Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" звернувся до суду з позовом, який в ході судового розгляду уточнили, до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 1 029 195, 23 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 15.03.2007 року між Банком "Фінанси та Кредит" та [PERSON] було укладено Кредитний договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 609pv17-07, на підставі якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 49300,00 дол.США з відсотковою ставкою 15,00 % річних в обмін на зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті процентів, а також можливих комісій з кінцевим терміном повернення до 15.03.2022 року. 01.09.2008 року між банком та позичальником укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої процентна ставка за користування кредитом, починаючи з 01.09.2008 року встановлена в розмірі 16% річних. Однак позичальник [PERSON] умови договору належним чином не виконує, кредитні кошти банку не сплачує, в зв'язку з чим виникла заборгованість в загальній сумі 1029195,23 грн. станом на 10.03.2015 року і банк змушений звернутися в суд з позовом про стягнення суми заборгованості в судовому порядку з відповідача. Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги повністю підтримала вимоги з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON], даючи пояснення в одному із судових засідань, та її представник в судовому засіданні заявлений позов не визнали, суду пояснили, що банком неправомірно нараховано заборгованість по процентам, а також пеню, тому, на їх думку, невірно визначено суму заборгованості по кредиту, на яку нараховані відсотки і пеня, що суперечить чинному законодавству. Вважає, що при укладенні кредитного договору банком суттєво порушені її права, про існування додаткової угоди до кредитного договору їй не було нічого відомо і вона має намір оспорювати дану додаткову угоду в судовому порядку, окрім того нею по мірі можливого до грудня 2014 року сплачувалася заборгованість як по тілу кредиту так і по відсоткх, однак банк цього при наведеному розрахунку не врахував, тому просили в позові відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 15.03.2007 року між Банком "Фінанси та Кредит" та [PERSON] було укладено кредитний договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 609pv17-07, на підставі якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 49300,00 дол.США з відсотковою ставкою 15,00 % річних в обмін на зобов'язання по поверненню кредиту, сплаті процентів, а також можливих комісій. 01.09.2008 року між банком та позичальником укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, відповідно до якої процентна ставка за користування кредитом починаючи з 01.09.2008 року встановлена в розмірі 16% річних. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з умовами кредитного договору, погашення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником в порядку та строки відповідно до розмірів, визначених в кредитному договорі. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, [PERSON] належно їх не виконувала, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 10.03.2015 року, згідно якого заборгованість по кредиту становить загалом 1029195,23 грн., в тому числі: - строкова заборгованість по основному боргу (тілу) кредиту - 25 112, 94 дол.США, що по курсу НБУ становить 545847,58 грн., - прострочена заборгованість по основному боргу (тілу) кредиту - 5962,78 дол.США, що по курсу НБУ становить 127431,69 грн., - строкова заборгованість по відсотках - 523,15 дол.США, що по курсу НБУ становить 11371,04 грн., - прострочена заборгованість по відсотках - 2514,26 дол.США, що по курсу НБУ становить 54649,23 грн., - пеня за несвоєчасне погашення платежів - 289895,69 грн. Відповідно до наведених розрахунків вбачається, що відповідачем порушено терміни сплати кредиту та процентів по кредитному договору. Останнє погашення по тілу кредиту здійснено відповідачем в квітні 2014 року, а по нарахованим відсоткам в грудні 2014 року (а.с.73-75). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Посилання сторони відповідача на необхідність зупинення провадження в цій справі до вирішення судом позову про визнання кредитного договору недійсним в даному випадку судом до уваги не береться, оскільки відповідач [PERSON], як сторона, повинна добросовісно користуватися своїми процесуальними правами, передбаченими ст. 31 ЦПК України, зокрема мала право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті. По справі за позовом банку "Фінанси та Кредит" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором проводився попередній розгляд ще 25.12.2014 року, після чого справа неодноразово призначалася до слухання, за клопотаннями відповідача, починаючи з січня 2015 року, слухання справи неодноразово переносилося для вирішення даного питання шляхом мирного врегулювання спору, однак відповідач тільки в кінці квітня 2015 року звернулася в суд з окремим позовом до ПАБ "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 609зм17-97 від 15.03.2007 року недійсним. Суд вважає, що здійснюючи протягом 7 років регулярні платежі по кредитному договору, відповідач жодних претензій з приводу його недійсності не висловлювала, тому в даному випадку вимоги банку до відповідача є обргунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов кредитного договору. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення заборгованості по тілу кредиту по нарахованих відсотках є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно розміру нарахованої пені, то в даному випадку суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Між тим, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Пунктом 27 абз. 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" передбачено, що істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Тобто при вирішенні питання про зменшення неустойки необхідно враховувати конкретну ситуацію, інтереси обох сторін та їх майновий стан, ступінь виконання зобов'язання, причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника, співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення. Беручи до уваги, що розмір нарахованої неустойки (пені) є значним в співвідношенні до розміру заборгованості по кредиту; що відповідач до дня подачі банком позову в суд сплачувала кредит виходячи з курсу долара США на той час, що в судовому засіданні не доведено завдання позивачу збитків, - суд вважає, що в даному випадку наявні підстави для застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України і зменшення розміру неустойки до 40 000 грн. У той же час, відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України одними із загальних засад цивільного законодавства України є справедливість, добросовісність і розумність, а також судовий захист цивільного права та інтересу. Таким чином, слід стягнути з відповідача в користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 779299,54 грн. заборгованості за кредитним договором, а саме: 545847,58 грн. строкової заборгованості по основному тілу кредиту, 127431,69 грн. простроченої заборгованості по тілу кредиту, 11371,04 грн. строкової заборгованості за відсотками, 54649,23 грн. простроченої заборгованості за відсотками; 40000 грн. пені за прострочення по кредиту, відсотках. В решті позову з вищенаведених мотивів слід відмовити. Тому суд, оцінюючи всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача також слід стягнути судові витрати по справі згідно поданих квитанцій. На підставі наведеного ст.ст.20, 203, 207, 215-217, 236, 526, 530, 536, 551, 589, 610, 611, 1054 ЦК України,

Outcome: approved