Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Фортечного ВДВС м. Кропивницький, по якій просить звільнити з-під арешту все невизначене нерухоме майно належне позивачу, накладений постановою б/н Державної виконавчої служби Кіровського району від 23.02.2004 року за реєстраційним номером обтяження 8093616. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що під час звернення до нотаріуса позивачу стало відомо, що державним виконавцем накладено арешт «на все майно», відповідно до постанови б/н від 23.02.2004 року. Підстави накладення арешту на майно у 2004 році та повторному накладенню арешту у 2008 році позивачу не відомі. Державна виконавча служба не повідомила позивача про наявність відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] та про проведення будь-яких виконавчих дій. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. \~Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.\~\~\~\~\~\~ Частиною 3 ст. 10 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір ( ч. 3 ст. 60 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Під час звернення до нотаріуса позивачу стало відомо, що на належне йому майно, а саме на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], державним виконавцем накладено арешт постановою б/н від 23.02.2004 року. Позивач звернувся до Фортечного ВДВС ГТУЮ у Кіровоградській області для встановлення підстав накладення арешту на його майно. 08.02.2017 року [PERSON] було надано відповідь під №2391, у якій зазначено про відсутність відкритих виконавчих проваджень. Також зазначено те, що надати інформацію щодо виконавчого провадження по якому накладено арешт неможливо, оскільки виконавче провадження знищено в зв»язку з закінченням терміну зберігання. Органом ДВС надано витяг з Реєстру речових прав на майно, де зазначено відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, зокрема про тип обтяження:арешт, реєстраційний номер: 8093616, а також що даний тип обтяжень зареєстрований 21.10.2008 року реєстратором Державного нотаріального архіву в Кіровоградській області; об»єктом обтяження зазначено арешт «на все майно» та власника [PERSON]. Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України "Про виконавче провадження"). Відповідно до роз'яснень пункту 2 Постанови Пленуму № 5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року N 2677-VI). [PERSON] в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. В ході розгляду справи суд неодноразово роз'яснював стороні позивача права, зокрема щодо можливості заміни відповідача по справі на іншого, який має відношення до справи, під час розгляду якої і був накладений арешт на квартиру позивача, чи під час виконання рішення суду; сприяв здійсненню прав позивача, однак, представником позивача не було подано до суду клопотання про заміну неналежного відповідача. Згідно ч. 1 ст. 33 ЦПК України, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача. Аналіз статті 33 ЦПК України вказує на те, що заміна неналежного відповідача проводиться судом лише за клопотанням позивача. При цьому, у судовому засіданні позивач з відповідним клопотанням до суду не звертався, а повноважень провести заміну відповідача за власною ініціативою суд процесуальним законом не наділений. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed