Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

14.09.2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» про стягнення матеріальної шкоди, пені та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.03.2015 року на перехресті бульвару Чоколівського та вул. Уманської в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "КІА", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], власником якого є позивач, та автомобіля марки "Шевролет", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Вказує, що оскільки її цивільно-правова відповідальність застрахована в ПрАТ «УАСК «АСКА», то 31.03.2015 року звернулась до ПрАТ «УАСК «АСКА» з заявою про настання страхового випадку. Дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки Шевролет", державний реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON], що підтверджується постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року в адміністративній справі № 760/6883/15-п. Позивачка зазначає, що лише 20.04.2015 року дізналась, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON], який керував автомобілем марки "Шевролет", державний реєстраційний номер [NUMBER], на момент настання ДТП, була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на підставі полісу №АІ/0379811. В позовній заяві, позивачка вказує, що в зв'язку з тим, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки "Шевролет", державний реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON], застрахована у відповідача 2, 21.04.2015 року звернулась до нього з заявою про виплату страхового відшкодування. Позивач посилається на ту обставину, що Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» було порушено ст 34.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», так-як протягом 10 робочих днів з дня (31.03.2015 р.) отримання від [PERSON] письмового повідомлення про настання ДТП, хоча в поданій заяві відповідач 1 вказував дані потерпілої та місцезнаходження пошкодженого ТЗ не направили свого представника для визначення причин настння страхового випадку та розміру збитків. Позивачка зазначає, що в зв'язку з неналежним виконанням відповідача 2 своїх обов'язків передбачених 34.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вона була змушена звернутись до експерта для визначення вартості відновленого ремонту ТЗ пошкодженого внаслідок ДТП, за проведення експертизи нею були сплачені власні кошти. В той же, позивачка зазначає, що на огляд пошкодженого ТЗ разом з експертом, телеграмою було запрошено [PERSON], яким було подано до ПАТ «Київський страховий дім» заяву від 17.04.2015 року, якою повідомлено про час та місце огляду пошкодженого ТЗ позивача. Позивачка стверджує, що 20.04.2015 року на огляд пошкодженого ТЗ, як представник відповідача 2, приїхав [PERSON], проте не надав документу, який посвідчував його повноваження на проведення огляду від Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім». Відповідно до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику ТЗ №533 від 21.04.2015 року, майнова шкода, завдана власнику ТЗ, становить 51404,56 грн. Проте, на час подання позовної заяви, відповідач 2 рішення щодо виплати страхового відшкодування чи відмову у його виплаті не прийняв. Враховуючи вищевикладене просила позов задовольнити. Після відкриття провадження у справі, позивачкою до суду була подана заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просила суд: Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на користь [PERSON] 51877,53 грн. матеріальної шкоди, 17476,33 грн. пені, 989,23 грн. 3% річних, 1960,97 грн. інфляційних втрат, 972,97 грн. витрати на проведення експертизи. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 500,00 грн. матеріальної шкоди (франшизи). 29.01.2016 року представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 29.01.2016 року позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 29.01.2016 року відповідач 1 в судове засідання не з'явися. Подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги заявлені до нього визнав повністю. 29.01.2016 року представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. В письмових заперечення на позовну заяву посилається на ту обставину, що саме через порушення позивачем вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позбавлений можливості вирішити питання щодо виплати страхового відшкодування чи відмови у його виплаті . Так, представник Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» зазначає, що позивачка не надала для огляду пошкоджений ТЗ, чинить перешкоди у встановленні розміру страхового відшкодування Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України "Про страхування", страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Згідно ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Судом встановлено, що 30.03.2015 року на перехресті бульвару Чоколівського та вул. Уманської в м. Києві, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "КІА", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], власником якого є позивач, та автомобіля марки "Шевролет", державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Внаслідок вищевказаної ДТП автомобіль, що належить позивачу, отримав механічні пошкодження та дані обставини не заперечуються відповідачем. Дорожньо - транспортна пригода відбулася з вини водія автомобіля марки Шевролет", державний реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON], що підтверджується постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 28.04.2015 року в адміністративній справі № 760/6883/15-п (а.с. 6). Згідно з положеннями ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Цивільно - правова відповідальність [PERSON], на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відповідно до полісу № АІ/0379811. Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за завдану майнову шкоду становить 50000,00 грн., розмір франшизи по даному Полісу становить 500,00 грн. (а.с. 9). 31.03.2015 року відповідач 1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» з заявою про настання страхового випадку (а.с. 84), в якій зазначив обставини настання ДТП та дані потерпілої, з зазначенням марки пошкодженого ТЗ та місця його знаходження. В позовній заяві, позивачка вказує, що в зв'язку з тим, що цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки "Шевролет", державний реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON], застрахована у Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» , 21.04.2015 року звернулась до нього з заявою про виплату страхового відшкодування. Судом встановлено, що на огляд пошкодженого ТЗ разом з експертом, позивачка телеграмою запросила відповідача 1. Після чого, [PERSON] подав до ПАТ «Київський страховий дім» заяву від 17.04.2015 року, якою повідомив про час та місце огляду пошкодженого ТЗ позивача (а.с. 91). Відповідно до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику ТЗ №533 від 21.04.2015 року, майнова шкода, завдана власнику ТЗ, становить 51404,56 грн. (а.с. 11). Встановлено, що хоча 21.04.2015 року позивачка звернулась до ПАТ «Київський страховий дім» з заявою про виплату страхового відшкодування, але на час розгляду справи, ПАТ «Київський страховий дім» рішення про виплату чи відмову у виплаті страхового відшкодування по ДТП, не прийнято. Вказані обставини не заперечуються ПАТ «Київський страховий дім» . З пояснень відповідача 2 та наданих ним документів вбачається, що дане питання буде вирішено після надання позивачем для огляду транспортного засобу та надання відповідних реквізитів для здійснення перерахування коштів, вважаючи, що права позивача з його боку не є порушеними. Пунктом 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що потерпіла звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування 21.04.2015 року та відповідно, здійснити виплату або відмовити відповідач 2 мав не пізніше 21.07.2015 року. Разом з тим, як встановлено вище, відповідач 2 до цього часу рішення щодо виплати страхового відшкодування чи відмову у його виплаті не прийняв. При цьому, відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо- транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. З наданих пояснень представника відповідача 2, матеріалів справи не вбачається, що водій транспортного засобу (відповідач 1), що причетний до ДТП в порушення вимог п.п. 33.1.4 п. 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не повідомив страховика про ДТП, яка сталася 30.03.2015 року. Таким чином, відповідач 2 на виконання вимог ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" повинен був розпочати розслідування для здійснення страхової виплати на користь потерпілого. Так, відповідно до ст. 34 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для встановлення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерплому витрати на проведення експертизи (дослідження). Разом з тим, відповідно до п. 33.3 ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов'язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо- транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов'язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна. З матеріалів справи вбачається, що позивач протягом встановленого законом строку зберігали автомобіль в тому ж стані, в якому він знаходився після дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, після сплину встановленого Законом строку додатково повідомили [PERSON] про час і місце проведення технічного огляду пошкодженого автомобіля, направивши відповідачу 1 телеграму. Після чого, відповідач 1 подав до відповідача 2 заяву від 17.04.2015 року, якою повідомив про час та місце огляду пошкодженого ТЗ позивача (а.с. 91). З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем виконано вимоги Закону щодо збереження стану автомобіля протягом встановленого Законом строку та оскільки страховик не прибув у визначений строк, позивач мав право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. Відповідно до п.22.1. ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортногозасобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Оскільки, відповідно до полісу № АІ/0379811. Розмір страхової суми (ліміт відповідальності) за завдану майнову шкоду становить 50000,00 грн., розмір франшизи по даному Полісу становить 500,00 грн. (а.с. 9), а відповідно до Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику ТЗ №533 від 21.04.2015 року, майнова шкода, завдана власнику ТЗ, становить 51404,56 грн. (а.с. 11), то страхове відшкодування, яке підлягає стягненню з ПАТ «Київський страховий дім» згідно абзацом 16 ст.9 Закону України „Про страхування", здійснюється судом у межах страхової суми за мінусом франшизи, а саме в розмірі 49500,00 грн. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової витати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи викладене вище з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню 500,00 грн. (франшизи). Крім того, з відповідача 2 підлягають стягненню витрати по проведенню звіту про оцінку у розмірі 972,97 грн., в порядку ст. 22 ЦК України. Разом з цим, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача пені та 3-х відсотків річних, інфляційних втрат передбачених ст. 625 ЦК України, підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Щодо стягнення з відповідача 2 пені, 3% річних, інфляційних втрат передбачених ст. 625 ЦК України, то суд зазначає наступне. Судом встановлено, що позивачем здійснено розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат виходячи з розрахунку суми 51877,53 грн., проте враховуючи те, що судом стягнуто з відповідача 2 страхове відшкодування в розмірі 49500,00, то судом здійсненні власні розрахунки. Як встановлено судом, відповідач 2 мав не пізніше 21.07.2015 року здійснити позивачу страхову виплату, а враховуючи те, що позивачкою було 24.12.2015 року подано заяву про збільшення позовних вимог, то суд розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, здійснює за період з 21.07.2015 року по 24.12.2015 року. Пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Враховуючи викладене вище, судом було зроблено власні розрахунки пені, та встановлено, що до стягнення підлягає 16630 грн 02 коп, виходячи з наступного розрахунку за період з 21.07.2015 року по 24.12.2015 року, враховуючи те, що згідно офіційної інформації Національного банку України (http://www.bank.gov.ua) облікові ставки за розрахунковий період встановлено в такому розмірі: з 21.07.2015 року - 27.08.2015 року розмір облікової ставки НБУ встановлено 30% (30%*2:365=0,164% розмір подвійної облікової ставки НБУ в день), а з 28.08.2015 року - 24.09.2015 року розмір облікової ставки НБУ встановлено 27% (27%*2:365=0,148% розмір подвійної облікової ставки НБУ в день), з 25.09.2015 року - 24.12.2015 року розмір облікової ставки НБУ встановлено 22% (22%*2:365=0,120% розмір подвійної облікової ставки НБУ в день). З 21.07.2015 року - 27.08.2015 року розмір пені становить 3084,84 грн. = 49500,00*0,164%*38:100; З 28.08.2015 року - 24.09.2015 року розмір пені становить 2051,28 грн. = 49500,00*0,148%*28:100; З 25.09.2015 року - 24.12.2015 року розмір пені становить 5405,40 грн. = 49500,00*0,120%*91:100. Щодо заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, то суд зазначає наступне. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 1 жовтня 2014 року при розгляді справи № 6-113 цс 14 зробив правовий висновок, відповідно до якого будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України. Зокрема, сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Річні проценти, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а є способом захисту майнового права та інтересу, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних відсотків і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Враховуючи викладене вище, судом було зроблено власні розрахунки 3% річних та встановлено, що до стягнення підлягає 9453,89 грн. = 49500,00*3*157 дні :365:100. Також, судом було зроблено власні розрахунки інфляційних втрат та встановлено, що до стягнення підлягає 2128,50 грн., виходячи з наступного. При проведенні розрахунків судом було враховано рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ". Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. З урахуванням зазначених роз'яснень суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів згідно зобов'язань становить 3217 грн. = (102,3 (індекс інфляції вересень):100)*49500,00 грн. = 50638,5 грн. - 49500,00 грн. = 1138,50 грн. + (102,0 (індекс інфляції листопад):100)*49500,00 грн. = 50490,00 грн. - 49500,00 грн. = 990,00 грн. Разом з цим, індекс інфляції у липні, серпні, жовтні 2015 року склав 99,0; 99,2; 98,7 (тобто мала місце дефляція). За таких обставин суд вважає, що вимога позивача стосовно стягнення інфляційних за цей період задоволенню не підлягає. При проведенні розрахунків судом було враховано рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України №62-97р від 03.04.1997 "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ". Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. З урахуванням зазначених роз'яснень суд дійшов висновку, що правомірним є нарахування суму, на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів згідно зобов'язань становить 3217,00 грн. Разом з цим, індекс інфляції у липні, серпні, жовтні 2015 року склав 99,0; 99,2; 98,7 (тобто мала місце дефляція). За таких обставин суд вважає, що вимога позивача стосовно стягнення інфляційних за цей період задоволенню не підлягає. Що стосується пояснень відповідача ПАТ «Київський страховий дім» -суд критично її оцінює та не приймає до уваги, виходячи з наступного. Посилання на не виконання позивачкою вимог п .33-1.1 та ст.ст. 33, 33-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" , а саме неповідомлення про страхову подію, та ненадання пошкодженого транспортного засобу для огляду спростовується вищевикладеним, оскільки обов»язок про повідомлення покладається на застраховану особу, а що стосується огляду, то саме позивачкою було ініційовано такий огляд та запрошено представників ПАТ «Київський страховий дім». Що стосується посилань, що транспортний засіб не було надано та позивачкою чинилися перешкоди в його огляді слід зазначити наступне. Представником відповідача надані суду, на підтвердження його позиції, рапорт аварійного комісара за № 009 від 21.04.2015 року, згідно якого останній не зміг приступити до виконання обов»язків, оскільки представник позивачки заборонив йому проводити огляд та виривав фотоапарат, а тому огляду пошкодженого автомобіля не було проведено, а було тільки погоджено характер пошкоджень, завданих КТЗ, що підтверджувалося підписом в протоколі огляду, складеного експертом [PERSON] від 20.04.2015. Як встановлено вище, огляд проводився за ініціативи позивачки 20.04.2015 року. На огляд без документів з»явився представник відповідача - аварійний комісар [PERSON] Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що він прибув на місце огляду пошкодженого автомобіля та відразу приступив до огляду, при собі мав лише посвідчення аварійного комісара, будь -яких інших документів, які б свідчили, що він прибув на огляд від сторони відповідача не мав. У зв»язку з цим, між ним та представником позивачки, виник конфлікт та він лише оглянув пошкоджений автомобіль, без фотографування та погодився з пошкодженнями, які описав [PERSON] Крім того, пояснив, що мав змогу та ніщо йому не перешкоджало скористатися матеріалами, які зробив [PERSON], для складання особистого висновку. Вказав, що протокол огляду, що є в нього та той, який доданий до висновку спеціаліста мають незначні розбіжності в частині комплектації автомобіля по 5 позиціям, які виникли, внаслідок того, що комплектацію автомобіля спеціаліст [PERSON] з»ясовував, вже після того як всі оглянули автомобіль та він, [PERSON], поїхав. Виходячи з цього суд вважає, що відповідачем, навмисно, затягувався розгляд питання щодо виплати суми страхового відшкодування позивачці та будь - яких, передбачених чинним законодавством підстав для невиплати їй страхового відшкодування не вбачається. Статтею 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В ч. 1 ст. 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про безпідставність заперечень відповідача та про часткове, задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п. 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК України) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України «Про судовий збір»).

Outcome: partial