Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON], ЖБК «Молодіжний-2»; Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське Бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Позов обґрунтовували тим, що після смерті їх батька [PERSON], який помер [INFO] року та матері - [PERSON], яка померла [INFO] року відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS]. Але, коли вони у встановленому законом порядку звернулись до державного нотаріусу Десятої державної нотаріальної контори [PERSON], то отримали постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.04.2016 року та 06.06.2016 року. З вказаних постанов вбачається, що видача свідоцтва про право на спадщину - частку вказаної квартири не можливе, у зв»язку з відсутністю відомостей про те, що згідно правовстановлюючого документу майно належить спадкодавцю. Оскільки, з інформаційної довідки Київського міського БТІ, наданої на запит 10-ї Київської держнотконтори від 11.04.2016 року вбачається, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві власності за [PERSON] на підставі довідки, виданої ЖБК «Молодіжний-2» від 20.05.1992 року №285, а відповідно у довідці зазначено, що громадянин [PERSON] повністю вніс пайові внески за квартиру у 1984 році, хоча такого бути не могло, так як відповідно до листаЖБК «Молодіжний-2» від 15.03.2016 року за №51 виплата пайових внесків відбувалась з 1972 року, в той час коли [PERSON] був ще неповнолітнім та не мав можливості сплачувати пайові внески та вчиняти правочини. Крім того, у довідці вказано, що дана особа є членом ЖБК «Молодіжний-2» з 1971 року, в той час коли він ще був неповнолітнім. На підставі цього просили суд визнати угоду щодо набуття [PERSON] права приватної власності на квартиру [ADDRESS], оформлену довідкою №285 від20.05.1992 року, видану ЖБК «Молодіжний-2» та реєстраційним посвідченням від 17.12.1992 року, виданим КП «Київське міське БТІ», а також визнати недійсним реєстраційне посвідчення від 17.12.1992 року на квартиру [ADDRESS], видане Київським міським БТІ [PERSON] та відповідно визнати право власності в порядку спадкування за кожним по ? частині вказаної квартири після смерті їхнього батька [PERSON]. У свою чергу [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON]; [PERSON], 3-тя особа: ЖБК «Молодіжний-2» про визнання права власності в порядку спадкування. Позов [PERSON] обґрунтовував тим, що оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON] у первісному позові оспорюють його право на частину двокімнатної квартири [ADDRESS], яка йому повинна належати в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] та зазначають, що квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS] є їхньою спадщиною після смерті батьків, то він змушений звернутись із зустрічним позовом до суду, оскільки квартиру [ADDRESS] набув у власність у встановленому законом порядку, а частина квартири [ADDRESS] повинна належати йому як спадщина після смерті матері, та оскільки він у встановленому законом порядку звернувся у шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON], а нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії -видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку квартири[ADDRESS], з підстав відсутності документів, що підтверджують право власності [PERSON] на ? частку квартири [ADDRESS], то він змушений звернутись із відповідним позовом до суду. У судовому засіданні позивачі [PERSON] та [PERSON] та їх представник первинний позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі, зустрічний позов не визнали та просили його відхилити, посилаючись на те, що обидві спірні квартири є спадщиною позивачів після їхніх батьків, а їхній дядько [PERSON] набув у власність квартиру[ADDRESS] незаконно, ніколи не був членом ЖБК «Молодіжний-2», а також не має права на частину квартиру [ADDRESS], а витяг з протоколу щодо обрання відповідача в члени кооперативу ЖБК «Молодіжний -2» на який посилається [PERSON] є не належним доказом, так -як так загальних зборів з даного проводу не проводилися та протокол відсутній в ЖБК зв»язку з втратою документів. Представник відповідача та позивача по зустрічному позову [PERSON] - [PERSON] вимоги первісного позову не визнала у повному обсязі, посилаючись на те, що її довіритель [PERSON] набув право власності на майно - квартиру [ADDRESS] у встановленому законом порядку ще у 1992 році, оскільки пай його батьком [PERSON] виплачено за цю квартиру одноособово та передано йому як сину у 1992 році, що підтверджується випискою з протоколу №5 зборів уповноважених членів ЖБК «Молодіжний-2» від 12.02.1992 року, а також на цих зборах [PERSON] виключено із членів ЖБК та його сина прийнято до членів ЖБК «Молодіжний-2», переведено на нього особовий рахунок і паєнакопичення, після чого він набув всі законні права на дану квартиру і оформив її у встановленому на той час порядку. Крім того зазначала, що [PERSON] на той час вже був повнолітнім. Представник відповідача також підтримала зустрічний позов, та зазначила, що ? частина квартири [ADDRESS] належала по закону матері її довірителя [PERSON], так як паєнакопичення виплачено повністю за неї у шлюбі з батьком позивача по зустрічному позову , а тому, оскільки є постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом її довірителю у зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно, то відповідно він просить суд за ним визнати право власності на належну йому частку у спадковому майні після смерті матері [PERSON] Представник відповідача по первісному позову та 3-тя особа по зустрічному позову ЖБК «Молодіжний-2» просили справу розглядати без участі їх представника у судовому засіданні та рішення прийняти згідно закону. Представник відповідача по первісному позову КП «Київське міське БТІ» у судове засідання не з»явився, листом просили справу розглянути за відсутності їх представника. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, свідків встановив наступні факти та відповідні правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є рідними братами, їхніми батьками є : [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження позивачів. [INFO] року помер батько позивачів [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], [INFO] року померла мати -[PERSON], свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Померлі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 23.02.1974 року Відділом РАЦС Дарницького та Дніпровського районів. Померла [PERSON] є рідною сестрою позивача за зустрічним позовом [PERSON]. Батько відповідача та померлої [PERSON] - [PERSON] та їхня мати - [PERSON] одружились 11.02.1949 року, про що свідчить копія свідоцтва про одруження. [INFO] року народилась [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. [INFO] року народився [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до копії довідки від 30.06.1971 року, виданої [PERSON], про те, що рішенням Виконкому № 1484 від 28.06.1971 року він затверджений членом ЖБК «Молодіжний-2» на 3-х кімнатну квартиру і йому дозволяється внести кошти на розрахунковий рахунок кооперативу суму 3 200.00 рублів. 05.07.1971 року [PERSON] вніс кошти у розмірі - 3 200,00 рублів для зарахування на рахунок ЖБК «Молодіжний-2», про що свідчить копія квитанції № 400. 07.07.1971 року [PERSON] сплатив вступний внесок до ЖБК «Молодіжний-2», що підтверджується копією квитанції № 312. 05.01.1972 року [PERSON] отримав ордер на право зайняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS] зі своєю сім'єю, що підтверджується копією ордеру. У 1983 році, [PERSON] передав пай чоловіку доньки - [PERSON] на квартиру [ADDRESS] з метою надання сім»ї доньки окремої квартири та отримання нової, про що свідчить копія витягу з рішення № 1882 Київської міської ради народних депутатів від 21.11.1983 року. У 1985 році, [PERSON] зі своєю сім'єю вселився до квартири [ADDRESS] по обмінному ордеру № 724 від 12.11.1985 року, про що свідчить копія ордеру. [PERSON] (мати позивачів), її чоловік - [PERSON] та діти (позивачі), переселились з квартири № 16 до квартири [ADDRESS] та у 1986 році були зареєстровані у [ADDRESS], про що свідчить копія по квартирної карточки, виданої ЖБК «Молодіжний-2». Відповідно до копії виписки з протоколу № 5 зборів уповноважених членів ЖБК «Молодіжний-2» від 12.02.1992 року, [PERSON] було виключено з членів ЖБК «Молодіжний-2» та прийнято до членів ЖБК «Молодіжний-2» [PERSON] і переведено на нього особовий рахунок і паєнакопичення в сумі - 5 929 рублів на 3-х кімнатну квартиру № 16. На підставі цього 20.05.1992 року головою правління ЖБК «Молодіжний-2» було видано довідку № 285, на відповідно до якої [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Відповідно до вказаної довідки у 1992 році Київське міське бюро технічної інвентаризації законно зареєструвало право власності за [PERSON] та 10.12.1992 року видано інвентаризаційну справу. [INFO] року [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть. Згідно довідки Державного реєстру речових прав від 16.06.2016 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно відповіді голови правління ЖБК «Молодіжний-2» від 05.07.2016 року, пайові внески за квартиру [ADDRESS] вносив [PERSON], починаючи з 1972 року по 1984 рік включно. Згідно з копією книги обліку сплати пайових внесків, вбачається, що [PERSON] сплачував пайові внески за вищевказану квартиру, починаючи з 1971 року по 1984 рік, у якому 100% сплатив внески, отже первинні документи доводять що пай повністю виплачений [PERSON]. Відповідно до копії відповіді голови правління ЖБК «Молодіжний-2» від 12.07.2016 року, пайові внески по квартирі [ADDRESS] сплачувались [PERSON] у період з 1972 року по 1984 рік, та у 1984 році повністю виплачено пай в сумі - 4 593. Тобто власником паю на вказану квартиру та відповідно власником квартири, був батько позивача по зустрічному позову - [PERSON], а не [PERSON] чи [PERSON] Після смерті [PERSON] у 1998 році, відкрилась спадщина, яка складалась з ? частки паю на квартиру [ADDRESS]. Власником іншої ? частки паю власником була [PERSON], як дружина, так як пай виплачений був під час шлюбу (ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв на той час). Заповіту [PERSON] за життя не склав, а тому відповідно спадкоємцями були дружина - [PERSON], син - [PERSON] та донька - [PERSON] Відповідно до ст. 529 ЦК України від 18.07.1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина, і батьки померлого. Отже, ? частка паю на квартиру [ADDRESS] ділилась між трьома спадкоємцями в рівних частинах . [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька згідно ст. 549 ЦК України в редакції від 18.07.1963 року, а [PERSON] та його мати [PERSON] на претендували на спадщину після смерті [PERSON], а тому відповідно власником ? частки квартири № 19, після смерті [PERSON] стала [PERSON] (мати відповідачів) -фактичне прийняття. Власником іншої ? частки кватири (паю) [ADDRESS] фактично залишалась [PERSON] до свої смерті [INFO] року, так як за життя з чоловіком ними був спільно у шлюбі виплачений пай 100%, а тому відповідно після її смерті відкрилась спадщина на ? частку квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Тобто, спадкоємцями після смерті [PERSON] є її син - [PERSON] та її внуки - [PERSON] та [PERSON]. Мати позивачів - [PERSON] повинна б була успадкувати ? частину від ? частини квартири, що належала її матері [PERSON] якби була жива на час відкриття спадщини, таку ж частку повинен успадкувати син померлої [PERSON] - [PERSON], що від цілої квартири становить по1/4 частці кожному. Так як, мати відповідачів на час відкриття спадщини після [PERSON] вже померла, то спадкоємці її частки квартири [ADDRESS] є її діти -позивачі у справі. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму ВСУ N 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 14.07.2016 року, у передбачений законом строк, [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса КМНО Одарченко Н.І. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті своєї матері [PERSON], що підтверджується копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 14.07.2016 року, однак постановою від 23.08.2016 року йому відмовлено нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про права на спадщину за законом після смерті матері на ? частину квартири [ADDRESS] з мотивів відсутності правовстановлюючого документу на квартиру, що підтверджує право власності за померлою. Враховуючи матеріали справи та документи, які збереглись у відповідача після смерті батька - [PERSON], квартира [ADDRESS] є власністю [PERSON] з 1992 року. Передача [PERSON], який повністю виплатив пай, паєнакопичення своєму сину на квартиру [ADDRESS], була здійснена згідно чинного на той момент законодавства, та право власності відповідачем було зареєстровано в передбаченому на той час порядку. Угода щодо набуття права власності [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], яка як зазначили позивачі оформлена довідкою БТІ від 20.05.1992 року не є правочином в розумінні ЗУ «Про власність» та ЦК що діяв на той час, а довідка БТІ є фактично первинним способом набуття права власності [PERSON] на вищевказану квартиру. Після чого було у встановленому законом порядку видано свідоцтво про право власності на житло. Суд критично ставиться до доводів позивачів по первісному позову щодо того, що дані вказані у довідці виданій ЖБК «Молодіжний-2» від 20.05.1992 року щодо сплати [PERSON] у повному обсязі пайових внесків за квартиру [ADDRESS] у 1984 році та членства [PERSON] у даному ЖБК з 1971 року, яка була надана в БТІ для оформлення права власності є такими, що спростовують набуття позивачем по зустрічному позову права власності та з матеріалів справи вбачається, що ЖБК «Молодіжний-2» надав її посилаючись на первинну документацію кооперативу, де згідно журналу сплати пайових внесків у 1984 році пай повність за квартиру виплачений та згідно відомостей [PERSON] був прийнятий до членів ЖБК «Молодіжний-2» у 1971 році, очевидним є те, що дана інформація відобразилася у довідці, але це не спростовує факту передачі паєнакопичення в сумі 5 929 рублів на 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS] [PERSON] своєму сину [PERSON] та вступу до членів кооперативу [PERSON] у 1992 році та відповідно законності набуття права власності [PERSON] на вказану квартиру. Твердження позивачів про те, що [PERSON] не міг бути членом ЖБК «Молодіжний-2» та сплачувати пайові внески, та як результат оформити право власності на квартиру [ADDRESS] в ході судового розгляду не знайло свого документального підтвердження. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] у 1992 році був повнолітнім та мав право на вступ до членів ЖБК. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який був чинний на момент набуття права власності відповідачем на квартиру,член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. П. 31 Постанови Пленуму Ради міністрів Української РСР «Про затвердження Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу» від 30.04.1985 року № 186, Член житлово-будівельного кооперативу має право за згодою загальних зборів членів кооперативу передати свій пай будь-кому з постійно проживаючих з ним членів сім'ї, які досягли вісімнадцятирічного віку або одружилися чи влаштувалися на роботу в передбачених законом випадках до досягнення зазначеного віку. У п. 5-1 Постанови Пленуму ВСУ від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», Судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа, якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу. Відповідно до Постанови №9 Пленуму ВСУ від 18.09.1987 року судам слід мати на увазі, що згідно із ст.15 Закону України "Про власність" ( 697-12 ) член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею насвій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Виходячи з цього, особа,якій відчужена членом ЖБК квартира, має переважне право на вступ до цього кооперативу.а) пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відступіть обставин, що обґрунтовують вимоги чи заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях. Суд також критично ставиться до показів свідків допитаних у судовому засіданні, оскільки їхні твердження щодо того, що [PERSON] ніколи не приймали до членів ЖБК «Молодіжний-2», спростовуються матеріалами справи, а також оригіналом виписки з мокрою печаткою, який був оглянутий судом та учасниками процесу у судовому засіданні та згідно протоколу № 5 зборів уповноважених членів ЖБК «Молодіжний-2» від 12.02.1992 року, згідно якого [PERSON] було виключено з членів ЖБК «Молодіжний-2» та прийнято до членів ЖБК «Молодіжний-2» [PERSON] і переведено на нього особовий рахунок і паєнакопичення в сумі - 5 929 рублів на 3-х кімнатну квартиру № 16. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмова у прийнятті. Стаття 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованими. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦПК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що первісний позов є необґрунтованим та не може підлягати задоволенню, а відповідно доводи зустрічного позову підтвердженні належними та допустимими у справі доказами, а тому він підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів витрат, пов»язаних наданням правової допомоги, статтею 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Положення вказаної статті, виходячи з науково - практичного коментаря Цивільно - процесуального кодексу України за загальною редакцією кандидата юридичних наук С.С. Бичкової, (Київ, вид. Атіка, 2008 рік), слід застосовувати в наступному розумінні. Після закінчення розгляду справи стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. Розмір плати за правову допомогу встановлюється договором, між стороною та адвокатом або іншим фахівцем в галузі права. У ч. 2 коментованої ст. 84 ЦПК України передбачено наявність граничних розмірів компенсації витрат на правову допомогу, які повинні встановлюватись законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 р. визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Статтею 2 даного Закону визначено, що у разі якщо сторона у цивільній чи адміністративній справі звільнена від оплати витрат на правову допомогу, компенсація таких витрат виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, у розмірі, що не перевищує 2,5 відсотка прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи те, що представником позивача за зустрічним позовом не було надано погодинний звіт про виконану роботу адвоката, акт виконаних робіт, та зважаючи на те, що в судовому засіданні було встановлено, що представник позивача діяв на підставі доручення то, суд не вбачає підстав для задоволення такої позовної вимоги На підставі викладеного

Outcome: approved