Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

У серпні 2018 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом, в якому просить: 1) визнати дійсним договір купівлі-продажу кімнати [ADDRESS] , укладений між нею, [PERSON] , та [PERSON] , який помер [INFO] , зареєстрований на Універсальній товарній Біржі «Віконт-Т» 09.07.1999р. за №4-16; 2) визначити частки співвласників у спільній власності на нерухоме майно: за [PERSON] - 60/100 часток, за [PERSON] - 40/100 в квартирі спільного заселення [ADDRESS] ; 3)виділити їй у користування 60/100 часток в квартирі спільного заселення [ADDRESS] , що складається з житлової кімнати №5 площею 12,10 кв.м., житлової кімнати №6 площею 12,90 кв.м., кладову 38, площею 1,7 кв.м., шафу вбудовану площею 0,5 кв.м., балкон №7, площею 0,8 кв.м.; 4) виділити [PERSON] у користування 40/100 часток в квартирі спільного заселення [ADDRESS] , що складається з житлової кімнати №9 , площею 13,70 кв.м., лоджії №10 , площею 1,90 кв.м.; 5) залишити у спільному користуванні сторін коридор №1, санвузол №2 та кухню №4. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона, [PERSON] та відповідач [PERSON] 12.01.1995 року отримали Свідоцтво про право власності на житло, приміщення квартири спільного заселення, за адресою: [ADDRESS] , загальною площею квартири 45,6 кв.м. Квартира [ADDRESS] була трикімнатною та мала три житлові кімнати - № 9, № 6, № 5 та приміщення загального користування: коридор - літ. 1, санвузол - літ.2, кухня, кладова, вбудована шафа. Позивач та відповідач проживали та користувалися кімнатами № 9 та № 6 , кімнатою № 5 користувався та проживав колишній чоловік позивача [PERSON] , яку він отримав у власність 24.02.1999р. на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого ДКП «Житло» за реєстровим № 733/ж від 24.02.1999р. 09.07.1999 році позивач придбала у [PERSON] кімнату № 5 в квартирі спільного [ADDRESS] , уклавши з останнім договір купівлі - продажу від 09.07.1999 р., посвідченого на Універсальній Товарній Біржі "Віконт - Т" за № 4-16, зареєстрованого в КП ММБТІ 13.07.1999 р. Станом, на день звернення позивачем в суд з даним позовом, між нею та відповідачем склався такий порядок користування квартирою: - у користуванні відповідача знаходиться житлова кімната №9 площею 13,70 кв. м, лоджія №10 площею 1,90 кв. М, 1/2 ч. коридору №1 площею 4,0 кв. М, 1/2 ч. санвузла №2 площею 1,6 кв. М, 1/2 ч. кухні №4 площею 3,80 кв. м. , загальна площа становить 25,00 кв. м, що складає 40/100 часток; - у користуванні позивача знаходиться житлова кімната № 5 площею 12,10 кв. м, житлова кімната № 6 площею 12,90 кв. м, кладова №8 площек 1,7 кв. м, шафа вбудована площею 0,5 кв. м, балкон №7 площею 0,8 кв. М, 1/2 ч коридору №1 площею 4,0 кв. М, 1/2 ч. санвузла №2 площею 1,6 кв. М, 1/2 ч. кухні №4 площею 3,80 кв. м., загальна площа становить 37,40 кв. м, що складає 60/100 часток. На теперішній час позивач вирішила розпорядитися належним їй майном, але вирішити дане питання в позасудовому порядку не представляється можливості, оскільки в Свідоцтві про право власності на житло від 12.01.1995р. не вказані конкретні кімнати, які перебувають у власності кожного із співвласників. Окрім того, договір купівлі - продажу від 09.07.1999 р., зареєстрований на Універсальній Товарній Біржі "Віконт - Т" за № 4-16 нотаріально не посвідчений. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі з вищевикладених підстав. Відповідач також в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Універсальна Товарна Біржа "Віконт - Т" у судове засідання свого представника не направила, про час та місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, та оцінивши їх у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи із наступного. За змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Частинами першою, третьою та п`ятою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Згідно з ч.ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. В силу ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. За ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу. Частинами 1 - 3 статті 364 ЦК України, передбачено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як вбачається із матеріалів справи власниками квартири [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською службою приватизації державного житлового фонду, від 12.01.1995р., зареєстровано в КП ММБТІ 02.03.1995 р. (а.с.16) та Договору купівлі-продажу, виданого Універсальною Товарною Біржею "Віконт-Т", від 09.07.1999р., № 4-16, зареєстрованого в КП ММБТІ 13.07.1999р. (а.с.10) і [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською службою приватизації державного житлового фонду, від 12.01.1995р., зареєстровано в КП ММБТІ 02.03.1995 р. (а.