Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

Черкаський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі Державного підприємства "Черкаське будівельно-монтажне управління" (далі по тексту - позивач, ДП "Черкаське БМУ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON].) про визнання договорів недійсними та стягнення коштів. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що між позивачем та відповідачем у період з жовтня 2012 року по грудень 2012 року укладено договори безпроцентної позики, за умовами яких відповідач отримав від позивача безпроцентну позику у розмірі 482 000 грн. та зобов'язався її повернути у встановлені у цих договорах строки. Оскільки від імені позивача та відповідача ці договори були підписані однією і тією самою особою, позивач просить, позивач просить суд визнати їх недійсними та стягнути з відповідача отримані ним за договорами грошові кошти. Ухвалою суду від 10.10.2013 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. В судовому засіданні прокурор та представник Міністерства оборони України підтримали позовні вимоги, вважали їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Також на підтвердження своїх позовних вимог вказали на висновки експерта від 09.09.2014 року за №1/754 та від 12.02.2015 року за №1/1087. Позивач в судове засідання свого представника не направив, проте надіслав клопотання про розгляд справи за відсутності його представника. Відповідач у судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, у зв'язку з його безпідставністю. Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні думку прокурора, пояснення представника Міністерства оборони України та відповідача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, наказом №36 від 17 липня 2012 року [PERSON] прийнято на посаду першого заступника директора ДП "Черкаське БМУ" з правом підпису з 17 липня 2012 року, а наказом №37 від цієї ж дати на нього покладено виконання обов'язків директора ДП "Черкаське БМУ" з правом вчиняти від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, всі документи фінансової та господарської діяльності, звіти податкової інспекції, статистичного управління та єдиного соціального внеску, згідно з відомостями, що містяться в установчих документах. Наказом №15-к від 02 квітня 2013 року [PERSON] звільнено з посади за власним бажанням у зв'язку з переходом на іншу роботу. 10 жовтня 2012 року між ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" та [PERSON] укладено договір зворотної безпроцентної позики №01-П, за умовами якого позивачем надано відповідачу зворотну безпроцентну грошову позику у розмірі 20 000 грн. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути її відповідно до встановленого договором графіку до 10 грудня 2013 року. 23 листопада 2012 року між ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" та [PERSON] укладено договір зворотної безпроцентної позики №02-П, за умовами якого позивачем надано відповідачу зворотну безпроцентну грошову позику у розмірі 100 000 грн. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути її відповідно до встановленого договором графіку до 24 січня 2014 року. 23 листопада 2012 року між ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" та [PERSON] укладено договір зворотної безпроцентної позики №03-П, за умовами якого позивачем надано відповідачу зворотну безпроцентну грошову позику у розмірі 90 000 грн. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути її відповідно до встановленого договором графіку до 24 січня 2015 року. 11 грудня 2012 року між ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" та [PERSON] укладено договір зворотної безпроцентної позики №04-П, за умовами якого позивачем надано відповідачу зворотну безпроцентну грошову позику у розмірі 122 000 грн. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути її відповідно до встановленого договором графіку до 11 січня 2015 року. 28 грудня 2012 року між ДП "Черкаське будівельно-монтажне управління" та [PERSON] укладено договір зворотної безпроцентної позики №05-П, за умовами якого позивачем надано відповідачу зворотну безпроцентну грошову позику у розмірі 150 000 грн. Відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути її відповідно до встановленого договором графіку до 28 січня 2015 року. На підставі наказів №63-П від 10.10.2012 року, №72 від 22.11.2012 року, №73 від 23.11.2012 року, №77 від 11.12.2012 року, №80 від 27.12.2012 року та видаткових касових ордерів від 10.10.2012 року, від 26.11.2012 року, від 12.12.2012 року, 29.12.2012 року відповідачем отримані у безпроцентну позику грошові кошти у відповідності до зазначених договорів. Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Нормами ст. 509 цього ж Кодексу встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа, яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до приписів ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним (стст. 215 - 235 ЦК України). Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. В свою чергу, прокурор в інтересах позивача, оспорюючи дійсність укладення зазначених договорів зворотної безпроцентної позики, вказує на вчинення їх від імені ДП "Черкаське БМУ" та відповідача однією і тією ж особою, а саме [PERSON], що свідчить на направленість їх на реалізацію інтересів однієї особи. Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Пунктом 7.6 Статуту ДП "Черкаське БМУ" передбачено, що директор підприємства несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства, діє без довіреності від імені підприємства, представляє його в усіх вітчизняних та іноземних установах і організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, укладає правочини. Як вбачається з договору зворотної безпроцентної позики №05-П від 28 грудня 2012 року, від імені позикодавця - ДП "Черкаське БМУ" він підписаний [PERSON], який на час його підписання відповідно до наказу №37 від 17.07.2012 року виконував обов'язки директора цього підприємства, та від імені позивальника також підписаний [PERSON], що підтверджується висновком експерта №1/754 від 09.09.2014 року та не заперечувалось самим відповідачем стосовно саме його підпису на цьому договорі. При цьому, загальні підстави визнання недійсними угод і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України. Так, відповідно до чч. 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Враховуючи, що договір зворотної безпроцентної позики №05-П від 28 грудня 2012 року підписаний від імені ДП "Черкаське БМУ" та відповідача однією і тією ж особою, а саме [PERSON], тобто цей договір направлений на реалізацію інтересів однієї особи, суд дійшов висновку, що даний договір укладений всупереч ст. 203 ЦК України, оскільки він суперечить вимогам ст. 238 цього Кодексу, а відтак є недійсним. Частиною 1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Таким чином, вимога про стягнення з відповідача отриманих за договором №05-П від 28 грудня 2012 року у позику грошових коштів у розмірі 150 000 грн. також підлягає задоволенню. Стосовно вимог щодо визнання недійсними договорів зворотної безпроцентної позики №01-П, 02-П, 03-П, 04-П від 10 жовтня 2012 року, 23 листопада 2012 року, 11 грудня 2012 року відповідно та стягнення отриманих за ними грошових коштів, судом встановлено наступне. З матеріалів справи вбачається, що договори зворотної безпроцентної позики №01-П, 02-П, 03-П, 04-П від 10 жовтня 2012 року, 23 листопада 2012 року, 11 грудня 2012 року від імені позичальника підписані [PERSON], а від імені ДП "Черкаське БМУ" як позикодавця, підписані невстановленою особою, оскільки підписи в графі "позичальник" та "позикодавець" відрізняються, що також підтверджується висновком експерта Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1/754 від 09.09.2014 року. Оскільки зазначені договори №01-П, 02-П, 03-П, 04-П від 10 жовтня 2012 року, 23 листопада 2012 року, 11 грудня 2012 року відповідно, підписані від імені ДП "Черкаське БМУ" не відповідачем, суд дійшов висновку про необґрунтоване посилання позивача на їх укладення всупереч ст. 238 ЦК України, а відтак підстави для задоволення позовних вимог щодо визнання їх недійсними за заявленими позивачем обґрунтуваннями, а також стягнення отриманих за ними грошових коштів, у суду відсутні. Інших доказів недійсності укладених між сторонами спірних правочинів, зокрема, №01-П, 02-П, 03-П, 04-П від 10 жовтня 2012 року, 23 листопада 2012 року, 11 грудня 2012 року прокурором та позивачем не надано, а в матеріалах справи вони відсутні. При цьому, відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача у дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial