Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

У листопаді 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що сторони у справі перебували у шлюбі, який розірвано 09.08.2010 за рішенням суду. Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], синів [PERSON] та [PERSON], [INFO] [INFO], [INFO] років народження відповідно. Після розірвання шлюбу та припинення спільного проживання 17.03.2011 [PERSON] за рішенням Сумського районного суду Сумської області був засуджений до семи років позбавлення волі, участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться життям своїх дітей, їх розвитком та станом здоров'я, не вітає зі святами, не дарує їм подарунки на дні народження, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, підготовку до самостійного життя, ухиляється від сплати аліментів на дітей стягнутих за рішенням суду, тривалий час не надавав матеріальної допомоги, а на даний час надає в мізерних розмірах, заборгованість по аліментам станом на 10.05.2017 становить 61521,18 грн, за період 01.05.2017 по 31.10.2017 становить 8916,60 грн, фактично діти залишились без батьківської турботи. У такий спосіб відповідач діє всупереч інтересам їхніх малолітніх дітей. В зв'язку з ситуацією, яка склалася, вона зверталась з відповідною заявою до комісії з питань захисту прав дитини та до органу опіки та піклування, і отримала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення останнього від виховання дітей з його винної поведінки, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав. Учасники справи у судове засідання не з'явилися. Позивач згідно поданої заяви просила справу розглянути за її відсутності, заявлені вимоги підтримує і не заперечує проти ухвалення заочного рішення / ас 56/. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 74 ЦПК України /ас 43-44,52-53/, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Представник третьої особи згідно поданої заяви просила справу розглянути за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову / ас 54/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 211, 223, 247, 280 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Допитана за клопотанням позивача свідок [PERSON] суду підтвердила, що відповідач самоусунувся від виховання дітей, з ними не спілкується та матеріально не підтримує. Заслухавши покази свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суд встановив, що сторони у справі до 09 серпня 2010 року перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду / копії ас 9/. [INFO] у смт Краснопілля Краснопільського району Сумської області народилася [PERSON], батьками дитини записані громадяни України [PERSON] та [PERSON], актовий запис за № 60 від 09 вересня 2004 року, місце реєстрації відділ реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції Сумської області / копія ас 6/. [INFO] року у смт Краснопілля Краснопільського району Сумської області народився [PERSON], батьками дитини записані громадяни України [PERSON] та [PERSON], актовий запис за № 42 від 21 червня 2006 року, місце реєстрації відділ реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції Сумської області / копія ас 7/. [INFO] року у смт Краснопілля Краснопільського району Сумської області народився [PERSON], батьками дитини записані громадяни України [PERSON] та [PERSON], актовий запис за № 03 від 18 січня 2008 року, місце реєстрації відділ реєстрації актів цивільного стану Краснопільського районного управління юстиції Сумської області / копія ас 8/. Діти проживають за адресою проживання матері в смт [ADDRESS] Краснопільського району Сумської області, де створені належні умови їх проживання / ас 22/; за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Тростянецького районного суду, з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей / ас 17, копія ас 14/. У зв'язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] 19.08.2010 [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» /копія ас 10/. У зв'язку з реєстрацією шлюбу з [PERSON] 30.10.2015 [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]» /копія ас 11/. Згідно наявної в матеріалах справи копії вироку Сумського районного суду Сумської області від 17.03.2011 [PERSON] був засуджений до семи років позбавлення волі за частиною третьою статті 187 Кримінального кодексу України, після звільнення з Сумської виправної колонії № 116 станом на 10.05.2017 має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] [INFO], [INFO] років народження відповідно, 61521,18 грн, а за період з 01.05.2017 по 31.10.2017 заборгованість по аліментам становить 8916,60 грн, що підтверджується довідками Сумської виправної колонії № 116 від 12.05.2017 № 4/1456 та довідкою Краснопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області № 4081 від 07.11.2017 / копії ас 12-13, 15, ас 16/. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей: доньки [PERSON], синів [PERSON] та [PERSON], було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини Краснопільської районної державної адміністрації, рішення № 12/1 від 28.12.2016 / ас 23/. Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму ВСУ № 20 від 19 грудня 2008 року «Про внесення змін до постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови). Згідно з висновком № 2994/02-21 від 29 грудня 2016 року Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області як органу опіки та піклування, відповідача доцільно позбавити батьківських прав відносно його малолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], синів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що відповідає інтересам дітей / ас 24/. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини з питання виконання обов'язку батьків по вихованню дитини, і врегульовані нормами Сімейного Кодексу України /далі - СК України/. В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України "Про охорону дитинства"). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно із статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України /далі - СК України/ батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом ( ч. 1,2,4 статті 155 СК України). У відповідних положеннях Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зокрема, у статті 3 зазначено, що В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. На підставі п. 6 частини першої статті 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), з урахуванням вище викладеного та виходячи з інтересів дитини, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [INFO] [INFO], [INFO] років народження відповідно, а також відсутність з боку відповідача піклування про фізичний і духовний розвиток дітей, відсутність спілкування з дітьми в обсязі, необхідному для їх морального самоусвідомлення, не виявленні інтересу до їх внутрішнього світу, не здійснення медичного догляду та підготовки дитини до самостійного життя. Отже, суд знаходить зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідченнями ухилення відповідача як батька від виховання дітей та його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками, доводи позивача відповідачем не спростовані. При цьому суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки даний висновок базується на ретельному з'ясуванні обставин справи і відповідає інтересам дітей. Судом також не встановлено, що відповідачу чинили перешкоди у виконанні належним чином своїх батьківських обов'язків. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка і таких доказів суду не надано. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно до частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У матеріалах справи наявна постанова про передачу виконавчого провадження ВП № 37240314 від 22.05.2017, згідно якої Тростянецьким районним судом Сумської області вирішено питання про стягнення аліментів на дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] /копія ас 14/, тому відсутні підстави для повторного вирішення питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд знаходить, що позов є обґрунтованим і підставним до задоволення відповідно до правил п. 2 частини першої статті 164 СК України. Згідно частини п'ятої статті 164 СК України надіслати копію рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 141 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд стягує з відповідача 640,00 грн в дохід Державного бюджету України.

Outcome: approved