Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

16 липня 2020 року представник заявника звернувся до суду із заявою про надання госпіталізації [PERSON] у психіатричному закладі для надання психіатричної допомоги. В обґрунтування заяви зазначив, що 16 липня 2020р. [PERSON] була госпіталізована до КП "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги" Дніпропетровської обласної ради за направленням лікаря-психіатра Тінченко Т.П. лікарні КП «ДБКЛПД» ДОР» у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу (діагноз): шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг, афективно-параноїдний синдром. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. При обстеженні її психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР» комісія лікарів виявила: продуктивної симптоматики не виявляє, спокійна; розповіла, що мати не хоче її бачити, називає помилкою природи; після конфлікту матір викликала швидку та наказала їй їхати до лікарні. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року по даній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду. Лікар-психіатр Шелуденко М.О. в судовому засіданні подану заяву не підтримала. Лікар-психіатр у судовому засіданні пояснила, що [PERSON] 10.07.2020 року була виписана з лікарні у зв`язку з тим, що мати виклала швидку допомогу, на момент огляду госпіталізації не потребує. Прокурор в судовому засіданні в задоволенні заяви просив відмовити. В судовому засіданні заінтересована особа [PERSON] просила відмовити в задоволенні заяви, також просила виписати її з лікарні. Заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви слід відмовити. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» у разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. Згідно ч. ч. 2 - 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року N 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", є необхідною гарантією захисту її прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29, 55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканність. В судовому засіданні не підтвердилася та обставина, що [PERSON] несе небезпеку для себе та оточуючих, доказів які б могли підтвердити або спростувати обставини, які зазначені в заяві. Також представником закладу подана заява не була підтримана. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, однак п."е" цієї статті передбачає законне затримання психічнохворих, зокрема для надання необхідної їм допомоги. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимоги заявника є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки передбачених ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» підстав для її примусової госпіталізації не вбачається.

Outcome: dismissed