Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 14 796,62 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 02.03.2011 року, укладеного між позивачем та відповідачем [PERSON] , остання отримала кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок, який у подальшому був збільшений до 6 500,00 гривень та 04.10.2018 року зменшений до 0,00 гривень. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Однак, в порушення взятих на себе зобов`язань за вказаним договором, відповідач не виконувала умови договору, в зв`язку з чим станом на 31.05.2020 року утворилася заборгованість в розмірі 14 796,62 гривень, яка складається з наступного: 11 395,84 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита, 3 400,78 гривень - нарахована пеня, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь та судові витрати по справі. Ухвалою суду від 23.07.2020 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 20.08.2020 року до суду відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист порушеного права споживача фінансових послуг. В обґрунтування посилається на те, що умови договору повинні бути зрозумілими усім споживачам і доведені до їх відома. У її заяві, як позичальника, від 02.03.2011 року процентна ставка не визначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, просить крім простроченого тіла кредиту стягнути також пеню за несвоєчасну сплату кредиту. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з тарифів та Витяг з Умов вона розуміла та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати пені. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, скільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15). Велика Палата Верховного Суду вказала, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті, які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного довору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними штами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, [PERSON] зазначила, що укладений між стронами кредитний договір від 02.03.2011 року у вигляді заяви-анкети, підписаної стронами, не містить і строку повернення кредиту, а в наданому банком розрахунку взагалі не виділено тіло кредита (суму, яку фактично було тримано в борг), Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» пред`являючи вимогу про погашення кредиту в простроче тіло кредита включив також складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, пеню за несвоєчасну сплату кредиту та проценти за користування кредитними коштами. Також, [PERSON] у зустрічній позовній заяві зазначила, що у період з 08.01.2015 року по 06.08.2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» проводив неправомірне автоматичне списання грошових коштів для погашення простроченої заборгованості по її банківській (пенсійній) картці. За зазначений період банк неправомірно списав 26 168,22 гривень. Згоди та доручення на списання коштів вона не надавала. Крім того, за період з 27.07.2013 року по 06.05.2020 року з неї були стягнуті пеня в сумі 8509,51 гривень та штраф у розмірі 950,00 гривень. Просить відмовити в задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та стягнути з останнього на її користь неправомірно списані грошові кошти в розмірі 29 162,39 гривні. 15.09.2020 року на електронну адресу суду та 17.09.2020 року через канцелярію суду представником позивача за перівісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» подано відзив на зустрічну позовну заяву та заяву про застосування у справі вимог ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України про пропуск строку позовної давності на подання зустрічної позовної заяви, в якому зазначив, що Правила та Умови надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позивача є публічною офертою. Відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом підписано анкету-заяву, тому вважається що вона ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку. Підписавши заяву Банк та клієнт приєдналися і зобов`язалися виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Тобто, сторонами при укладенні договору були оговорені усі істотні умови. Банком було ознайомлено клієнта [PERSON] із умовами та правилами надання банківських послуг та наказом Банку якими були затвердженні Умови та Правила надання банківських послуг, тому посилання [PERSON] на постанову Верховного суду України по справі № 6-16цс15 вважає недоречним. Нарахування неустойки у вигляді пені вважає правомірними. Крім того, представником Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» зазначено, що відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом неправомірно посилається у своїй зустрічній позовній заяві на Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки останній не поширюється на спірні правовідносини. Щодо правомірності договірного списання коштів, зазначив, що згідно умовам договору про надання банківських послуг, згоду на які надано [PERSON] при підписанні анкети-заяви, остання доручила Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» здійснювати списання грошових коштів з її рахунків, відкритих в валюті кредитного ліміту, в межах сум які підлягають сплаті Банком по цьому договору, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку в випадку настання строків платежів по іншим договорам. Згідно умов договору Банк має право проводити списання коштів в грошовій одиниці України та іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта в сумі, що еквівалентна сумі заборгованості по договору. Щодо посилання відповідача за первісним позововом, позивача за зустрічним позовом - [PERSON] на постанову Верховного суду України № 342/180/17, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» зазначив, що надані суду документи, а саме: наказ про затвердження редакції Умов та правил надання банківських послуг, довідка щодо виданих кредитних карток, довідка про зміну кредитного ліміту, виписка по рахунка, підтверджуєть чинність редакції Умов та правил надання банківських послуг, що додані до позовної заяви, а також укладання саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення [PERSON] до банку з метою подальшого укладення договору. Відповідно до виписки по рахункам вбачається активне використання [PERSON] кредитного рахунку. Здійсненні [PERSON] операції з банківською карткою підтверджують надання банком кредитного ліміту, його використання та сплати відсотків за його використання. Крім того, представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» просить суд застосувати до зустрічної позовної заяви вимоги ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, оскільки остання подана з пропуском строків позовної давності. 