). Судом встановлено, що між сторонами виник спір в сфері трудових правовідносин з приводу невиплати розрахункових коштів при звільненні працівника, який регулюється нормами трудового законодавства. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України). Позивач до 01.03.2021 працював на підприємстві відповідача. Відповідачем при звільненні позивача були порушенні положення ст.116 КЗпП України, оскільки мала місце невиплата йому розрахункових коштів, тому вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. На день розгляду справи даних про погашення вказаної заборгованості суду не надано. \~Згідно положень ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки передбачені ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.20 постанови №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - до дня постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Верховний Суд України роз`яснив, що передбачена частиною першою ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця з виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає при невиплаті з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Правова позиція щодо відповідальності роботодавця, передбаченої ч.1 ст.117 КЗпП України, висловлена і в постанові від 21.01.2015 року у справі №6-195цс14. Середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначається за правилами, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУвід 08.02.1995за №100 (далі - Порядок). Відповідно до п.2 Порядку, у випадку нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до п.8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньоденна заробітна плата позивача становить 584,19 грн (10515,57 грн - розмір заробітної плати за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата : 18 - кількість робочих днів за вказані місяці). На час ухвалення судового рішення розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 62508,33 грн (584,19 с/з х 107 р/д). Суми визначаються без вирахування податків та обов`язкових платежів (зборів), сплата яких є обов`язком роботодавця або працівника. Доказів відсутності вини в непроведенні вчасного розрахунку з позивачем відповідачем не подано. Що ж до вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 20000, 00 грн, то суд зазначає наступне. Відповідно до статті 237-1КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Згідно\~з роз`ясненнями,\~викладених у\~пунктах 9,\~13\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~31\~березня 1995\~року №\~4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди»,\~судам необхідно\~враховувати,\~що відповідно\~до статті\~237-1КЗпП\~України за\~наявності порушення\~прав працівника\~у сфері\~трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості. Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Враховуючи доводи позивача в обґрунтування підстав відшкодування моральної шкоди, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини відповідача, а також вимог розумності та добросовісності суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши із Приватного акціонерного товариства "Фірма" Беверс" на користь позивача 2 000 грн. моральної шкоди. Розподіл судових витрат підлягає вирішенню відповідно до ст.141 ЦПК України. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial