Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми пені за період з 14 вересня 2017 року по 19 жовтня 2017 року включно, в розмірі 13932 гривні 00 копійок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24 серпня 2017 року у місті Бахмут Донецької області позивач уклала з відповідачем договір у письмовій формі, за яким відповідач зобов'язувався здійснити поставку та установку обрамлення балкону в квартирі [ADDRESS] загальною площею конструкцій 3 м2, а позивач повинна оплатити відповідачу за це 12900 грн. Зазначена обставина підтверджується текстом договору поставки від 24 серпня 2017 року б/н, котрий був наданий відповідачем і за його текстом відноситься до окремого виду зобов'язань - надання послуг. Квартира, обрамлення балкону якої позивач замовила здійснити відповідачу належить на праві приватної власності [PERSON], в котрій вона зареєстрована за адресою місця проживання, і щодо якої на користь позивача укладений нотаріально посвідчений спадковий договір від 13 січня 2005 року. На виконання умов укладеного договору поставки від 24 серпня 2017 року б/н (п.3.1. договору) позивач сплатила відповідачу готівкою 10300,00грн., на підтвердження чого, відповідач видав позивачу письмове підтвердження, у формі товарного чеку від 24 серпня 2017 року, здійснивши в ньому відповідні записи власноруч, що підтверджується товарним чеком від 24 серпня 2017 року. Відповідно до п.3.2. укладеного договору відповідач зобов'язувався протягом 14 робочих днів після отримання від позивачки 10300,00грн. здійснити доставку та встановлення обрамлення балкону, а позивач після повного завершення робіт з його установки повинна була сплатити відповідачу залишок вартості з надання послуги в сумі 2600,00грн. З урахуванням викладеного, календарною датою, яка відповідає моменту отримання позивачем послуг від відповідача у повному обсязі, є 13 вересня 2017 року, зі спливом якої, у випадку невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, починається відрахування строку прострочення відповідачем надання послуги. Після спливу зазначеної вище дати строку виконання послуги відповідачем, позивач на протязі деякого часу робила спроби вирішити питання про надання послуг шляхом перемов з відповідачем, але отримувала одні лише обіцянки, а згодом відповідач взагалі не відповідав на дзвінки позивача. 17 жовтня 2017 року, позивач, розуміючи що відповідач не збирається виконувати взяті на себе договірні зобов'язання з надання їй послуги, а користується для власних потреб отриманою від неї значною сумою коштів, направила відповідачу на адресу його проживання через ДП "Укрпошта" заяву в письмовій формі, в якій повідомляла про розірвання договору та вимогу про повернення їй сплаченої 24 серпня 2017 року суму передоплати в розмірі 10300,00 гривень і сплатити неустойку в розмірі, який зазначений в п.4.2. договору в строк до 22 жовтня 2017 року. Зазначену письмову заяву відповідач отримав 19 жовтня 2017 року. Зазначені обставини підтверджуються текстом письмової заяви від 17 жовтня 2017 року, фіксальним чеком ДП «Укрпошта» від 17 жовтня 2017 року, роздрукуванням інформації пошуку відстеження поштових відправлень в мережі інтернет. 20 жовтня 2017 року після отримання смс повідомлення на свій телефон позивач в касі ДОУ АТ "Ощадбанк" отримала переказ по системі «Швидка копійка» в сумі 10300,00грн., що свідчить про повернення відповідачем позивачу сплаченої нею передплати за договором. Зазначена обставина підтверджується заявою на видачу готівки від 20 жовтня 2017 року за №332508719. Але неустойки відповідач до теперішнього часу так і не сплатив позивачці. Відповідно до ч. 1 ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Абз.2 ч. 3 ст.6 ЦК України встановила, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає із їх змісту або із суті відносин між сторонами. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, а ч.2 цієї статті визначає, що правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Ч.1 ст.203 ЦК України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.2 ст.627 ЦК України, у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Ч. 1 ст.628 зазначає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.5 ст.10 ЗУ "Про захист прав споживачів", у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено в годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачене законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. З урахуванням викладених вище обставин та вимог норм діючого законодавства України, відповідач повинен сплатити позивачу пеню, за період з 14 вересня 2017 року по 19 жовтня 2017 року включно в розмірі трьох відсотків від суми послуги у 12900,00грн., яка зазначена в п.2.1. договору. Згідно розрахунку, загальна сума пені становить: 12900,00 х 3 : 100 х 36 = 13932,00грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі на підставі викладених у позовній заяві обставин, просив суд задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що 24 серпня 2017 року у місті Бахмут Донецької області позивач ознайомилась зі змістом договору, але він не був укладений шляхом підпису обох сторін. Цього ж дня ним була отримана передплата у розмірі 10300,00 грн. Згідно не укладеного договору п.3.2 відповідач зобов'язаний протягом 14 робочих днів після отримання передплати здійснити доставку обрамлення балкону, а не встановлення. Дата встановлення обговорюється окремо, після виготовлення продукції. 16.09.2017 року о 11.19 він повідомив позивача про виготовлення продукції та готовність її доставити. Нащо позивач відмовилась та запропонувала здійснити доставку в день монтажу. Монтаж був узгоджений усно приблизно через два тижні. 29.09.2017 о 17;11 зателефонувала позивач з пропозицією перенести встановлення продукції на весну. А вже пізніше,а саме 09.10.2017 о 14:03 коли він здійснив дзвінок позивач він був повідомлений про відмову від даного замовлення. Оскільки він не мав на руках свого підписаного позивачем договору, то не міг себе захистити у суді. Він прийняв рішення повернути кошти у розмірі 10300,00 коп. 18.10.2017 року о 09.10 він повідомив позивача про відправку переказу коштів. А вже о 10.19 здійснив переказ (квітанція№332028154). Цього ж дня в 13.09 повідомив позивача про переказ,а ввечері 19.17 смс відправив код для отримання коштів. 20 лютого 2018 року позивачем було надано відповідь на відзив, з якої вбачається, що в своєму відзиві на позовну заяву відповідач викладає свій аргумент що двосторонній договір поставки від 24 серпня 2017 року, укладений між ним і позивачкою у простій письмовій формі є неукладений шляхом відсутності підпису обох сторін. При цьому відповідач зазначає, що він дійсно отримав 24 серпня 2017 року попередню оплату в розмірі 10300,00грн., що відповідає вимогам 3.1. неукладеного на думку відповідача договору. Відповідач посилається на положення, як він вважає, неукладеного договору в письмовій формі між ним і позивачем. Але ці аргументи відповідача спростовуються власноруч заповненням відповідачем надрукованої форми договору, зазначенням ним власноруч свого прізвища, ініціалів ім'я та по батькові, номеру телефону, адреси реєстрації свого місця проживання та здійснення ним в примірнику договору відтиску його печатки, як фізичної особи - підприємця, яка використовується для підтвердження достовірності документів, які видаються ним при здійсненні підприємницької діяльності. Власноруч зроблені записи та відтиск печатки були здійснені відповідачем і на товарному чеку від 24 серпня 2017 року, яким відповідач підтвердив отримання від позивачки 10300,00грн. з зазначенням загальної договірної суми у 12900,00грн. Крім того, позивачка виконала, а відповідач прийняв виконання позивачкою вимоги п.3.1. договору поставки, з часткової оплати вартості замовлення в сумі 10300,00грн., яка після невиконання відповідачем своїх обов'язків за договором була повернута ним позивачці, що знайшло підтвердження як у наданих позивачкою документальних доказів, так і у відзиві відповідача на позовну заяву. Відповідно до частини першої статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відсутність у договорі хоча б однієї з істотних умов є підставою для визнання договору неукладеним. Як вбачається з тексту договору поставки від 24 серпня 2017 року, умова про предмет договору в його тексті дотримана, а сам договір є договором про надання послуг. За вимогами частини першої статті 901 Цивільного кодексу України, істотними умовами договорів про надання послуг є зобов'язання виконавця послуг за завданням замовника надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Вимоги цієї статті договору відображені в тексті укладеного договору між позивачкою і відповідачем. З урахуванням вище викладеного, аргументи відповідача, що договір поставки є неукладеним є необґрунтованими, і не відповідають як фактичним обставинам, підтверджених документальними доказами, так і вимогам норм діючого законодавства України. У своєму відзиві відповідач стверджує з посиланням як він вважає на неукладений договір, що між ним та позивачкою не було досягнуто домовленостей щодо строку встановлення продукції. Але при цьому ним не береться до уваги, що загальна вартість послуг, яка зазначена у п.2.1. договору поставки, складає 12900,00грн. І до цієї вартості входить не тільки вартість виготовлення та доставка позивачці складових частин складної речі, а і їх складання в єдине ціле для подальшого використання позивачкою за цільовим призначенням. При цьому відповідач отримав від загальної суми речі попередню оплату у розмірі 10300,00грн., а залишок - в сумі 2600,00грн., повинен був сплачений йому позивачкою після завершення установки усіх складових частин в єдине ціле, щоби ПХВ конструкції набули стан складної речі в стані, придатному для його використання за цільовим призначенням (п.3.1. договору поставки). Таким чином це заперечення відповідача є безпідставним. Також відповідач зазначає, що станом на 16 вересня 2017 року він виготував продукцію та його готовність поставки позивачці. Але жодного доказу, який би підтверджував це ствердження відповідачем не було надано. Як відомо позивачці, відповідач не має власних виробничих потужностей для виготовлення ПХВ конструкцій, а здійснює їх виготовлення на підприємстві іншого суб'єкта підприємницької діяльності, про що відповідач при перемовах з позивачкою інформував її. Таким чином ствердження відповідача про його готовність доставки позивачці ПХВ конструкцій є необґрунтованою, як є необґрунтованою ствердження відповідача, що в ході телефонних розмов між ним і позивачкою, остання висловила спочатку бажання перенести монтаж ПХВ конструкцій на два тижні після 16 вересня 2017 року, потім на весну, а згодом і про її відмову від замовлення. І при цьому, отримавши від позивачки попередню оплату замовлення у 80% та використавши її на виготовлення ПХВ конструкцій, розмір котрих не є універсальним, відповідач без вимоги про це позивачки, повертає їй за власною ініціативою суму отриманої ним попередньої плати. Все це свідчить про намір відповідача уникнути за свої неправомірні дії цивільно - правової відповідальності. А для підтвердження достовірності викладених у своєму відзиві телефонних розмов з позивачкою, відповідач повинен був надати разом з відзивом не тільки документальний доказ щодо факту здійснення своїх телефонних розмов з позивачкою, а і роздрукування тексту зазначених телефонних розмов. Користуючись тільки доказами про факт телефонної розмови, можна вигадати безліч варіантів розмов, у тому числі в розрізі, вигідному для себе, що і зробив у своєму відзиві відповідач. У своєму відзиві відповідач зазначає, що він, без наполягання про це позивачки, прийняв рішення повернути їй суму попередньої плати в розмірі 10300,00грн. Але позивачка стверджує, що це рішення було прийняте відповідачем за її наполяганням, бо зрозуміла, що відповідач не тільки не збирається виконати свої зобов'язання по договору поставки а і повертати їй отримані ним кошти попередньої оплати. 10 жовтня 2017 року позивачка склала письмову вимогу на ім'я відповідача та цього ж дня збиралась вручити її особисто йому за адресою де він фактично здійснював свою підприємницьку діяльність в будинку [ADDRESS]. Але відповідач тоді не був присутній у приміщенні по [ADDRESS]. Присутній в ньому фізична особа - підприємець [PERSON] прийнявши від позивачки письмову вимогу на ім'я позивача пояснив їй, що він надає послуги разом з відповідачем, але усі договори з замовниками послуг оформлюються через нього, а не через відповідача. Це підтверджується також бланком договору поставки від 24 серпня 2017 року укладений між позивачкою і відповідачем, на якому відповідач зробив виправлення що виконавцем послуг за цим договором є відповідач, а не [PERSON] Прийнявши від позивачки письмову вимогу [PERSON] пообіцяв їй передати вимогу особисто відповідачу, та з'ясувати у нього усе що стосується виконання ним обов'язків по договору поставки від 24 серпня 2017 року. І саме це, разом з відправленою 17 жовтня 2017 року рекомендованим поштовим відправленням аналогічною письмовою вимогою на адресу реєстрації місця проживання відповідача, змусило його повернути позивачці сплачену нею суму попередньої оплати, яку відповідач, за думкою позивачки, після її отримання і не мав намір використовувати для надання послуг позивачці за укладеним 24 серпня 2017 року договором поставки. Таким чином аргументи викладені відповідачем у його відзиві на позовну заяву не спростовують обставин, що викладені у позовній заяві, та не доводять відсутність вини відповідача з невиконання ним своїх обов'язків по укладеному 24 серпня 2017 року договору поставки між ним та позивачкою. 24 лютого 2018 року відповідачем було надано заперечення на відповідь на відзив, з якого вбачається, що 24 серпня 2017 року у місті Бахмут Донецької області позивач ознайомилась зі змістом договору та його вартістю, але він не був укладений шляхом підпису обох сторін. Цього разу відповідачем була застосована нова форма договору якою також користався [PERSON] ,але це згідно ст.212 Ц К України не заперечить чинному законодавству. Оскільки це був примірник то це пояснює находження у зразку договору прізвища та адреси, яка не має ніякого відношення до нього. На той час у нього був з печаткою лише товарний чек за яким були отримані кошти 10300 грн. 00 коп. За згодою сторін він поїхав за печаткою,а коли повернувся то [PERSON] на місті не було. Зустріла його [PERSON], яка є власником квартири, їй він і залишив договір для подальшого підписання. Це було узгодженне по телефону з [PERSON]. Згідно не укладеного договору п.3.2 відповідач зобов'язаний протягом 14 робочих днів після отримання передплати здійснити доставку обрамлення балкону а не встановлення. Дата встановлення обговорюється окремо, після виготовлення продукції. Звертає увагу суду, що ініціатива вирішення цього питання була з його сторони. А також не дивлячись на не підписаний договір, він виконав всі його умови. Згідно ст. 639 ЦК України договір вважається дійсним з моменту його підписання. Таким чином просить вважати договір недійсним, як і товарний чек, бо кошти були повернуті в повному обсязі 18.10.2017 року, оскільки неможливо було виконати недійсний договір через небажання [PERSON] Зазначає, що ніколи не здійснював підприємницьку діяльність за адресою: Донецька область, м. Бахмут, [ADDRESS], та в трудових відносинах з [PERSON] не перебував. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. Згідно копії спадкового договору від 13.01.2005 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Артемівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] передає після своєї смерті належну їй на праві приватної власності квартиру номер чотири загальною площею 37.5 кв.м., в тому числі жилою площею 19.9 кв.м., яка складається з однієї жилої кімнати, та знаходиться в місті Артемівську провулок Ватутіна будинок номер двадцять один. Квартира належить відчужувачу на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири посвідченого Першою артемівською державною нотаріальною конторою 9 жовтня 2001 року за №1-5598 та зареєстрованого в Артемівському БТІ 15 жовтня 2001 року за №16-2587 а. (а.с.5). Як вбачається з наданого позивачем договору 24 серпня 2017 року між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] діючого на підставі ПП з другої сторони, було укладено договір поставки. Відповідно до п.1.1 Договору поставки замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати поставку ПВХ конструкцій за розрахунком виконавця відповідно замірному листу , котрий є невід'ємною частиною дійсного договору. Відповідно до п.1.2 Договору поставки замовник зобов'язується сплатити та прийняти готові вироби відповідно умов дійсного договору. Відповідно до п.2.1 Договору поставки вартість виробу складає 12900грн. Відповідно до п.3.1 Договору поставки замовник зобов'язується в день підписання договору, сплатити вартість замовлення, що складає 10300,00. Відповідно до п.3.2 Договору поставки залишок суми в розмірі 2600,00 відразу після завершення встановлення усіх виробів. Відповідно до п.3.2 Договору поставки після виконання пункту 3.1 виконавець зобов'язується доставити виріб протягом 14 робочих днів. Відповідно до п.3.3 Договору поставки виконавець здійснює доставку виробів за дійсним договором протягом всього робочого дня. Відповідно до п.3.5 Договору поставки після підписання дійсного договору всі попередні домовленості та погодження втрачають силу. Відповідно до п.3.5 Договору поставки договір діє з дня його підписання до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Відповідно до п. 4.2 Договору поставки в разі невиконання виконавцем пункту 3.2 за власною виною виконавця зобов'язаний сплатити замовнику неустойку у вигляді пені в розмірі 0,1% від вартості дійсного договору. В договорі зазначені реквізити сторін, виконавцем зазначений [PERSON], міститься його печатка, замовником зазначена [PERSON], підписи сторін відсутні (а.с.6). Згідно копії товарного чеку від 24 серпня 2017 року [PERSON] отримав передоплату за балкон в сумі 10300,00 гривень (а.с.6). 10 жовтня 2017 року позивачем на адресу відповідача було надано заяву, в якій остання просить відповідно до п.4.2 повернути суму передоплати в розмірі 10300,00 гривень, а також неустойку у вигляді пені в розмірі 0,1% від вартості дійсного договору протягом трьох днів. Станом на 10.10.2017 року роботу не виконано, відповідно Договір поставки вважається розірвано у зв'язку з невиконанням Виконавцем пункту 3.2 за власною виною Виконавця. Заяву було отримано [PERSON] 10.10.2017 року (а.с.110). 17 жовтня 2017 року позивачем на адресу відповідача було направлено заяву, в якій остання просить повернути суму передоплати, сплачену нею в розмірі10300,00 гривень, а також неустойку у вигляді пені в розмірі 0,1% від вартості дійсного договору до 22.10.2017 року включно, у зв'язку із невиконанням виконавцем пункту 3.2 за власною виною виконавця, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» від 17.10.2017 року (а.с.7-8), вказану заяву адресат отримав 19.10.2017 р., що підтверджується формою пошуку (а.с.8 на звороті) 20 жовтня 2017 року було здійснено переказ грошової суми в розмірі 10300,00 грн. на ім'я [PERSON] через ТВБВ 10004/290 філії - ДОУ АТ «Ощадбанк» по системі «Швидка копійка», що підтверджується заявою на видачу готівки №332508719 від 20 жовтня 2017 року (а.с.9). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] надав показання про те, що на час укладання даного договору поставки між позивачем та відповідачем, він з відповідачем [PERSON] не перебував в трудових відносинах. Раніше вони працювали разом, проте згодом відповідач припинив в нього працювати, оскільки в нього були проблеми зі здоров'ям. Позивач приїхала до нього та показала укладений між нею та відповідачем договір поставки, але дійсний договір сам свідок не укладав з [PERSON], оскільки надав даний договір [PERSON] в якості прикладу укладання договорів. Він порекомендував позивачу звернутися безпосередньо до відповідача та з'ясувати з ним всі обставини. За договори які укладено безпосередньо з ним він несе відповідальність, але даний договір з позивачем [PERSON] він не укладав. У відповідності дост.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Зі змістуст.76 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77,78,79,80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1, ч.2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Ст. 527 ЦК України встановлює засаду виконання зобов'язання належними сторонами. Водночас, згідно із ч. 1 ст. 528 ЦК України, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 № 1023-XII, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. З наданої позивачем копії договору поставки від 24.08.2017 року вбачається, що договір не було укладено між позивачем та відповідачем, оскільки цей договір не було підписано сторонами. Наданий позивачем товарний чек від 24.08.2017 року є підтвердженням передплати за балкон в розмірі 10300 грн., однак не є договором в якому зазначені умови щодо строку поставки та відповідальності сторін. Враховуючи викладене, оскільки позивач не довела, що між нею та відповідачем було укладено договір, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed