Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] який дії в інтересах [PERSON] звернувся в суд із позовом до всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу Україна про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі. Свої вимоги мотивує тим, що з 02 квітня 2014 року згідно розпорядження всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства "Колос" агропромислового комплексу Україна позивачка була призначена на посаду в.о. генерального директора Підприємства об"єднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства "Учбово-спортивна база "Закарпаття" ВФСТ "Колос" АПК України. Відповідно до статуту ПОГ ЕВП «Учбово-спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України відповідач - Всеукраїнське фізкультурно-спортивне товариство «Колос» являється засновником вказаного підприємства. Відповідно до п. 5.1. Статуту ПОГ ЕВП «Учбово-спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» постійне керівництво діяльністю підприємства здійснює генеральний директор, який призначається Президією Центральної ради Товариства «Колос» на контрактній основі. Оскільки на момент призначення позивача (02.04.2,014 р.) генеральний директор був відсторонений від виконання своїх обов'язків, то її було призначено на посаду виконуючої обов'язки генерального директора. Розпорядженням голови ВФСТ «Колос» Мендусь О. П. № 37-к від 20.08.2014 р. позивача було звільнено із займаної посади з 21.08.2014 р. за одноразове грубе порушення трудових обов'язків (п.1 ст. 41 КЗпП України). Не погодившись із вказаним розпорядженням позивачка звернулася до суду з позовом про поновлення її на посаді в.о. генерального директора ПОГ ЕВП «Учбово-спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України. Так, згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 вересня 2014 року у справі № 303/5423/14-ц (2/303/2950/14) позивача було поновлено на посаді в.о. генерального директора Підприємства об'єднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства «Учбово-спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України. На виконання рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 вересня 2014 року відповідач видав розпорядження № 41-к від 08.09.2014 року «Про поновлення на посаді та звільнення [PERSON] і призначення [PERSON]» яким позивача було поновлено на посаді та цим же розпорядженням позивача звільнено з 21 серпня 2014 року «на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку із закінченням строкового договору та неможливістю укладення з нею контракту у зв'язку із втратою довіри та порушенням фінансової дисципліни». Як підставу такого формулювання звільнення позивача, відповідач вказує на такі документи: розпорядження ВФСТ «Колос» від 31 березня 2014 року № 16-к про укладення трудового договору на підставі ч. З ст. 23 Кодексу законів про працю України; рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 вересня 2014 року (яким нібито підтверджено завдання шкоди товариству та наявність порушень фінансової дисципліни); постанова Президії ВФСТ «Колос» АПК України від 14.08.2014 р. № 7; п. 5.6. Статуту ПОГ ЕВП «Учбово-спортивна база «Закарпаття». Позивач своє звільнення вважає незаконним, а на обґрунтування незаконності її звільнення звертає увагу на наступне. У розпорядженні № 41-к від 08.09.2014 року вказано, що її звільнено на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку із закінченням строкового договору, а як підставу такого формулювання відповідачем вказано розпорядження ВФСТ «Колос» від 31 березня 2014 року № 16-к про укладення трудового договору на підставі ч. З ст. 23 Кодексу законів про працю України. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 р. підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Згідно п. З ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 р. трудовий договір може бути таким, що укладається на час виконання певної роботи. В той же час, згідно розпорядження ВФСТ «Колос» від 31 березня 2014 року №16-к «Про призначення [PERSON]» її було прийнято на роботу «з 02 квітня 2014 року з посадовим окладом згідно із штатним розписом на термін відсторонення генерального директора ПОГ ЕВП «УСБ «Закарпаття» [PERSON] від посади» і вказане розпорядження не містить жодної вказівки на укладення трудового договору на підставі ч. З ст. 23 КЗпП (на час виконання певної роботи). Крім того у своїй заяві про прийняття позивача на роботу на посаду в.о. генерального директора ПОГ ЕВП «УСБ «Закарпаття» про укладення жодного строкового трудового договору позивач непросила. Тобто, жодного трудового договору на визначений строк або такого трудового договору, що укладається на час виконання певної роботи між позивачем і відповідачем не укладалося, а наявні між нею та роботодавцем трудові правовідносини були врегульовані безстроковим трудовим договором, що укладений на невизначений строк (п.1 ч .1 ст.23 КЗпП). Стосовно ж вказівки в розпорядженні № 41-к від 08.09.2014 року про її звільнення на таку підставу звільнення як «неможливістю укладення з нею трудового контракту у зв'язку з втратою довіри та порушеннями фінансової дисципліни», то слід вказати, що чинним Кодексом законів про працю України та іншими нормами трудового законодавства таких підстав для звільнення взагалі не передбачено. Незаконність її звільнення обумовлена також тим, що відповідно до умов колективного договору підприємства питання звільнення керівника повинно бути погоджено з трудовим колективом. В даному випадку питання щодо її звільнення з трудовим колективом не погоджувалось взагалі. З моменту прийняття позивача на роботу на посаду в.о. генерального директора вона добросовісно та належно виконувала свої трудові обов'язки визначені статутом підприємства та трудовим законодавством. Крім того до неї жодного разу з боку роботодавця не висловлювалось ніяких претензій чи зауважень, не застосовувалось заходів дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та жодних порушень трудових обов'язків нею не вчинялось. Приблизно 14 серпня 2014 року позивачка усно проінформувала голову ВФСТ «Колос» Мендуся О. П. про свою вагітність. Крім того, нею 20.08.2014 р. йому особисто було надано копію довідки від 14.08.2014 року про те, що вона є вагітною. Факт її вагітності також підтверджений висновками які відображені у рішенні Мукачівського міськрайонного суду від 05 вересня 2014 pоку, а довідки про її вагітність містяться в матеріалах справи № 303/5423/14-ц (2/303/2950/14). Не дивлячи на підтверджений факт вагітності та будучи з цим фактом обізнаним роботодавець грубо порушив права позивача як працівника та порушив встановлені законодавством гарантії працівників-вагітних жінок. Відповідно до ст.184 Кодексу законів про працю України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Тобто, закон встановлює чітку заборону звільнення вагітних жінок з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Всупереч, цього, будучи повідомленим та маючи в своєму розпорядженні копію довідки від 14.08.2014 року про вагітність позивача, відповідач в особі голови ВФСТ «Колос» Мендусь О. П. 08.09.2014 р. видав розпорядження про її звільнення. У зв'язку з викладеним позивач вважає її звільнення з посади виконуючої обов'язки генерального директора Підприємства об'єднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства «Учбово-спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України незаконним. Просить визнати звільнення [PERSON] з посади в. о. генерального директора Підприємства об»єднання громадян Експлуатаційно-виробничовго підприємства «Учбово-спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України незаконним та скасувати Розпорядження Всеукраїнського фізкультурно-спортивного товариства «Колос» АПКУ № 41-к від 08.09.2014 р. «Про поновлення на посаді та звільнення [PERSON] і призначення [PERSON]», поновити [PERSON] на посаді виконуючої обов'язки генерального директора Підприємства об'єднання громадян Експлуатаційно-виробничого підприємства «Учбово-спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України, допустити в цій частині негайне виконання рішення суду та стягнути судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просить позов задоволити з підстав наведених у позовній заяві. Пояснив, що відповідно до розпорядження № 41-к від 08.09.2014 року «Про поновлення на посаді та звільнення [PERSON] і призначення [PERSON]» позивача було поновлено на посаді та цим же розпорядженням позивача звільнено з 21 серпня 2014 року «на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку із закінченням строкового договору та неможливістю укладення з нею контракту у зв'язку із втратою довіри та порушенням фінансової дисципліни». [PERSON] був звільнений 10.05.2014 року, і на час його відсторонення від посади позивачка була прийнята на роботу, а після його звільнення з посади позивачка виконувала трудові обов"язки. Трудовий договір строковий не був, а оскільки позивачка продовжувала працювати після звільнення [PERSON] то даний договір був продовжений на невизначений строк. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивачку звільнено на законних підстав, була прийнята на роботу на термін відсторонення попереднього директора, вимоги ч.3 ст.184 КЗпП України не порушено, їй пропонували іншу роботу на підприємстві, але вона відмовилась від даної пропозиції. Підтвердив, що позивачка після звільнення з роботи [PERSON] 10.05.2014 року продовжувала працювати на посаді виконуючої обов'язки генерального директора Підприємства об'єднання громадян Експлуатаційно-виробничого підприємства «Учбово-спортивна база «Закарпаття» ВФСТ «Колос» АПК України до її звільнення. [PERSON] була звільнена у зв"язку із закінченням строкового договору та неможливістю укладення з нею контракту у зв"язку з втратою довіри та порушеннями фінансової дисципліни. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді виконуючого обов"язки генерального директора Підприємства об"єднання громадян Експлуатаціно-виробниче підприємство "Учбово-спортивна база "Закарпаття". 21.08.2014 року комісією по перевірці фінансової діяльності було зачитано розпорядження від 20.08.2014 року №37К в присутності [PERSON] де нею було записано, що вона з ним не згідна. Розпорядженням від 08.09.2014 року №41-К поновлено [PERSON] на роботі і звільнено, ій було запропоновано посаду комерційного директора. Дане розпорядження було вручено представнику [PERSON] - [PERSON]. Чи була [PERSON] ознайомлена з цим розпорядженням сказати не може. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він працює головою комісії Івано-Франківської обласної організації ВФСТ "Колос" АПК України. [PERSON] була призначена на посаду на термін відсторонення [PERSON] від посади. Пісял звільнення [PERSON] - [PERSON] продовжувала працювати. Підтвердив, що розпорядженням від 08.09.2014 року [PERSON] було поновлено на роботі та звільнено. Дане розпорядження її представник [PERSON]. отримав, чи отримувала [PERSON] сказати не може. Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10,11 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а цивільна справа розглядається в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, а тому на запитання суду про надання інших доказів, крім наданих, чи неможливості їх витребування і необхідність цієї дії судом, сторони пояснили, що всі докази надані, а тому суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з»ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об»єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті , розглянувши справу в межах заявлених вимог і прийшов до такого висновку. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що відповідно до розпорядження № 16-К від 31 березня 2014 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду в.о. генерального директора Підприємства об"єднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства "Учбово-спортивна база "Закарпаття" ВФСТ "Колос" АПК України з 02 квітня 2014 року на термін відсторонення попереднього директора [PERSON] (а.с.7). Рішенням Мукачівського міськрайонного суду по справі за №303/5423/14-ц від 05 вересня 2014 року [PERSON] було поновлено на посаді в.о. Генерального директора Підприємства об"єднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства "Учбово-спортивна база "Закарпаття" ВФСТ "Колос" АПК України (а.с.16-18). На виконання вищевказаного рішення відповідач видав розпорядження № 41-к від 08.09.2014 року «Про поновлення на посаді та звільнення [PERSON] і призначення [PERSON]», яким [PERSON] було поновлено на посаді та цим же розпорядженням звільнено її з 21 серпня 2014 року «на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України у зв'язку із закінченням строкового договору та неможливістю укладення з нею контракту у зв'язку із втратою довіри та порушенням фінансової дисципліни» (а.с.14-15) Відповідно до довідки виданої лікарсько-консультативною комісією 13 жовтня 2014 року за №6301 станом на 08 вересня 2014 року [PERSON] знаходилась в стані вагітності. Згідно до ст.43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ч.3 ст.184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Вагітність працівниці на день її звільнення за ініціативою власника або уповноваженого ним органу за відсутності ліквідації підприємства, установи, організації є безумною підставою для поновлення звільненої особи на раніше займаній посаді. При цьому відповідно до ч.3 ст.184 КЗпП України береться до уваги вагітність саме на день звільнення жінки, а не на час розгляду справи судом. Застосування даної норми не ставиться в залежність і від своєчасного повідомлення працівницею власника або уповноваженого ним органу про вагітність. Таким чином, трудовим законодавством передбачено додаткові гарантії захисту трудових прав працюючих вагітних жінок, а саме - заборона їх звільнення ( крім випадків повної ліквідації підприємства). Тому звільнення позивача з роботи є незаконним з тих підстав, що при його проведенні були порушені вимоги ч.3 ст.184 КЗпП України, тобто грубо порушене трудове законодавство і законні права та інтереси позивача, які слід захистити в судовому порядку. Суд приходить до висновку, що між сторонами було укладено строковий договір, так-як такий було укладено на певний строк до настання певної події, а саме [PERSON] Було прийнято на посаду в.о. генерального директора Підприємства об"єднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства "Учбово-спортивна база "Закарпаття" ВФСТ "Колос" АПК України з 02 квітня 2014 року на термін відсторонення попереднього директора [PERSON] від посади, який був звільнений із займаної посади 10.05.2014 року, а позивачка продовжувала виконувати свої обов"язки до часу її звільнення, тобто до 08.09.2014 року, що не заперечили самі сторони. Відповідно до ч.1 ст.39-1 КЗпП якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк, у зв"язку з тим, що після звільнення з роботи [PERSON] позивачка продовжувала виконувати свої обов"язки. Таким чином, розпорядження №16-К від 31 березня 2014 року про призначення [PERSON] виконуючою обов"язки. генерального директора Підприємства об"єднання громадян експлуатаційно-виробничого підприємства "Учбово-спортивна база "Закарпаття" ВФСТ "Колос" АПК України з 02 квітня 2014 року з посадовим окладом згідно із штатним росписом на термін відсторонення генерального директора ПОГ ЕВП "УСБ"Закарпаття" [PERSON] від посади, вважається таким, що трудовий договір продовжений на невизначений строк. Згідно рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 вересня 2014 року з боку [PERSON] порушення трудових обов"язків не було, так-як в акті від 14 серпня 2014 року за №1 такі підстави відсутні. Відповідно до ст.61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили не підлягає доказуванню. Тому, суд не може взяти до уваги твердження представника відповідача, що підставою для звільнення [PERSON] також послужило завдання шкоди товариству в період з квітня по серпень 2014 року, як такі, що спростовуються рішенням суду від 05 вересня 2014 року. Згідно ч.1 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, в судовому засідання встановлено, що підстав, передбачених КЗпП України для звільнення позивачки в судовому засіданні не наведено, окрім того, позивачка була звільнена під час вагітності, що є порушенням вищевказаних вимог трудового законодавства, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що [PERSON] звільнено без законних підстав та вона підлягає поновленню на роботі, а рішення суду відповідно до п. 4 ч.1 ст.367 ЦПК України ч.5 ст.235 КЗпП України підлягає негайному виконанню в частині поновлення на роботі. На підставі ст.88 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача.

Outcome: approved