Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON]\~звернулася до\~суду із\~указаним позовом,\~який згодом\~уточнила та\~мотивувала тим,\~що з 02 липня 2018 року їй стало відомо про поширення щодо неї гр.[PERSON] недостовірної інформації, чим порушено її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. На даний час вона працює на посаді бухгалтера Комунальної установи Тростянецької міської ради «Тростянецький трудовий архів» (далі - КУ ТМР «Тростянецький трудовий архів»). 02 липня 2018 року до неї на роботу прийшла відповідач та принесла аркуші паперу,\~на яких\~було написано,\~що родинапозивача, нібито, не доглядає за своїми домашніми тваринами. При цьому наполягала, щоб позивач вирішила ці питання. Пізніше відповідач повідомила, що буде звертатися до поліції, якщо позивач не вирішуватиме питання зі своїми тваринами. Всі доводи та відповіді позивача про те, що вони доглядають своїх котів та собак не були почуті. Невдовзі, 04 липня 2018 року відповідачем було подано заяву до Тростянецького ВП ГУ НП в Сумській області, в якій, зокрема, остання поширила недостовірну інформацію, що нібито діти позивача б'ють собак. З приводу розгляду даної заяви позивача та\~її чоловіка, 16 липня 2018 року працівники поліції викликали до відділення для надання пояснень. Крім того,\~відповідач звернулася\~до Тростянецького\~районного центру\~соціальних служб\~для сімї,\~дітей та\~молоді (далі\~-\~Тростянецький РЦ\~СССДМ),\~де поширила\~недостовірну інформацію\~про нібито\~неналежні матеріально-побутові\~умови проживання\~родини позивача та, зокрема, заявила, що «мої діти недоглянуті, голі босі та недогодовані». 09 липня 2018 року комісією служби у складі директора Тростянецького РЦ СССДМ [PERSON], заступника директора - начальника відділу із соціальної роботи Тростянецького РЦ СССДМ, фахівця із соціальної роботи Тростянецького РЦ СССДМ [PERSON] було здійснено обстеження матеріально-побутових умов проживання моєї родини та складено відповідний акт. Комісією не виявлено складних\~життєвих обставин\~у родині, а також встановлено, що діти забезпечені усім необхідним для повноцінного розвитку. «Останньою краплею» для позивача стало звернення відповідача 11\~липня 2018\~року із заявами на імя міського голови [PERSON], де було поширено недостовірну інформацію про нібито відсутність у її родини договору на вивіз сміття та відповідно порушення правил благоустрою міста, а також стосовно її нібито невідповідності займаній посаді бухгалтера в КУ ТМР «Тростянецький трудовий архів» за кваліфікацією, освітою тощо. Зокрема, безпідставно заявлено про нібито відсутність вищої освіти, існування нібито незаконних підстав для її працевлаштування на займаній посаді (так званого «блату»), нібито всю роботу замість позивача виконує її матір. З цього\~приводу керівникомпозивача, директором КУ ТМР «Тростянецький трудовий архів» [PERSON] були надані відповідні пояснення міському голові, якими було спростовано поширену відповідачем недостовірну інформацію щодо позивача та надано її характеристику як працівника установи. Позивача указала, що має вищу освіту. До скорочення працювала головним бухгалтером Зарічненської сільської ради Тростянецького району Сумської області. На посаду бухгалтера КУ ТМР «Тростянецький трудовий архів» працевлаштувалася через Тростянецький районний центр зайнятості. Із приводу заявленого відповідачем нібито порушення позивачем та\~її родиною правил із благоустрою міста, позивач зазначила, що має укладений договір з комунальними службами на вивіз сміття. Сміття з двору прибирається та вивозиться своєчасно. Відповідач систематично поширює стосовно позивача та її родини недостовірну інформацію, чим створює негативну оцінку про них як членів суспільства. Посилаючись на те, що інформація щодо неї була поширена шляхом подання заяв у письмовому вигляді до Тростянецького ВП ГУ НП в Сумській області, Тростянецької міської ради, а також усного звернення до Тростянецького РЦ СССДМ, інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, поширення якої порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію, поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до неї, що в свою чергу впливає на зниження цінності її особи - приниження її гідності, поширенням вказаної інформації відповідач створила негативну соціальну оцінку її особи в очах оточуючих, порушивши її честь, чим завдано шкоди її немайновим інтересам та її правам, позивач просила: 1. Визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право та недоторканість ділової репутації інформацію поширену [PERSON] щодо неї у письмових заявах від 04.07.20118 до Тростянецького ВП ГУ НП в Сумській області, від 11.07.2018 до міського голови [PERSON] та усному зверненні до Тростянецького районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді; 2. Стягнути з [PERSON] на її користь 10000 грн. моральної шкоди та судові витрати у сумі 704,80 грн. Уточнивши свої позовні вимоги та виклавши пункт 1 прохальної частини позову у новій редакції [PERSON] просила: визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право та недоторканість ділової репутації інформацію поширену [PERSON] у письмовій заяві від 11.07.2018 до міського голови [PERSON], вх №389, а саме слова "...потрапила на роботу "по блату", а також " [PERSON] дуже обмежена, не знає Законів України, надто жорстока, лінива". В іншій частині позовні вимоги залишила без змін. У судовому засіданні позивач та її представник уточнені позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, зазначені у позові. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечила, зазначаючи, що як сусідка позивача на протязі тривалого часу відмічала неналежне та жорстоке, на її думку, ставлення родини позивача до домашніх тварин - котів та собак, які не були належним чином нагодовані, доглянуті, не мали належного утримання. З цього приводу між нею та родиною позивача відбувались розмови та відповідач зверталась із відповідними заявами до поліції, та до Тростянецької міської ради. Відповідач вважає, що належного реагування на її звернення все-таки не було. Щодо інформації, яку просить позивач визнати та такою, що принижує честь і гідність та порушує право та недоторканість ділової репутації відповідач зазначила, що вона має право на власну думку, на висловлення поглядів, на звернення до компетентних органів. Так, дійсно вона звернулась із заявою до міського голови, де зазначила, зокрема, зі слів самої [PERSON], які та сказала у приватній розмові із відповідачкою про те, що вона потрапила на роботу «по блату». Тобто, ця інформація не є вигаданою відповідачем, а лише відображенлю у заяві зі слів позивача. Щодо іншої інформації про позивача, таких як «[PERSON] дуже обмежена, не знає Законів України, надто жорстока, лінива" це є оціночними судженнями, за які вона не повинна нести відповідальність. Відповідач саме так охарактеризувала позивача у заяві, бо вважає, що [PERSON] жорстоко поводиться із тваринами, не тримає у належному порядку свій двір та прибудинкову територію. Заслухавши позицію сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали перевірок Тростянецького ВП ГУ НП у Сумській області за зверненнями [PERSON], оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що\~ позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів.\~\~\~ У межах уточненого позивачем позову, судом установлено, що 11.07.2018 [PERSON] звернулася до голови Тростянецької міської ради [PERSON] із заявою, у якій повідомила голову міської ради, що зі слів [PERSON], про що остання повідомила її, вона потрапила на роботу до Тростянецького архіву: «по блату, їй там дуже важко, і вона не встигає, а тому їй в архіві допомагає мама». Коли [PERSON] зайшла до архіву, то побачила, що навпроти [PERSON] сидить її мати з документами архіву, щось вибирає. [PERSON] вважає це недопустимим та указала, що: «[PERSON] дуже обмежена, не знає [PERSON] України, надто жорстока, лінива. Яка освіта в [PERSON]? Чому саме їй дісталося місце в архіві?" (а.с.31,32). Як установлено матеріалами справи, указана заява [PERSON] не вплинула на ділову репутацію [PERSON] за час перебування її на посаді у Комунальній установі "Тростянецький трудовий архів" та за характеристикою директора даної установи остання має виключно позитивну характеристику (а.с.39). Вказане також підтвердили і допитані у суді свідки [PERSON], секретар Тростянецької міської ради та [PERSON], директор КУ «Тростянецький трудовий архів», які позитивно характеризували позивача. Із матеріалів Тростянецького ВП ГУ НП в Сумській області (ЖЄО 2180 від 06.07.18, ЖЄО від 25.07.2018), (а.с. 10,11) встановлено, що дійсно між сторонами виник конфлікт щодо домашніх тварин позивача. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили факт суперечок, які виникли між сторонами щодо утримання родиною позивача домашніх тварин за місцем проживання. Разом із тим, покази свідків суд не може покласти в основу підтвердження чи спростування позовних вимог, так як у даному разі інформація, яка була викладена відповідачем у заяві до міської ради, не є такою, що має бути підтверджена чи спростована показами свідків. Як передбачено ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Статтею 68\~Конституції України закріплено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Відповідно до ст.28\~Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Згідно ч.1 ст.277\~ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Частиною 4 статті 32\~Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до п.15 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~27\~лютого 2009\~року №1\~"Про\~судову практику\~у справах\~про захист\~гідності та\~честі фізичної\~особи,\~а також\~ділової репутації\~фізичної та\~юридичної особи" (далі Постанова), при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Відповідно до п.18 Постанови, обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Відповідно до п.19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.30 [PERSON] України\~"Про\~інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Згідно зі ст.17 [PERSON] України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного ст.10 Конвенції. Відповідно до\~ст.\~277\~ЦК України фізична особа,\~особисті немайнові\~права якої\~порушено внаслідок\~поширення про\~неї та\~(або)\~членів її\~сім'ї\~недостовірної інформації,\~має право\~на відповідь,\~а також\~на спростування\~цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Таким чином, розрізняючи факти та оціночні судження, слід виходити з того, що існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції. Крім того, аналіз національного законодавства та стаття 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені. Ретельно дослідивши суть викладеного відповідачем у вказаній заяві суд вважає, що інформацію такого змісту: "...потрапила на роботу "по блату", " [PERSON] дуже обмежена, не знає Законів України, надто жорстока, лінива" не можна\~витлумачити як\~таку,\~що містить\~фактичні дані,\~отже не є фактичним твердженням, а є оціночним судженням відповідача щодо особи позивача. Отже, ця інформація не може вважатися такою, що принижують гідність, честь чи ділову репутацію позивача, оскільки оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Відповідно до ч.ч.1-4\~ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,5,6\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В порушення вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивач не довела належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог. Таким чином заявлений позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed