Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

14.04.2016р. до суду надійшла позовна заява [PERSON] (далі позивач) до [PERSON] (далі відповідач 1) та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі відповідач 2), в якій останній, з урахуванням уточненої позовної заяви від 14.07.2016р., просив: - визнати недійсним договір оренди земельної ділянки загальною площею 14,00 га для ведення фермерського господарства, зареєстрованої за кадастровим номером [NUMBER], укладений 21.10.2014р. між [PERSON] та Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області; - скасувати реєстрацію речового права - договору оренди земельної ділянки загальною площею 14,00 га для ведення фермерського господарства, зареєстрованої за кадастровим номером [NUMBER], укладений 21.10.2014р. між [PERSON] та Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області та зареєстрованого Реєстраційною службою Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області 23.10.2014р.; - поновити його право користування земельною ділянкою шляхом зобов'язання [PERSON] повернути йому земельну ділянку площею 10,00 га згідно договору на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) від 03.04.2001р., зареєстрованого Гуляницькою сільською радою Врадіївського району Миколаївської області в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 03.04.2001 року за № 11 та план-схеми, погодженої з начальником Врадіївського райземвідділу, яка є невід'ємною частиною договору. Розташованої в адміністративних межах Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно державного акту на право постійного користування землею, виданого на підставі рішення сесії XXI скликання Врадіївської районної ради народних депутатів Врадіївського району Миколаївської області від 01.02.1994р. № 13 йому надана у постійне користування земельна ділянка площею 20,3 га, що розташована на території Гуляницької сільської ради. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею 31.03.1994 року за №59. Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення фермерського господарства. В подальшому, з метою розширення фермерського господарства, позивач звернувся до Гуляницької сільської ради з заявою про надання йому у користування земельної ділянки площею 10 га, яка розташована поряд з раніше наданою земельною ділянкою площею 20,3 га. 23.03.2001р. рішенням сесії Гуляницької сільської ради № 108 позивачу дано погодження на виділення земельної ділянки розміром 10 га для ведення селянського (фермерського) господарства. 03.04.2001р. між позивачем та Гуляницькою сільською радою був укладений договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) розміром 10,00 га. Договір зареєстрований Гуляницькою сільською радою в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 03.04.2001 року за № 11, згідно якого земельна ділянка надана у тимчасове користування до виготовлення документів. Місце розташування земельної ділянки було зафіксовано в план-схемі розташування, погодженої з начальником Врадіївського райземвідділу Михальчук О., яка є невід'ємною частиною договору. 29.08.2001р. рішенням № 13 Врадіївської районної ради Миколаївської області позивачу надано дозвіл для складання проекту відведення земельної ділянки із земель запасу Гуляницької сільської ради в постійне користування 10 га ріллі для розширення фермерського господарства. Як зазначає позивач, свої обов'язки згідно умов договору він належним чином виконував, в тому числі сплачував орендну плату та використовував земельну ділянку за цільовим призначенням, однак, в супереч вимогам ст.ст. 149, 152, 154 Земельного кодексу України, без його згоди та без жодного рішення про вилучення земельної ділянки, якою він користується на законних підставах, між відповідачами укладено оспорюваний договір, який порушує його права як користувача земельної ділянки. Крім того, позивач зазначив у позовній заяві, що тривале оформлення ним землевпорядної документації не припиняє його права користування земельною ділянкою, оскільки договором від 03.04.2001р. не встановлено строків оформлення вказаної документації. 27.05.2016р. відповідач 2 подав до суду заперечення на позов, в яких посилаючись на ст.ст. 19, 22 Земельного Кодексу України, ст.ст. 12, 13 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 47, 48, 59 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції, які діяли на час укладення договору від 03.04.2001р.) вказує на недійсність договору укладеного між позивачем та Гуляницькою сільською радою 03.04.2001р., оскільки на час його укладення не було розроблено проекту відведення земельної ділянки, а сам договір не був нотаріально посвідчений. Також посилаючись на п. 3 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо сприяння будівництву" вказує про втратою рішенням Врадіївської районної ради від 29.08.2001р. № 13 "Про надання дозволу для складання проектів відведення земельних ділянок" чинності, в зв'язку з чим просить відмовити в задоволенні позовних вимог 03.06.2016р. відповідач 1 подала до суду заперечення на позов, в яких просить відмовити в задоволенні вимог позивача вказуючи на те, що вони є безпідставними та необґрунтованими, оскільки жодного права на користування спірною земельною ділянкою у нього не існує, а відтак воно і не може бути порушено, що підтверджується рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області у справі № 474/14/15-ц від 18.09.2015р., постановою Миколаївського окружного адміністративного суду Миколаївської області від 04.06.2015р. та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015р. у справі № 814/623/15. Позивач та його представники в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві, а також зазначили, що договір між позивачем та Гуляницькою сільською радою від 03.04.2001р. укладений з дотриманням порядку та вимог чинного, на час його укладення, законодавства. В свою чергу, договір між відповідачами укладений з порушенням прав позивача та вимог чинного законодавства, оскільки позивач користувався земельною ділянкою розміром 10 га на законних підставах, під час укладення оспорюваного договору не було отримано погодження у суміжного землекористувача, надано дозвіл на укладення договору на 7 років, хоча в подальшому він був укладений на 10 років. Крім того, позивач зазначив, що тривалий час не виконував рішення Врадіївської районної ради від 29.08.2001р. № 13 "Про надання дозволу для складання проектів відведення земельних ділянок" у зв'язку з сімейними обставинами та скрутним матеріальним становищем. Також позивач пояснив, що на підставі договору від 03.04.2001р. він використовував земельну ділянку площею 9,7 га не 10 га як зазначено у вказаному договорі. До 2013 року орендну плату сплачував в розмірі 950 грн. 00 коп., а в 2014-215 роках в сумі 1 186 грн. 55 коп. за усною вказівкою працівників податкової інспекції, при цьому зазначив, що додаткових договорів до договору від 03.04.2001р. не укладалось. Представники відповідача 1 в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у запереченнях на позов, а також зазначили, що договір між позивачем та Гуляницькою сільською радою укладений з порушенням вимог чинного законодавства та прав позивача не порушено. Представник відповідача 2 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у запереченнях. Представник третьої особи - Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог та вказала, що жодного договору між позивачем та Гуляницькою сільською радою укладено не було. Представник третьої особи - Врадіївської районної ради Миколаївської області в судове засіданні не надав жодних пояснень щодо суті спору та просив прийняти рішення на розсуд суду. Враховуючи те, що відповідно до присів ст. 157 ЦПК України строк розгляду справи на дату винесення рішення закінчився, а судом використано всі можливі способи отримання доказів, передбачені нормами чинного законодавства, а також думку учасників судового розгляду, суд вирішив розглядати справу за наявними в матеріалах справи доказами. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та показання свідків, вивчивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно державного акту на право постійного користування землею серії [NUMBER], виданого на підставі рішення сесії XXI скликання Врадіївської районної ради народних депутатів Врадіївського району Миколаївської області від 01.02.1994р. № 13 позивачу надана у постійне користування земельна ділянка площею 20,3 га, що розташована на території Гуляницької сільської ради. Державний акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право постійного користування землею 31.03.1994 року за №59. Цільове призначення вказаної земельної ділянки - для ведення фермерського господарства. 23.03.2001р. рішенням сесії Гуляницької сільської ради № 108 позивачу надано погодження на виділення земельної ділянки розміром 10 га для ведення селянського (фермерського) господарства. З довідки Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 58/02-18 від 09.03.2016р. вбачається, що рішенням сесії Гуляницької сільської ради № 108 не скасовувалось. 