30.09.2020 року до суду від відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] надійшли письмові пояснення за зустрічним позовом та заява про застосування строку позовної давності, в якому остання просить суд відмовити у задоволенні первісної позовної заяви, оскільки заявником пропущено строк позовної давності на подання позову, зустрічну позовну заяву просить задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 01.10.2020 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом, справу постановлено розглядати за правилами загального провадження з призначенням підготовчого засідання. 28.10.2020 року на електронну адресу суду та 02.11.2020 року через канцелярію суду від представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» надійшли заперечення на письмові пояснення відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] , в яких представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом просить суд відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, оскільки заявником пропущено строк позовної давності на подання позову, первісний позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 03.11.2020 року підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду. Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, разом з позовною заявою до суду було надано клопотання про розгляд справи без його участі. Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом [PERSON] у судове засідання не з`явилася, просила суд розглядати справи за її відсутності, відмовити у задоволенні первісної позовної заяви, зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що сторони перебувають у договірних правовідносинах, що підтверджується фактом укладення договору у вигляді Анкети-заяви. У Анкеті - заяві зазначено, що клієнт згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому вигляді. При цьому в Анкеті-заяві не відмічено яка саме карта «Універсальна» видається відповідачу, оскільки як вбачається з витягу з тарифів, їх існує чотири види. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 02.03.2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім простроченого тіла кредиту, стягнути пеню за несвоєчасну сплату кредиту. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов розумів відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані [PERSON] . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, за відсутності Витягу з Тарифів та наданого банком Витягу з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Велика Палата Верховного Суду вказала, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані Банком Правила надання банківських послуг ПриватБанка, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України зазначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч.1 ст. 11 «Про захист прав споживачів»). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону №1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні даного договору Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» дотримався вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Тому суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» пені за користування кредитом та відстоків, які включенні в просточене тіло кредита. Також Велика Палата Верховного Суду зауважила, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). За змістом ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Згідно розрахунків наданих позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом, внаслідок неналежного виконання відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом умов кредитного договору, станом на 31.05.2020 року утворилась заборгованість у сумі 14 796,62 гривень, яка складається з наступного: 11 395,84 гривень - заборгованість за простроченим тілом кредита, 3 400,78 гривень - нарахована пеня. Поточна заборгованість за тілом кредита (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) становить 0,00 гривень. (Т. 1 а.с.7-24). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої згідно кредитного договору № б/н від 02.03.2011 року [PERSON] був установлений кредитний лімі в розмірі 4 000,00 гривень, який в подальшому 02.08.2013 року був збільшений до 6 500,00 гривень, та 04.10.2018 року зменшений до 0,00 гривень (Т. 1 а.с. 32). Згідно виписки по рахункам за договором № б/н від 02.03.2011 року станом на 03.06.2020 року, наданої позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом, останні витрати клієнтом кредитних коштів відбулися 02.01.2016 року в сумі 29,88 гривень ( Т. 1 а.с. 25-31). Відповідно розрахунків наданих позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом на момент останнього зняття коштів з банківської картки оформленої згідно договору № б/н від 02.03.2011 року поточна заборгованість за тілом кредита (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) склала 6 495,22 гривень = 6465,34 гривень (заборгованість станом на 31.12.2015 року) + 29,88 гривень (витрати клієнтом кредитних коштів 02.01.2016 року). Як вбачаєть з наступних розрахунків наданих позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом за період з 01.01.2016 року по 31.05.2020 року, станом на 31.03.2020 року та 31.05.2020 року, тіло кредита (суму, яку фактично було тримано в борг) не виділено, до складу останнього включено прострочену заборгованість за користування кредитними коштами. Згідно поданої зустрічної позовної заяви позивач за зустрічним позовом, відповідач за первісним позовом частину списаних коштів вважала за можливе віднести на погашення фактично отриманих коштів, іншу частину списаних коштів в розмірі 29 162,39 гривні просила стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на її користь. Судом встановлено, що у період з 01.12.2013 року по 06.08.2020 року з рахунків відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом [PERSON] відбувалося автоматичне списання з банківської картки коштів у вигляді штрафів, пені та коштів для погашення заборгованості. Станом на 06.08.2020 року з рахунків [PERSON] здійснено списання коштів у розмірі 35 627,73 гривень, з яких: 950,00 гривень -штраф, 8509,51 гривень - списання пені, 26 168,22 гривень - кошти для погашення заборгованості (Т. 1 а.с. 25-31, 91-109). Стаття 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначає, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком. Згідно із п.6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні, затвердженої постановою Національного банку України № 22 від 21.01.2004 року, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «Призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання. Матеріали справи не містять доказів про те, що між сторонами укладався договір про надання банківських послуг, за яким позивачу було відкрито картковий рахунок на отримання пенсії, який би містив реквізити кредитного договору, передбачав реквізити рахунку, з якого має здійснюватися договірне списання коштів. Як стверджується позивачем за зустрічним позовом, відповідачем за первісним позовом вона не надавала банку розпорядження на списання грошових коштів з її карткового рахунку, на який зараховувалася її пенсія, а матеріали справи не містять будь-якого рішення суду про примусове стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином судом встановлено, що Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», не маючи розпорядження клієнта - [PERSON] , не маючи рішення суду про стягнення коштів та не маючи на це законних підстав, неправомірно автоматично списав кошти із пенсійної картки позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом для погашення заборгованості за кредитним договором. Доказів наявності інших підстав для автоматичного списання коштів Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» суду не надано. Статтею 41 Конституції України, нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", Цивільного кодексу України 2004 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Не погоджуючись з вимогами зустрічної позовної заяви представник позивача за перівісним позовом, відповідача за зустрічним позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» було подано заяву про застосування до зустрічної позовної заяви вимоги ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, оскільки остання подана з пропуском строків позовної давності. За змістом ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново; час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі є підставою для відмови у позові. При цьому суд також приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, згідно якій що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року). З зустрічним позовом [PERSON] звернулася до суду 20.08.2020 року, доказів переривання строків позовної давності суду надано не було, суд дійшов висновку, що вимоги позивача за зустрічним позовом, відповідача за первісним позовом в частині повернення списаного штрафу за період з 01.12.2013 року по 01.04.2016 року в розмірі 950,00 гривень, пені за період 01.05.2016 року по 20.08.2017 року в розмірі 1200,00 гривень, автоматично списаних коштів для погашення заборгованості за період з 08.01.2015 року по 20.08.2017 року в розмірі 6 448,12 гривень, виходять за межі трирічного строку позовної давності, а тому в цій частині підлягають залишенню без задоволення. Щодо повернення автоматично списаних з рахунків [PERSON] коштів у вигляді пені та коштів на погашення заборгованості за період з 20.08.2017 року по 20.08.2020 року в розмірі 27 029,61 гривень, з яких: 7 309,51 гривень - списана пеня, 19 720,10 гривень автоматично списанні кошти для погашення заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в даній частині. Що стосується позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», щодо стягнення тіла кредиту, то враховуючи, що строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, але у зв`язку з тим, що сума заборгованості за фактично отриманні [PERSON] кошти, які станом 02.01.2016 року (на момент останнього використання клієнтом кредитних коштів) становила 6 495,22 гривень, погашена, шляхом списання з банківського рахунку [PERSON] коштів, у вигляді штрафів, пені та автоматичного списання грошей для погашення простроченої заборгованості починаючи з 01.12.2013 року, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з [PERSON] тіла кредиту - фактично отриманих позичальником кредитних коштів. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в повному обсязі, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем за первісним позовом, відповідачем за зустрічним позовом, відшкодуванню не підлягають. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із зустрічним позовом, позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів». Зважаючи, що позивач за зустрічним позовом [PERSON] звільнена від сплати судового збору, та часткове задоволення зустрічної позовної заяви, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в розмірі 568,56 гривень.

Outcome: partial