Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Кодимська районна державна адміністрація Одеської області, як орган опіки та піклування, 16 грудня 2016 року звернулась до Кодимського районного суду Одеської області з позовом про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (діє відповідно до посвідчення №210 від 07 вересня 2016 року) пояснив, що відповідач [PERSON] з 2009 року перебуває під наглядом та супроводом соціальних служб, що здійснюють захист інтересів малолітніх дітей. Протягом цього тривалого часу відповідач ухилялась від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню вказаних малолітніх дітей, їх утриманню, не приділяла належної уваги стану їхнього здоров'я та розвитку. Внаслідок такого ставлення відповідача [PERSON] до виховання своїх малолітніх дітей, останні неодноразово вилучались та поміщались до соціальних закладів, оскільки перебували в загрозливих для здоров'я та життя умовах. Службою у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації були складені акти обстеження матеріально-побутових умов проживання сім»ї, де було зафіксовано незадовільні умови проживання, відсутність належного дитячого харчування, відсутність запасів консервації та обмежений запас продуктів харчування, у будинку затхле повітря, кімнати потребували ремонту, стіни покритті грибком. У зв'язку органу опіки та піклування надав до суду висновок №01-29/1882 від 09 грудня 2016 року про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Водночас, представник позивача пояснив, що після звернення до суду із вказаним позовом, відповідач [PERSON] змінила свою поведінку та ставлення до виховання дітей на краще, придбала будинок, в якому зробила ремонт, придбала дітям необхідний одяг та одежу, заготувала палива та продуктів харчування. Представник Крутівської сільської ради Кодимського району Одеської області - [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно протягом тривалого часу відповідач злісно ухилялась від виконання своїх батьківських обов'язків відносно зазначених неповнолітній дітей. Втім, в останній час свою поведінку відповідач змінила на краще, забезпечила дітям необхідні умови для проживання, тому з огляду на суворість такого заходу, як позбавлення батьківських прав, просив наразі не позбавляти відповідача батьківських прав, а востаннє попередити її про необхідність належного ставлення до виховання дітей. Відповідач [PERSON] заявлений позов не визнала та пояснила, що через матеріальну скруту не могла забезпечити належними умовами проживання дітей, однак запевнила, що в даний час створила всі необхідні умови для їхнього проживання. Вислухавши пояснення представника позивача, представника Крутівської сільської ради Кодимського районний Одеської області та відповідача [PERSON], дослідивши наявні у справі письмові докази, суд визнає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що крім пояснень сторін, підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей серії [NUMBER], виданого 16 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, [NUMBER], виданого 11 грудня 2006 року Крутівською сільською радою Кодимського району Одеської області, серії [NUMBER], виданого 19 липня 2007 року Крутівською сільською радою Кодимського району Одеської області, серії [NUMBER], виданого 27 лютого 2012 року Петрівською сільською радою Кодимського району Одеської області, серії [NUMBER] виданого 10 березня 2009 року Петрівською сільською радою Кодимського району Одеської області, серії [NUMBER] виданого 29 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. Стаття 51 Конституції України, а також статті 150 і 180 Сімейного кодексу України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх дітей до їх повноліття. Крім цього, стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Такий же обов'язок щодо виховання та розвитку дитини на батьків покладає і стаття 59 Закону України "Про освіту". У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Судом на підставі пояснень представника позивача [PERSON] та представника Крутівської сільської ради Кодимського району Одеської області [PERSON], а також наявних у справі письмових документів встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу ухилялася від виконання батьківських обов'язків щодо належного утримання та виховання своїх малолітніх дітей. Питання про виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків по вихованню зазначених малолітніх дітей неодноразово розглядалось органом опіки та піклування Кодимської районної державної адміністрації. Відповідно до рішення виконавчого комітету Петрівської сільської ради Кодимського району Одеської області від 29 січня 2016 року, малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], вилучені із сім»ї та по даний час знаходяться в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації. Одним із способів захисту інтересів малолітньої чи неповнолітньої дитини є позбавлення батьківських прав того з батьків, хто неналежно виконує свої батьківські обов'язки. Так, відповідно до частини 2 статті 164 СК України батько або мати можуть бути позбавлені батьківських прав відносно дитини, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по її вихованню. Аналізуючи вказану норму, суд приходить до висновку про те, що ухилення від виконання обов'язку по вихованню дитини є актом свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій і не бажає цього робити в майбутньому. В п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16 цієї ж постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина може бути розлучена зі своїми батьками лише у виняткових випадках. Отже, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати лише тоді, коли це не викликано необхідністю. Згідно з ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. В абз.2 п.18 вказаної постанови Пленуму ВСУ зазначено, що зважаючи на крайність такого заходу, як позбавлення батьківських прав, суд у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батьків (одного з них), з урахуванням характеру такої поведінки, особи, інших конкретних обставин справи може відмовити в позові про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Враховуючи позитивні зміни, які відбулися у створені відповідачем умов для проживання дітей, зокрема придбання нею нового будинку для проживання сім»ї з безпечними умовами, придбання одягу та взуття дітям, облаштування будинку необхідними меблями, заготовлення необхідної кількості продуктів харчування та палива для опалення будинку, приймаючи до уваги факт заперечення відповідачем позбавлення батьківських прав, що за змістом п.58 рішення Європейського Суду з прав людини, прийнятого у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, є свідченням її інтересу до дітей, її бажання бути матір'ю, суд вважає необхідним у задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав щодо вказаних дітей відмовити та попередити відповідача про зміну свого ставлення та відношення до вихованні і утримання дітей. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed