Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

26 травня 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом у якому просить ухвалити рішення та стягнути з відповідачки в користь позивача заборгованість по кредиту за кредитним договором № 288/3979CLPT2 від 12 березня 2012 р. в сумі 8578.3 грн., з яких: -6739.06 грн. - заборгованість по тілу кредиту; -1154.08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -0 грн. - заборгованість по комісії за управління кредитом; -685.16 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Свій позов позивач мотивує тим, що між ПАТ "Платинум Банк" та відповідачкою було укладено кредитний договір № 288/3979CLPT2 від 12 березня 2012 р., відповідно до якого позивач надав відповідачці у тимчасове користування, на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності використання грошових коштів в сумі 6884 грн.52 коп., строком на 30 місяців і поверненням боргу 12.09.2014 року. 08 жовтня 2012 року між ТОВ "ФК "БІЗНЕСФІНАНС" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено Договір факторингу № 2, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК" "БІЗНЕСФІНАНС" відступило позивачу право вимоги від відповідачки коштів, включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі, тобто позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідачки, про що остання була повідомлена позивачем. Відповідно до даних виписки з реєстру боржників від 08.10.2012 року позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 9178,30 грн., з яких: -6739,06 грн. - заборгованість по тілу кредиту; -1754,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -0 грн. - заборгованість по комісії за управління кредитом; -685,16 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. В судове засідання представник банку не з»явився, але уповноваженою особою направлено до суду заяву з проханням слухати справу у відсутність представника позивача та задовольнити заявлений позов. Відповідачка у судове засідання з»явилася, позов визнала частково і пояснила, що дійсно вказану сум кредиту вона одержувала, згодна на погашення тіла кредиту, а що стосується інших нарахувань, то вона не визнає, бо позивачем пропущений річний строк позовної давності на стягнення вказаних сум і такий відповідачка просить застосувати до вказаних вимог позивача. Суд, заслухавши пояснення відповідачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд, в свою чергу, розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У судовому засіданні встановлено, що 12 березня 2012 року між ПАТ "Платинум Банк" та відповідачкою було укладено кредитний договір № 288/3979CLPT2, відповідно до якого відповідачці було надано у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності гроші в сумі 6884 грн.52 коп.( а.с.6 ). 26 вересня 2012 року ПАТ « Платинум Банк» повідомив відповідачку, що 26 вересня 2012 року між банком та ТОВ « ФК «Бізнесфінанс» укладено Договір про відступлення права вимоги №20120926-Г ( а.с. 14). 08 жовтня 2012 року між ТОВ "ФК "БІЗНЕСФІНАНС" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено Договір факторингу № 2, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК" "БІЗНЕСФІНАНС" відступило позивачу право вимоги від відповідачки коштів (включаючи проценти, комісії, штрафні санкції та інші платежі), право на одержання яких належало ТОВ "ФК" "БІЗНЕСФІНАНС", а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідачки ( а.с. 17-18 ). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Згідно ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Згідно укладеного договору факторингу від 08.10.2012 р. ,укладеного між ПАТ « Платинум Банк», відповідно до договору факторингу №2 від банку до позивача перейшли всі права щодо вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, несплаченими відсотками за користування кредитом, за несплаченою комісією. Відповідно до наданої суду виписки з реєстру боржників від 08.10.2012 року позивач набув права грошової вимоги до відповідачки в сумі 9178,3 грн., з яких: -6739,06 грн. - заборгованість по тілу кредиту; -1754,08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -0 грн. - заборгованість по комісії за управління кредитом; -685,16 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. На виконання умов Договору факторингу № 2 від 08 жовтня 2012 року, згідно вимог ст. ст. 512 - 514,516 ЦК України, ТОВ "ФК"БІЗНЕСФІНАНС" було направлено відповідачці письмове повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" по зазначеному в позові Кредитному договору ( а.с. 14 ). Відповідно до п.п.1.1.,1.1.1.Кредитного договору з обслуговування кредитної картки та страхування життя позичальника № 288/3979CLPT2 відповідачці надано кредит у тимчасове платне користування з цільовим використанням: на поточні потреби, у сумі 6884 грн.52 коп., строком на 30 місяців з фіксованою % ставкою за користування кредитом -36,0000% річних; комісії за надання кредиту - 180 грн.; комісії за обслуговування кредиту -207 грн., з поверненням до 12.09.2014 року. Відповідно до п.1.2.договору банк відкрив позичальнику рахунок [NUMBER] і позичальник самостійно утримує всі належні комісії, страхові премії. Згідно наданих суду документів відповідачка одержала вказану договорі суму ( а.с. 8-10 ), про що підтвердила у суді. Відповідно до п.2.8. договору відповідачка погашає заборгованість щомісячно, рівними платежами по 559 грн., а у разі прострочення сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує позивачу пеню в розмірі 0.3% від простроченої суми нарахованих процентів та/або комісії за обслуговування кредиту, та/або від несплаченої частини суми кредиту за кожен день прострочення. Відповідно до п.7.2. вказаного договору банк має право відступати, передавати, та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим договором ( повністю або частково). Відповідачка з умовами вказаного договору ознайомилася, погодилася, та такий підписала ( п.7.4.) Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов»язковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.2 ст. 1050 ,ч.2 ст.1054 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу і не звільняється від виконання зобов»язання. А якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних від суми кредиту. Такі ж роз"яснення дано і у пункті 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», із змінами і доповненнями, від 7.2.2014 р. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до р.1, п.1.1.1. договору відповідач зобов»язувалася повернути не тільки кредит та сплатити проценти за користування кредитом, виконати і інші умови договору ( а.с. 6-7). Станом на час пред»явлення позову відповідачка має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 288/3979CLPT2 від 12 березня 2012 р. в сумі 8 578 грн.30 коп., з яких: -6739.06 грн. - заборгованість по тілу кредиту; -1154.08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -0 грн. - заборгованість по комісії за управління кредитом; -685.16 грн. - пеня за порушення графіку погашення заборгованості. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Тому, оскільки відповідачкою кредит був одержаний 12 березня 2012 р., то станом на час розгляду справи у суді строк позовної давності позивачем не пропущений і тіло кредиту підлягає до стягнення у сумі 6739 грн.06 коп. Що стосується вимог про стягнення процентів за користування кредитом, то вказана сума також підлягає до стягнення, так як вона пред»явлена до стягнення в межах строку позовної давності і не може бути судом зменшена. Так відповідно до роз»яснень, даних у пункті 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч. З ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями ст. ст. 1054, 1056-1 ЦК України, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Відповідно до статей 546, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) і дані вимоги позивачем виконані. Відповідно до приписів ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони - позивача по справі права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Такого договору суду не надано і не заявлено клопотання позивачем за строк. Відповідно до норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Тобто, суд вважає, що оскільки 09 жовтня 2012 р. позивач одержав дані поза борг позивачки, то з цього часу у нього виникло право на пред»явлення позову до суду, але такий пред»явлено лише 26 травня 2014 р., тобто за межами строку позовної давності для пені, тому пеня не підлягає до стягнення і в цій частині позову необхідно відмовити. Таким чином, суд прийшов до висновку, що до позов пред»явлено на законних підставах, належнтим позивачем, такий доведено і такий підлягає до часткового задоволення. Оскільки позов частково задовольняється, то суд стягує з відповідача в користь позивача понесені судові витрати в сумі 243 грн.60 коп., сплачені відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.4 Закону України « Про судовий збір» та

Outcome: partial