03.04.2001р. між позивачем та Гуляницькою сільською радою був укладений договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) розміром 10,00 га., згідно якого земельна ділянка надана у тимчасове користування до виготовлення документів. Позивач та його представники стверджують, що вказаний договір зареєстрований Гуляницькою сільською радою в книзі записів договорів на право тимчасового користування землею 03.04.2001 року за № 11. Місце розташування земельної ділянки було зафіксовано в плані-схемі розташування, погодженої з начальником Врадіївського райземвідділу Михальчук О. На підтвердження вказаної обставини позивачем надано довідку Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області № 62/02-18 від 12.03.2016р., згідно якої у 2001 році між останньою та позивачем у 2001 році був укладений тимчасовий договір оренди земельної ділянки площею 10 га ріллі. 29.08.2001р. рішенням № 13 Врадіївської районної ради Миколаївської області позивачу надано дозвіл для складання проекту відведення земельної ділянки із земель запасу Гуляницької сільської ради в постійне користування 10 га ріллі для розширення фермерського господарства. Вказане рішення позивачем не виконане, та як пояснив останній, у зв'язку з сімейними обставинами та скрутним матеріальним становищем. Згідно довідки Врадіївського відділення Первомайської об'єднаної державно податкової інспекції ГУ ДФС Миколаївської області № 581/10/14-17/15 від 02.06.2015р. позивачем сплачувалась орендна плата за земельну ділянку площею 10 га за період з 2001 року по 2004 рік в сумі по 950 грн. Відповідно до довідки Первомайської об'єднаної державно податкової інспекції ГУ ДФС Миколаївської області № 763/7/14-17-15-1 від 02.07.2015р. позивачем сплачувалась орендна плата за земельну ділянку площею 10 га за 2015 рік в сумі 1 186 грн. 55 коп. Згідно довідок Первомайської об'єднаної державно податкової інспекції ГУ ДФС Миколаївської області № 581/10/14-17-15 від 02.06.2015р., № 763/7/14-17-15-01 від 02.07.2015р., № 276/8/14/17-17-1 від 10.03.2016р. позивачем сплачувалась орендна плата за земельну ділянку площею 10 га за період з 2001 року по 2013 рік в сумі по 950 грн. та за 2014-2015 рік в сумі 1 186 грн. 55 коп. Зазначене також підтверджується інформацією № 696/10/14-17-101 від 07.06.2016р. наданою Первомайською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС Миколаївської області на виконання вимог ухвали суду. Допитана в судовому засіданні голова Гуляницької сільської ради [PERSON]., дала суду свідчення, що договору між Гуляницькою сільською радою та позивачем належним чином не було укладено, в плані-схемі до вказаного договору не зазначено розмір та розміщення земельної ділянки, сільський голова не мав права при укладенні договору здійснювати його державну реєстрацію. Також вказала, що про договір між відповідачами дізналася в 2014 році, після того як їй [PERSON] було надано його копію. Жодних документів при укладенні оспорюваного договору з сільською радою не погоджувалося, так як вона не має право розпорядження зазначеною земельною ділянкою. При фотографуванні земельної ділянки та передачі межових знаків були присутні представники сільської ради, а при передачі у 2014 році не було представників сільської ради. Суд не бере до уваги докази подані представником третьої особи - Гуляницької сільської ради, а саме відомості щодо укладених договорів оренди земельних ділянок на території Гуляницької сільської ради, оскільки з вказані документи стосуються періоду 2004-2006 років, в той час, коли позивач стверджує по укладення з ним договору 2001 року. Крім того, надані документи складені в довільній формі, у них не зазначено ким вони були складені, на них відсутні підписи осіб та відтиски печаток установ, які б могли засвідчити зазначену у них інформацію. Свідок [PERSON] дала суду свідчення, що в користуванні позивача перебувало дві земельні ділянки, які розміщувалися поряд. Земельну ділянку розміром 10 га позивач обробляв з 2002 року по момент передачі її іншим особам. Вказану земельну ділянку передали іншим особам, оскільки вона не була оформлена за позивачем. Свідок [PERSON] дав суду свідчення, що у 2001 році позивачем укладено договір щодо земельної ділянки 10 га, яка знаходилась поряд з його земельною ділянкою в розмірі 20 га. Вказану земельну ділянку позивач обробляв до 2013-2014 років та сплачував оренду плату. Пізніше цю земельну ділянку передали іншим особам, оскільки у позивача не були оформлено якихось документів. Щодо укладення оспорюваного договору судом встановлено, що наказом відповідача 2 за № МК №4822380800:02:000/00000037 від 25.12.2013р. відповідачу 1 надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 14 га сільськогосподарських земель (ріллі) для ведення фермерського господарства із земель державної власності, ненаданих у користування, в межах території Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області, а також надано дозвіл на розроблення технічної документації з нормативної грошової оцінки вказаної земельної ділянки. У 2013 році на підставі договору № 27/11-13/1 Товариством з обмеженою відповідальністю "РегіонЗемПроект" розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідачу 1. З матеріалів проекту землеустрою вбачається, що земельна ділянка площею 14 га на час розроблення проекту перебувала в землях запасу Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (довідка Дерземагенства № 2952/01-06). 08.01.2014р. та 01.04.2014р. між відповідачем 1 та інженером-землевпорядником ТОВ "РегіонЗемЕксперт" складено та підписано акт прийомки-передачі межових знаків земельної ділянки площею 14,0 га, у тому числі 14,0 га ріллі, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в межах території Гуляницької сільської ради Врадіївського району, на зберігання. 08.01.2014р. відповідачем 2 погоджено відповідачу 1 розроблений проект землеустрою земельної ділянки 14 га (погодження № 3/08-41). Наказом відповідача 2 за № МК №4822380800:02:000/00000348 від 17.01.2014р. затверджено проект землеустрою щодо відведення відповідачу 1 земельної ділянки та вирішено надати вказану земельну ділянку останній в оренду терміном на 7 років. 21.10.2014р. між відповідачами, на підставі наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області МК №4822380800:02:000/00000348 від 17.01.2014р. укладено договір оренди земельної ділянки площею 14,0 га, у тому числі 14.0 га ріллі, кадастровий номер [NUMBER], яка розташована в межах території Гуляницької сільської ради Врадіївського району. Строк дії договору 10 років (п. 7 договору). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 28519134 від 23.10.2014р. вищевказаний договір оренди землі був зареєстрований 23.10.2014р., номер запису про інше речове право: 7441374. 28.10.2014р. сторонами договору було складено та підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди. З квитанцій № NOJIM33963 та № NOJIM339901 від 07.07.2015р. вбачається, що відповідач 1 сплатила Гуляницькій сільській раді орендну плату в сумі 706 грн. 80 коп. та 4240 грн. 80 коп., відповідно. Зазначене також підтверджується інформацією № 696/10/14-17-101 від 07.06.2016р. наданою Первомайською об'єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС Миколаївської області на виконання вимог ухвали суду. Крім того, судом встановлено, що згідно постанов № 00011 від 14.04.2014р. та № 000016 від 26.06.2014р. позивач Державною інспекцією сільського господарства в Миколаївській області притягувався до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст.ст. 124-126 ЗК України, п. б ст. 211 ЗК України - використання земель запасу Гуляницької сільської ради в розмірі 9,7 га ріллі без документів підтверджуючих право володіння чи користування земельною ділянкою, а також не виконання припису № 000013 від 01.04.2014р. щодо усунення порушень законодавства та звільнення земельної ділянки. 18.09.2015р. Врадіївським районним судом Миколаївської області у справі № 2/1408/14/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], фермерського господарства "Оазис" про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, усунення перешкод у здійснення права користування земельною ділянкою шляхом утримання від вчинення будь-яких дій щодо самостійного господарювання та користування нею, прийнято рішення, яке набрало законної сили 29.09.2015р., а 04.04.2016р. видано виконавчий лист. Вказаним судовим рішення позовні вимоги відповідача 1 до позивача задоволено та зобов'язано останнього та Фермерське господарства "Оазис" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 14,0 га розташованої на території Гуляницької сільської ради Врадіївського району Миколаївської області (кадастровий номер [NUMBER]), яка належить на праві користування відповідачу 1, на підставі договору оренди землі, укладеним 21.10.2014р. з орендодавцем - головним управлінням Держземагнетства у Миколаївській області та усунути перешкоди у здійсненні права користування відповідачем 1 вказаною земельною ділянкою шляхом утримання від вчинення будь-яких дій щодо самостійно господарювання та користування нею. При цьому, у зазначеному судовому рішенні судом встановлено, що: - 21.10.2014р. орендодавець - головне управління Держземагнетства у Миколаївській області в особі заступника начальника Василюк К.В. на підставі наказу МК №4822380800:02:000/00000348 від 17.01.2014р. надав, а орендар [PERSON] прийняла в строкове платне користування земельну ділянку із земель сільськогосподарського призначення державної власності площею 14 га ріллі, на території Гуляницької сільської ради (далі - спірна земельна ділянка), про що укладеного договір оренди землі зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 23.10.2014р. (договір оренди землі від 21.10.2014р. з додатками кадастровим планом, актом прийомки-передачі знаків на зберігання, розрахунком орендної плати, витяг №28519134 від 23.10.2014р.); - відповідач [PERSON] за усною домовленості передав спірну земельну ділянку ФГ "Оазис", яке у серпні 2014р. засіяло її озимою пшеницею під врожай 2015 року та сплатило за її фактичне використання на рахунок сільської ради за 2014р. кошти в сумі 4800 грн. (довідка Гуляницької сільської ради № 43 від 19.02.2015р.); - відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 01.12.2014р. складеного комісією за участі заступника голови Врадіївської райдержадміністрації, начальника відділу Держземагентства, представників управління агропромислового комплексу, спірна земельна ділянка засіяна озимою пшеницею під врожай 2015р., стадія росту - сходи (акт обстеження від 01.12.2014р. з додатком); - у листопаді 2014р. відповідач не допустив позивача до спірної земельної ділянки посилаючись на законність користування спірною земельною ділянкою, на підставі договору з Гуляницькою сільською радою про право тимчасового користування землею укладеного 03.04.2001р. (показання представника позивача як свідка); - 14.04.2014р. на [PERSON] накладено адміністративне стягнення за ст. 53-1 КУпАП - самовільне зайняття земельної ділянки площею 9,7 га що є частиною спірної земельної ділянки площею 14 га. та 26.06.2014р. за ст. 188-5 КУпАП за невиконання припису щодо звільнення спірної земельної ділянки (постанова про накладення адмінстягнення № 00011 від 14.04.2014р., постанова № 000016 від 26.06.2014р., акт обстеження земельної ділянки № 2 від 01.04.2014р.); - станом на день розгляду справи в суді позивач не може здійснювати своє право користування спірною земельною ділянкою, в зв'язку з чиненням відповідачем та співвідповідачем перешкод у його здійсненні (показання в якості свідка представника позивача [PERSON].). На підставі вищевикладеного Врадіївським судом Миколаївської області у рішенні від 18.09.2015р. у справі № 2/1408/14/15-ц встановлено факт самовільного користування спірною земельною ділянкою відповідачем та співвідповідачем, без правовстановлюючих документів на неї та без державної реєстрації цього права, відповідно до ст. 125 ЗК України, та вчинення відповідачем - позивачеві інших перешкод в здійсненні права користування (недопущення до земельної ділянки у листопаді 2014р.). 04.06.2015р. Миколаївським окружним адміністративним судом у справі № 814/623/15 за позовом [PERSON] до Головного управління Держземагенства України у Миколаївській області, треті особи: [PERSON], Гуляницька сільська рада Врадіївського району Миколаївської області, про визнання протиправними дій, визнання незаконним та скасування наказу №4822380800:02:000/00000348, прийнято постанову про відмову в задоволенні позову. Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015р. постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.06.2015р. залишена без змін, а відтак набрала законної сили. Так, у зазначених рішеннях суди встановили, що у відповідності до приписів ст. 25, 50 Закону України "Про землеустрій", ст. 186-1 Земельного кодексу України та п.п. 1, 3, 7 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого указом Президента України від 08.04.2011р. № 445/2011 у Головного управління Держземагенства України у Миколаївській області не було підстав для відмови у погоджені проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 14 га, кадастровий номер [NUMBER]. При цьому, в ухвалі Одеського апеляційного адміністративного суду зазначено, що в супереч приписам ст.ст. 152, 155 Земельного кодексу України, ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді справ", позивачем не доведено наявність правових підстав вважати його законним користувачем або власником земельної ділянки. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права та визнання правочину недійсним. Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Стаття 6 ЦК України передбачає, сторони вільну в укладенні договорів, які відповідають загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" (далі Постанова) судам роз'яснено, що відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Згідно ст. 792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. У відповідності до ч. 5 ст. 6 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 18 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній станом на день реєстрації у Реєстраційній службі Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області договору оренди землі від 21.10.2014р.) правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Таким чином, оскільки договір оренди землі, укладений 21.10.2014р. між [PERSON] та Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області, зареєстрований у Реєстраційній службі Врадіївського районного управління юстиції Миколаївської області, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень вчинено запис № 7441374 від 23.10.2014р., а отже вказаний договір є оспорюваним та може бути визнаний судом недійсним. Так, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Частиною 1 ст. 93 ЗК України визначено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ст. 13 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 14 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У відповідності до ч.ч. 1 та 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про оренду землі", визначено, що строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі", укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Як встановлено судом оспорюваний договір укладений між відповідачами 21.10.2014р. та зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 23.10.2014р., номер запису про інше речове право: 7441374. Підставою укладення договору є наказ Головного управління Держземагенства у Миколаївській області МК №4822380800:02:000/00000348 від 17.01.2014р. Отже, з комплексного аналізу зазначених норм вбачається, що договір оренди землі укладається на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади, при цьому умови договору погоджуються сторонами під час його укладення, а не під час проходження процедур, які цьому передують, щодо розроблення проекту землеустрою земельної ділянки та отримання відповідного погодження, а відтак доводи позивача та його представників, проте що наказом відповідача 2 було погоджено укладення договору на 7 років, проте договір був укладений на 10 років, не свідчить про його невідповідність вимогам законодавства, так як наслідок про його недійсність. Щодо тверджень про порушення вимог законодавства при розроблені проекту землеустрою в частині погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами слід зазначити, що законність наказу Головного управління Держземагенства у Миколаївській області МК №4822380800:02:000/00000348 від 17.01.2014р., яким затверджено проект землеустрою та вирішено передати відповідачу 1 в оренду земельну ділянку площею 14 га, підтверджено постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 04.06.2015р. та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11.11.2015р. Крім того, зазначеними судовими рішеннями встановлено, що у Головного управління Держземагенства у Миколаївській області були відсутні підстави для відмови у погодженні відповідачу 1 проекту землеустрою земельної ділянки, що, в сою чергу свідчить, про дотримання відповідачами вимог чинного законодавства під час розроблення проекту землеустрою земельної ділянки та укладення оспорюваного договору. Водночас, обставини які встановлені у вказаних судових рішеннях, в силу приписів ч. 3 ст. 61 ЦПК України, яка є імперативною нормою, мають преюдиційне значення для даної справи та не підлягають доказуванню під час цього судового розгляду. Щодо посилань позивача на те, що оскільки між ним та Гуляницькою сільською радою Врадіївського району Миколаївської області 03.04.2001р. був укладений договір на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) розміром 10,00 га, яка в свою чергу, в ходить в земельну ділянку щодо якої укладено оспорюваний договір, а відтак у нього існує право тимчасового користувача зазначеної земельної ділянки, яке порушено укладенням оспорюваного договору суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтями 92, 93, 95, 96 ЗК України визначення поняття постійного користування та тимчасового користування (оренда) земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, а також права і обов'язки землекористувача, в тому числі і право на захист права користування земельною ділянкою. Згідно ст. 12 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладення договору від 03.04.2001р.) (далі Закон), договір оренди землі - це угода сторін про взаємні зобов'язання, відповідно до яких орендодавець за плату передає орендареві у володіння і користування земельну ділянку для господарського використання на обумовлений договором строк. У відповідності до ст. 13 Закону, договір оренди земельної ділянки укладається у письмовій формі. Невід'ємною частиною договору оренди є план (схема) земельної ділянки. Договір оренди земельної ділянки посвідчується нотаріально за її місцезнаходженням. З плану (схеми) доданої до договору вбачається про погодження на земельну частку (пай) за рахунок ріллі із земель запасу Гуляницької сільської ради, а не земельну ділянку, яка передається в тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди. Вказаний план (схема) не містить жодних даних щодо розміру земельної частки (паю) чи її місця розташування, при тому, що позивачем підтверджено, що він використовував земельну ділянку площею 9,7 га, а не 10 га як зазначено у договорі від 03.04.2001р. Земельний кодекс України, в редакції яка діяла на час укладення договору від 03.04.2001р., містив поняття земельної частки, яким оперували при вирішенні питань щодо права колективної власності на землю при виході члена колективного сільськогосподарського підприємства з нього. Вказане не дає можливості співставити зазначений план (схему) з договором укладеним між позивачем та Гуляницькою сільською радою 03.04.2001р. Щодо тверджень представників відповідача по відсутність нотаріального посвідчення договору укладеного між позивачем та Гуляницькою сільською радою суд зазначає, що дійсно на договорі відсутні жодні відмітки, а матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів на підтвердження його нотаріального посвідчення, як того вимагало чинне, на час його укладення, законодавство, що не заперечується, позивачем та його представниками, які пояснили, що вказаний договір не посвідчувався нотаріально. Відповідно до ч. 1 ст. 47 ЦК Української РСР, який діяв на час укладення договору між позивачем та Гуляницькою сільською радою, нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу, яка визначає, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону. З комплексного аналізу ЦК Української РСР та Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" № 3 від 28.04.1978р. (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992р., № 15 від 25.05.1998р.) слідує, що недотримання нотаріальної форми договору може бути підставою для визнання його недійсним в судовому порядку, а в матеріалах справи відповідне рішення суду відсутнє. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону, договір оренди земельної ділянки набирає чинності після досягнення домовленості з усіх істотних умов, підписання його сторонами і державної реєстрації. Статтею 18 Закону визначено, що укладений договір оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації. Факт державної реєстрації засвідчується печаткою реєструючого органу з підписом уповноваженої на це особи та зазначенням дати реєстрації на всіх примірниках договору. Один зареєстрований примірник договору зберігається в органі, який здійснив його реєстрацію. Порядок та органи, що здійснюють державну реєстрацію, визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998р. № 2073 (далі Порядок), державна реєстрація договорів оренди проводиться виконавчим комітетом сільської, селищної та міської ради, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за місцем розташування земельної ділянки. Крім того, п. 7 Порядку визначає, що договір оренди відповідно до законодавства повинен бути нотаріально посвідченим. Згідно п.п. 12 та 13 Порядку, факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи. Печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди). Після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів за формою згідно з додатком. Книга записів державної реєстрації договорів оренди землі ведеться окремо в розрізі кожної сільської, селищної, міської ради, а також у розрізі Київської, Севастопольської міської державної адміністрації. Книга прошнуровується, засвідчується підписами сільського, селищного, міського голови та начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів і скріплюється печатками. На договорі укладеному між позивачем та Гуляницькою сільською радою міститься відмітка про його державну реєстрацію, 03.04.2011р. за № 11, проте в порушення приписів ст. 18 Закону та п.