с.16). Квартира знаходиться у спільній сумісній власності сторін, є трикімнатною, має загальну площу 62,40 кв.м. та житлову площу 38,70 кв.м, самочинне перепланування відсутнє. В Свідоцтві про право власності на житло від 12.01.1995 р. зазначено, що квартира [ADDRESS] є спільного заселення, загальною площею 45,6 кв.м. Разом з тим, в Свідоцтві не зазначені кімнати, які перейшли за цим свідоцтвом у власність позивача та відповідача та не визначені частки співвласників. На той час, згідно з технічним паспортом, спірна квартира була трикімнатною та мала три житлові кімнати: № 9, площею 13,7 кв.м. з лоджією літ. № 10, № 6, площею 12,9 кв.м. з балконом № 7 , площею 0,80 та № 5, площею 12,1 кв.м., та приміщення загального користування: коридор літ.1, площею 8,0 кв.м. та площею 1,9 кв.м., санвузол літ. №2, площею 3,2, кв.м., кухня площею 7, 6 кв.м., кладова -1,7 кв.м., вбудована шафа - 0,5 кв.м. Сторони по справі займали приміщення кімнат №9 та №6, а кімнатою № 5 користувався колишній чоловік позивача - [PERSON] , яку він отримав у власність 24.02.1999р. на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого ДКП «Житло» за реєстровим №733/ж від 24.02.1999р. 09.07.1999р. позивач [PERSON] уклала з [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.15) договір купівлі-продажу, посвідчений на Універсальній Товарній Біржі "Віконт - Т" за № 4-16, зареєстрованого в КП ММБТІ 13.07.1999р. (а.с.10), відповідно до якого, позивач придбала у [PERSON] кімнату № 5 в квартирі спільного [ADDRESS] . На момент укладання договору купівлі - продажу сторони керувалися ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», відповідно до якої угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тому позивач вважала, що договір укладено згідно вимог чинного на той час законодавства. На теперішній час [PERSON] бажає розпорядитися своїм майно, але через невідповідність даного договору вимогам закону вона позбавлена даного права. Згідно до ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР (в редакції ЦК 1963р.), які діяли на момент виникнення правовідносин між сторонами, коли одна із сторін повністю виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, що виконала угоду, визнати її дійсною. За таких обставин, суд вважає за можливе, відповідно до норм ч. 2 ст. 47 ЦК УССР, задовольнити позовні вимоги та визнати дійсним договір купівлі-продажу кімнати № 5 квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] , та [PERSON] , який помер [INFO] , зареєстрований на Універсальній товарній Біржі «Віконт -Т » [INFO] . За №4-16. Відповідно ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судовим розглядом встановлено, що між сторонами досягнуто домовленість щодо часток співвласників у праві спільної сумісної власності та порядку користування спірним майно, зокрема: - у користуванні [PERSON] знаходиться житлова кімната №9 площею 13,70 кв. м, лоджія №10 площею 1,90 кв. М, 1/2 ч. коридору №1 площею 4,0 кв. М, 1/2 ч. санвузла №2 площею 1,6 кв. М, 1/2 ч. кухні №4 площею 3,80 кв. м. , загальна площа становить 25,00 кв. м, що складає 40/100 часток; - у користуванні [PERSON] знаходиться житлова кімната № 5 площею 12,10 кв. м, житлова кімната № 6 площею 12,90 кв. м, кладова №8 площек 1,7 кв. м, шафа вбудована площею 0,5 кв. м, балкон №7 площею 0,8 кв. М, 1/2 ч коридору №1 площею 4,0 кв. М, 1/2 ч. санвузла №2 площею 1,6 кв. М, 1/2 ч. кухні №4 площею 3,80 кв. м., загальна площа становить 37,40 кв. м, що складає 60/100 часток. Дане підтверджується наявною у матеріалах даної справи довідкою Миколаївського ММБТІ № 2-575 від 30.05.2018 р. Враховуючи те, що між двома співвласниками спірної квартири, досягнуто домовленості щодо розміру часток, які належать їм на праві власності, то суд вважає необхідним визначити за [PERSON] - право власності на 60/100 частин, а за [PERSON] - на 40/100 частин в квартирі спільного заселення [ADDRESS] . Стаття ст. 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд також вважає можливим встановити порядок користування квартирою спільного заселення [ADDRESS] таким чином: - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату № 5 площею 12,10 кв. м, житлову кімнату № 6 площею 12,90 кв. м, кладову №8 площею 1,7 кв. м, шафу вбудовану, площею 0,5 кв. м, балкон №7 площею 0,8 ; - виділити у користування [PERSON] житлову кімнату №9 площею 13,70 кв . м, лоджію №10 площею 1,90 кв. м.; - у загальному користуванні сторін залишитинаступні приміщення: коридор №1, санвузол №2 та кухню №4. Доказів, які б спростовували вищевикладене судом не отримано.

Outcome: approved