Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 17.02.2014 року нею було укладено договір про надання позики №008-28133-170214 з АТ «Дельта Банк». Відповідно до умов договору позивач отримала кошти у сумі 5000 грн, які вчасно платила, але за останні два місяці оплата не була здійснена в зв`язку із визнанням АТ «Дельта Банк» банкрутом. У квітні 2021 року їй стало відомо, що 19.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Гуревічовим О.М., вчинено виконавчий напис № 9606 про стягнення з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами»(яка є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Дельта Банк) заборгованості за період з жовтня 2014 року по 08.02.2021 року в сумі 43787,58 грн. Постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гончаренко В.О. було відкрито виконавче провадження №64390680 з виконання виконавчого напису №9606. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус допустив порушення процедури вчинення виконавчого напису, зокрема, не повідомив позивача, як боржника про вимогу кредитора. Позивач зазначає, що у виконавчому написі вказана адреса за якою вона ніколи не проживала і не була зареєстрована, також її ніхто не повідомляв, що АТ «Дельта Банк» передав право вимоги ТОВ «Фінансова компанія Управління активами», розмір заборгованості за кредитним договром не обгрунтований. Позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем, який зареєстрований в реєстрі за №9606, вчинений 19.01.2020 року про стягнення з боржника [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» заборгованості в розмірі 43757,58 грн. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.09.2021року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного провадження (а.с. 37-38). Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву де вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести розгляд справи без її участі. Відповідач ТОВ Фінансова компанія «Управління активами», направив на адресу суду клопотання про врегулювання спору за участю судді, а також відповідно до вимог ст.206 ЦПК України надав заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та стягнення судового збору за подання позовної заяви в розмірі 454,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 227,00 грн., решту судового збору в розмірі 454,00 грн. в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України, просив повернути позивачу з державного бюджету (а.с.45-46). Третя особа Державний виконавець Білоцерківського міського відділ державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в судове засідання не з`явився, на адресу суду направив копію оскаржуваного виконавчого напису. Третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 19.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований у реєстрі за №9606 про стягнення із [PERSON] , за кредитним договором №008-28133-170214 від 17.02.2014, укладеним із Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк", яке на підставі договору відступлення прав вимоги №194/К відступило право вимоги за даним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів", і яке, в свою чергу, на підставі договору відступлення прав вимоги №20/01/20-1/1 відступило право вимоги за даним кредитним договором Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія управління активами", заборгованості за період з 08 лютого 2018 року по 24 січня 2020 року в розмірі 43787,58 грн, у тому числі 38277,36 грн. заборгованості за тілом кредиту, 16578,28 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками. (а.с. 88). 08.02.2021 року постановою державного виконавця Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Гончаренко В.О. було відкрито виконавче провадження №64390680 з виконання виконавчого припису №9606, вчиненого 19.01.2020 року, року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Управління активами» заборгованості в розмірі 43787,58 грн.(а.с.15). При вирішенні даного спору суд виходить з наступного. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За своєю суттю виконавчий напис є розпорядженням нотаріуса про примусове стягнення з боржника на користь кредитора грошових сум або передачі чи повернення майна кредитору, здійснене на документах, які підтверджують зобов`язання боржника, тобто в основі вчинення цієї нотаріальної дії знаходиться факт безспірності відповідальності боржника, тому вчинення виконавчого напису - це не вирішення спору між кредитором та боржником щодо суми боргу, а підтвердження безспірності зобов`язань боржника. Згідно ст. 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України за №282/20595. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі №754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені у вказаному Переліку. При цьому вказаний Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Закону та Порядку. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Отже, станом на день вчинення виконавчого напису № 9606 від 19.01.2020р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Гуревічовим О.М., редакція Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, передбачала можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримував від ТОВ «Фінансова компанія Управління активами» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Також не доведено, що при винесені виконавчого напису нотаріусом встановлено, що заборгованість є безспірною. Пи цьому, суд враховує позицію відповідача у даній справі, який позов визнав. Згідно з вимогами ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ст.10, ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Тому позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 142 ЦПК України, та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Так як позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 908,00 грн. та просить стягнути суму судового збору з відповідача, який визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, а тому з відповідача підлягає стягненню 50 % від сплаченої суми судового збору, інші 50% підлягають поверненню позивачу з державного бюджету в порядку ч.1 ст.142 ЦПК України.

Outcome: approved