п. 12, 13 Порядку відмітка про реєстрацію вказаного договору не засвідчена відтиском печатки органу реєстрації та не засвідчена підписом уповноваженої на це особи, а на договорі є тільки відтиск печатки, який засвідчує підпис голови сільради, як уповноваженої особи орендодавця на підписання договору в графі підписи сторін договору, а позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів чи будь-яких відомостей на підтвердження того, що державна реєстрація зазначеного договору дійсно відбулась (зокрема Книгу записів державної реєстрації договорів оренди землі). Отже, враховуючи приписи чинного, на час укладення між позивачем та Гуляницькою сільською радою договору від 03.04.2001р. та докази наявні в матеріалах справи, останніми було порушено процедуру укладення вказаного договору, а сам договір в силу приписів ст. 16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, яка діяла на час укладення договору) не набрав чинності, а відтак не породив жодних прав позивача щодо земельної ділянки площею 10 га. Зазначене вище також підтверджується Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 18.09.2015р. у справі 2/1408/14/15-ц, постановами Державної інспекції сільського господарства в Миколаївській області № 00011 від 14.04.2014р. та № 000016 від 26.06.2014р., в яких встановлено факт використання позивачем, іще до укладення між відповідачами оспорюваного договору, земельної ділянки з порушенням вимог ст.ст. 124-126 ЗК України, п. б ст. 211 ЗК України, а саме без правовстановлюючих документів. Крім того, відповідно до присів ч. 7 ст. 19 ЗК України (в редакції, яка діяла на час укладення договору від 03.04.2001р.), надання земельних ділянок здійснюється за проектами відведення цих ділянок. Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону, у разі надання земельної ділянки в оренду в порядку відведення договір оренди підписується після перенесення її меж у натуру (на місцевість). Відповідно до рішення Гуляницької сільської ради № 108 від 23.03.2001р., на яке посилається позивач, як законність укладення договору, надано дозвіл на погодження на відведення земельної ділянки розміром 10 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що є передумовою для укладення відповідного договору, а не дозвіл на укладення договору оренди. Рішення Врадіївської районної ради № 13 від 29.08.2001р., яке було прийнято після підписання зазначеного договору також не дає дозволу на укладення договору оренди, а лише дозволяє складення проектів відведення земельної ділянки. Також слід зазначити, що п. 3 розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву", який набрав законної сили 14.10.2008р., визначено, що прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення відповідних органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про погодження місця розташування об'єкта або про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом, а розроблені відповідно до цих рішень проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розглядаються в установленому законом порядку. Передача в оренду таких земельних ділянок із земель державної та комунальної власності здійснюється без проведення земельних торгів (аукціонів). Таким чином, рішення Врадіївської районної ради № 13 від 29.08.2001р., яке до цього часу не виконано позивачем, в силу приписів вищевказаного Закону, 14.10.2010р. втратило чинність. Сплата позивачем орендної плати за земельну ділянку, яка не була відведена в порядку визначеному законодавством, та фактичне користування нею без відповідної правової підстави, самі по собі не свідчать про законність такого користування. Отже, судом встановлено, що оспорюваний договір не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та не порушує жодних прав позивача. Судом також не встановлено наявність підстав для визнання оспорюваного договору недійсним з підстав прописаних у ч.ч. 3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, а саме: волевиявлення учасника правочину не є вільним і не відповідає його внутрішній волі; правочин не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Таким чином, з урахуванням усього вищевикладеного та враховуючи приписи ст.ст. 15, 16 ЦК України, позивачем не доведено законність використання ним земельної ділянки 10 га, в зв'язку з чим, судом не встановлено жодного порушення прав позивача, а тому позов є безпідставний та необґрунтований. Крім того, щодо вимоги про скасування державної реєстрації оспорюваного договору слід зазначити, що відповідно до приписів ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, рішення про скасування державної реєстрації приймається державним реєстратором на підставі рішення суду, яким, в свою чергу скасовано рішення про таку реєстрацію або документів на підставі яких проведена реєстрація. В разі нездійснення державним реєстратором вказаних дій його дії можуть бути оскарженні до суду в порядку визначеному чинним законодавством. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на вищевикладене в сукупності вбачається, що вимоги позивача про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації даного договору та визнання за ним права користування земельною ділянкою є безпідставними та необґрунтованими, а відтак такими, що не підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору залишаються за ним.

Outcome: dismissed