Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

19 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, просить позбавити батьківських прав відповідача, [PERSON], [INFO], у відношенні неповнолітньої дитини відповідача - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказує, що сторони від шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано 01 червня 2013 року. Фактично шлюбні стосунки та спільне проживання між сторонами припинено, відповідач разом із своїми особистими речами переїхав до іншого місця проживання, він цілком припинив спілкування з позивачем та дитиною. Відповідач з 2013 року не бачив дитину жодного разу, він самоусунувся від участі у розвитку та вихованні дитини, не сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду, не надає будь-якої матеріальної допомоги на її утримання. За вищевикладених обставин в інтересах дитини позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] та змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання дитини з 1/4 частини заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 2500,00 грн з дня подання позову й до досягнення дитиною повноліття, а також змінити розмір стягуваних аліментів з 1/4 частини доходу відповідача до 2500,00 грн з дня подання позову й до досягнення дитиною трирічного віку. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся через розміщення повідомлення на офіційному сайті Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області http://pvm.dp.court.gov.ua, до суду не прибув, жодних заяв, клопотань не надав. Представник третьої особи надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні спору просив врахувати інтереси дитини, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилася дитина [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Донецьку складено відповідний актовий запис за №72 від 25.01.2012 (а.с.13). Відповідно до характеристики дитячого садочка КДНЗ № 293 на одного з батьків [PERSON] від 18.03.2014 №79 вихованням та навчанням дитини займається мати, батько в дитсадок за період відвідування дитиною не з'являвся, життям дитини у колективі не цікавився(а.с. 16). Згідно із висновком Органу опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.12.2017 №108-22322, з наявних матеріалів справи та інтересів дитини, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в місті Києві державній адміністрації, враховуючи нотаріально посвідчену згоду від 25.01.2016 [PERSON] на усиновлення доньки [PERSON], 2012 р.н., орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON], 2012 року народження(а.с. 63-64). Відповідно до копії нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 25.01.2016 [PERSON] дає згоду на усиновлення своєї малолітньої дитини, [PERSON], [INFO], [PERSON] із зміною прізвища та по батькові(а.с. 43). Згідно із висновком психологічного обстеження від 12.06.2017 №85 щодо малолітної [PERSON], 20.01.2012, встановлено міцну емоційну прихильність [PERSON] до матері, братика та вітчима, задоволення її потреб та інтересів в родині, в якій вона проживає. Враховуючи відсутність участі батька у житті малолітньої [PERSON], позбавлення батьківських прав [PERSON] в даній ситуації, не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дівчинки (а.с. 41-42). Відповідно до ст. ст. 150, 151 Сімейного кодексу України, ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно Міжнародної конвенції ООН "Про права дитини" (20 листопада 1989 року), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини, а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання батьками своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклується про неї та матеріально її не забезпечує, не спілкується з дочкою в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому, враховуючи характер ставлення відповідача до дитини, суд вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу та позбавити його батьківських прав відносно дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Щодо позовної вимоги про зміну розміру аліментів суд виходить з наступного. 30.07.2012 Київським районним судом міста Донецька ухвалено рішення, яким стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 31.05.2012 й до досягнення дитиною повноліття(а.с. 30.) 01.06.2013 Київським районним судом міста Донецька ухвалено рішення, яким стягнуто аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.06.2012 й до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку(а.с. 31). Згідно із довідками ВДВС Куйбишевського районного управління юстиції від 12.03.2014 №9-1745/14/5796 за вказаними рішеннями суду про стягнення аліментів відомості про отримання аліментів відсутні(а.с. 33,34). Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Згідно із ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи наведені норми, суд доходить висновку, що вимога про зміна розміру аліментів, що стягуються за вказаними судовими рішеннями підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що в дійсний час позивачка не має можливості працювати, оскільки зайнята доглядом за другою дитиною - [PERSON] [INFO] і отримує допомогу при народженні дитини в розмірі 860грн. щомісячно, що підтверджується довідкою ( а.с.28). Тому суд вважає, що розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки його заробітку є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, аліменти за вибором позивача слід стягнути у твердій грошовій сумі В матеріалах справі відсутні докази, характеризуючі матеріальний та сімейний стан відповідача, які б підтверджували те, що він має можливість сплачувати аліменти в сумі 2500грн. щомісячно. Відповідно до Закону України "Пpo Державний бюджeт на 2018 рік"прожитковий мінімум для дитини віком від 06 до 18 років встановлено з 01 січня по 30 червня 2018року в розмірі 1860грн., з 1 липня по 30 листопада 2018року - 1944грн., з 1 грудня 2018 по 31 грудня 2018року - 2027грн. Суд враховує, що 20.01.2018року дитині [PERSON] виповниться 6 років. Тому суд вважає, що достатнім розміром аліментів на утримання дитини [PERSON] є сума у 2000грн. щомісячно. Оскільки відповідно до рішення від 01.06.2013, ухваленого Київським районним судом міста Донецька, про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.06.2012 й до досягнення дитиною трирічного віку, період стягнення періодичних платежів закінчився при досягненні дитиною [PERSON] [INFO], трирічного віку, тобто [INFO]. А тому в цій частині розмір аліментів не може бути змінений. Крім того, позивач заявив про стягнення аліментів з часу звернення до суду при зміні їх розміру, проте суд вважає, вказану вимогу без підставною, оскільки враховуючи ч. 1 ст. 191 СК України тільки при присудженні аліментів вони стягуються з дня звернення до суду, а тому при зміні розміру аліментів вони стягуються в загальному порядку - з дня набрання рішенням законної сили.

Outcome: partial