Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У вересні 2013 року Бердянська міжрайонна прокуратура Запорізької області в інтересах держави звернулася до суду з позовом до відповідачів: Бердянської міської ради Запорізької області, [PERSON], управління Держземагентства у Бердянському районі Запорізької області про визнання незаконним та скасування п. 5.22 рішення Бердянської міської ради №41 від 25.02.2010 року, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, скасування запису про державну реєстрацію акту та державної реєстрації земельної ділянки та зобов'язання повернути земельну ділянку територіальній громаді. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що проект відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва [PERSON] погоджено та затверджено з порушенням водного, земельного та містобудівного законодавства. Так, земельна ділянка, згідно з положеннями ст. 51 ЗК України, відноситься до земель рекреаційного призначення. Проектна документація з землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки затверджена оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради без проведення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації. Позитивні висновки про погодження проекту землеустрою щодо відведення у власність відповідачу вищезазначеної земельної ділянки 01.06.2010 року та 22.03.2011 року були відкликані відповідно управлінням Держкомзему у м. Бердянськ та управління архітектури та містобудування виконкому Бердянської міської ради. Під час перевірки прокуратурою також був встановлений факт незаконної видачі Мелітопольським сектором регулювання природокористування Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області висновку про погодження матеріалів проекту відведення земельної ділянки № [NUMBER] від 11.02.2010 року, на підставі якого [PERSON] було надано у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва площею 0,0957 га, розташовану в [ADDRESS]. Відповідно до схеми місцезнаходження виділеної відповідачу земельної ділянки, кадастрового плану проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки, остання знаходиться в межах м. Бердянська, на території Бердянської коси в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а тому не могла бути передана у власність. Викладене підтверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 08.05.2013 року. Крім цього, п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого Наказом Мінприроди України від 05.11.2004 року № 434, встановлено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлення в натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів природоохоронний орган забезпечує її збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 486 від 08.05.1996 року «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації. Відсутність у проектах землеустрою урахування відповідно до ст. 60 ЗК України, ст. 88 ВК України розмірів і меж прибережної захисної смуги Азовського моря унеможливлює відведення такої земельної ділянки. Відповідно до інформації виконавчого комітету Бердянської міської ради від 15.05.2013 року з посиланням на Генеральний план м.Бердянська, затверджений рішенням міської ради №8 від 25.06.2009 року, земельна ділянка по [ADDRESS] розміщується на території, передбаченої для розміщення оздоровчих установ та установ відпочинку. Також, відповідно до проектних рішень генерального плану розвитку міста будівництво нових дачних районів в межах міста Бердянська не передбачено. Заборона на будівництво нових дачних районів в міських населених пунктах передбачена й п. 3.39 ДБН 360-92 «Планування і забудова міських і сільських поселень». Таким чином, Бердянською міською радою при прийнятті п.5.22 рішення №41 від 25.02.2010 року порушені вимоги земельного, водного, містобудівного законодавства, а тому рішення є незаконним та підлягає скасуванню. Державний акт, виданий на підставі незаконного рішення, підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка на підставі ст. 1212 ЦК України повинна бути повернута територіальній громаді. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 21 березня 2014 року в задоволенні позову Бердянського міжрайонного прокурора відмовлено, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2014 року. Проте ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року зазначені вище судові рішення скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. У грудні 2014 року Бердянською міжрайонною прокуратурою подано до суду уточнюючу позовну заяву, в якій прокурор остаточно визначився з колом осіб, залишивши тільки відповідачами Бердянську міську ради та [PERSON] та зменшив позовні вимоги, виключивши вимоги щодо зобов'язання управління Держземагентства у Бердянському районі скасувати запис про державну реєстрацію державного акту на земельну ділянку та держану реєстрацію земельної ділянки. Додатково в обґрунтування заявлених вимог позивач послався на правову позицію, викладену в постанові судової палати у господарських справах і судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 02.09.2014 року у справі №3-52гс14 про те, що спірна земельна ділянка, яка знаходиться на землях водного фонду, не могла передаватися у приватну власність, та на постанову від 21.05.2014 року у справі №6-16цс14: за відсутності землевпорядної документації з землеустрою та встановлення в натурі меж щодо прибережних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів має бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст.88 Водного кодексу України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови №486 з урахуванням конкретної ситуації. У судовому засіданні представник позивача -прокурор Ємельяненко С.А. підтримала уточнену позовну заяву із зазначених у ній підстав, доповіла по суті та просила задовольнити. Представник відповідача - Бердянської міської ради в судове засідання не з'явився, надіслав лист від 09.02.2015 року, в якому просив розглянути справу за відсутності представника відповідно до закону. Відповідач [PERSON] повідомлялася про розгляд справи за місцем реєстрації, проте конверт повернувся до суду за закінченням терміну зберігання, що відповідно до ч.5 ст. 174 ЦПК України вважається належним повідомленням про розгляд справи. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову і наявності підстав для його задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідач [PERSON] звернулася до органу місцевого самоврядування - Бердянської міської ради щодо надання їй земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації. Бердянська міська рада задовольнила її заяву, відповідно до п.п. 5, 5.22 рішення сімдесят дев'ятої сесії V скликання Бердянської міської ради № 41 від 25.02.2010 року «Про передачу в оренду та у власність земельних ділянок, продовження терміну розробки проекту відведення та надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано [PERSON] у власність земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва в межах норм безоплатної приватизації площею 0,0957 га, з присвоєнням поштової адреси: [ADDRESS], що підтверджується копією рішення №41 від 25.02.2010 року. На підставі даного рішення відповідач отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯК № 911826, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 17.05.2010 року за № 011026500617. Відповідно до положень ст.ст. 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтею 2 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об'єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, крім інших, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень статей 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі житлової та громадської забудови й землі водного фонду; віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання відповідно до статті 21 ЗК України недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною тощо. Стаття 4 ВК України, пункт "б" частини першої статті 58 ЗК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) визначають, що до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів. Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоч і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду. За положеннями статті 60 ЗК України та статті 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) уздовж морів та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Розмір та межі прибережної захисної смуги вздовж морів та навколо морських заток і лиманів установлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації. Крім того, за положеннями частини четвертої статті 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися. Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434, у разі відсутності землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 № 486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації. Таким чином, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які розповсюджується окремий порядок надання та використання. Згідно з пунктом "ґ" частини третьої статті 83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень частини четвертої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішення про надання земельної ділянки у власність) лише на умовах оренди громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися земельні ділянки прибережних захисних смуг для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо. Отже, за змістом вищенаведених норм права землі в межах двох кілометрів прибережних захисних смуг уздовж морів не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. Тому суд приходить до висновку, що прокурором доведено факт віднесення спірної земельної ділянки на час передачі її у власність до земель водного фонду, щодо яких установлена заборона на передачу у власність. Крім того, відповідно до пунктів 5, 10 Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1996р. № 486, розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації, а на землях міст і селищ міського типу розмір водоохоронної зони, як і прибережної захисної смуги, встановлюється відповідно до існуючих на час встановлення водоохоронної зони конкретних умов забудови. Згідно зі статтею 9 Закону України "Про державну експертизу землевпорядної документації" проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок підлягають обов'язковій державній експертизі, зокрема проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок водного фонду, оздоровчого та рекреаційного призначення. В порушення ст.118 ЗК України проектна документація із землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] в м.Бердянську затверджена оскаржуваним рішенням Бердянської міської ради без проведення зазначеної експертизи. З огляду на системний аналіз положень вищенаведених норм законодавства при наданні в користування земельних ділянок навколо водних об'єктів, у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних об'єктів, збереження водних об'єктів повинно бути досягнуто шляхом урахування нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку, з урахуванням конкретної ситуації. Спірна земельна ділянка розташована в межах двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря: згідно ситуаційної схеми, виготовленої ПП «Азовгеопроект», відстань від земельної ділянки до урізу води заливу Азовського моря складає 925,5 м., до урізу води лиману - 10 метрів. У листі виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області № 05-2886/37 від 15.05.2013 року зазначено, що на підставі проведеного містобудівного аналізу, згідно з Генеральним планом міста Бердянська, який затверджено рішенням шістдесят восьмої сесії Бердянської міської ради V скликання від 25.06.2009р. № 8 встановлено, що спірна земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], розміщується на території оздоровчих установ та установ відпочинку. За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зважаючи на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що під час прийняття п. 5.22 рішення сімдесят дев'ятої сесії V скликання Бердянської міської ради Запорізької області № 41 від 25.02.2010 року Бердянською міською радою було порушено вимоги чинного на той час законодавства в частині підстав та порядку надання земельної ділянки у власність відповідачу [PERSON]., а тому зазначений пункт рішення є незаконним та підлягає скасуванню, а державний акт на право власності на земельну ділянку, що виданий на підставі вказаного рішення, повинен бути визнаний недійсним. За приписами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути. Особа зобов'язана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Спірна земельна ділянка розташована в адміністративних межах м. Бердянська Запорізької області. Відповідно до положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» з 1 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (ст. 83 ЗК України). Таким чином, відповідач [PERSON] зобов'язана повернути отриману нею земельну ділянку територіальній громаді м. Бердянська. Отже, з урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачів в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки прокурор звільнений від його сплати при зверненні до суду.

Outcome: approved