Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Позивач [PERSON] , [INFO] звернулася з позовною заявою до [PERSON] , [INFO] , в якій після уточнення позовних вимог просить визнати батьківство за [PERSON] ,\~ [INFO] відносно його рідної доньки [PERSON] , [INFO] , та залишити прізвище дитини « [PERSON] »; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку /доходу/ платника аліментів, від усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення за 6 місяців до пред`явлення позову до суду (за минулий час), а саме з 03.09.2020 року і до досягнення дитиною - [PERSON] , [INFO] повноліття. Крім того позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] понесені нею витрати, пов`язані з розглядом справи та сплатою судового збору у розмірі 454 грн.; у разі задоволення позову всі витрати, пов`язані з розглядом справи, у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі - 2000 грн., стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] ; стягнути другу несплачену частину судового збору у розмірі 454 грн. з відповідача [PERSON] на користь держави. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2016 року вони разом з відповідачем навчались у професійному технічному училищі №53. Спочатку почали зустрічатись, а потім стали постійно проживати разом за місцем її мешкання у [ADDRESS] , де також проживає її бабуся. У листопаді 2017 року вона завагітніла та відповідач запевнив її, що вони будуть разом, одружаться і будуть ростити їх спільну дитину. У березні 2018 року відповідач пішов служити до армії за контрактом щоб заробити гроші на весілля та для забезпечення майбутньої дитини. 20.06.2018 року вона народила доньку [PERSON] , однак через те, що вони з відповідачем не перебували у шлюбі прізвище дитини було записано « [PERSON] », а ім`я та по батькові дитини було записано зі слів матері згідно ст.135 СК України. Після народження дитини відповідач забрав її та дитину з полового будинку, а потім взяв відпустку та допомагав їй перші місяці після народження дитини. На теперішній час відповідач знаходиться у військовій частині яка часто змінює дислокацію і переміщується по кордону з непідконтрольною територією України, і тому він не може залишити військову частину та самостійно займатися встановленням батьківства над їхньою донькою. Відповідач повністю визнає себе батьком їхньої дитини і не оспорює ніяким чином свого батьківства. Однак, останнім часом відповідач неналежно виконує в добровільному порядку обов`язки по утриманню своєї доньки, не систематично та останні півроку зовсім перестав надавати грошові кошти на утримання їхньої доньки, тому вона вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 04.03.2021 року позовну заяву залишено без руху. Копію ухвали направлено позивачу для відома та надано їй строк для усунення недоліків терміном десять днів з дня вручення копії ухвали. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 12.04.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву. Відстрочено позивачу\~сплату судового\~збору в\~розмірі 454,00\~грн.\~до ухвалення\~рішення по\~справі. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16.06.2021 року закрито підготовче провадження та призначення справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. В судовому засіданні 16.08.2021 року заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, разом з тим надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки виданої 16.11.2020 року керуючою ОСББ «Леваневського,164», [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: [PERSON] , [INFO] , мати, та [PERSON] , [INFO] , донька (а.с.6). \~ \~ \~ \~З акту складеного 18.11.2020 року керуючою ОСББ «Леваневського,164» вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з липня 2016 року по лютий 2018 року мешкав в квартирі [ADDRESS] , що підтверджуються сусіди (а.с.7). \~ \~ \~ \~Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.8), [PERSON] , народилася [INFO] . Батьками значиться [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.9), відомості про батька дитини - [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. \~ \~ \~ \~В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Зокрема, держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини (ч.2 і 3 ст.5 СК України). При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно зі ст.7 Конвенції ООН про права дитини дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Питання реєстрації народження та визначення походження дитини регулюються ЦК України та СК України, Правилами реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5. Главою 12 СК України встановлено порядок визначення походження дитини від матері та батька. Частиною 1 ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п.18 Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, якщо мати дитини не перебуває у шлюбі та немає спільної заяви батьків, прізвище та громадянство батька дитини зазначається за прізвищем та громадянством матері, а власне ім`я та по батькові - за вказівкою матері у заяві про державну реєстрацію народження. Графи актового запису про народження "Дата народження", "Місце проживання" в розділі "Відомості про батька" у цьому випадку не заповнюються. Оскільки на час народження доньки її мати [PERSON] у шлюбі не перебувала, прізвище батька в актовому записі про народження [PERSON] зазначено за прізвищем матері, а її ім`я та по батькові - за вказівкою матері. За змістом ч.1 ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Згідно п.1 ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно ч. 4 ст. 128 СК України при цьому позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Згідно вимог ст.ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що коли [PERSON] завагітніла, вони разом з [PERSON] стали мешкати по [ADDRESS] , доки дитині не виповнилось приблизно 1,5 роки. Потім [PERSON] пішов служити до армії на контрактній основі. Під час несення служби [PERSON] вдома фактично не знаходився, до дитини відносився добре. В 2019 році [PERSON] покинув [PERSON] , ніякої допомоги на утримання дитини їй не надавав. [PERSON] просила [PERSON] про допомогу на утримання дитини на що, [PERSON] давав свою згоду, однак потім ніяких дій з його боку не було. Після служби [PERSON] мешкав разом зі своєю матір`ю. Де зараз знаходиться [PERSON] їй не відомо. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання про те, що її донька [PERSON] та [PERSON] з 2017 року по 2019 рік мешкали разом у неї вдома по [ADDRESS] , без реєстрації шлюбу. Під час мешкання разом з [PERSON] , [PERSON] нічого не покупав, так як вони обидва навчались. [INFO] [PERSON] народила доньку [PERSON] , все було добре. Потім [PERSON] пішов служити до армії на контрактній основі, щоб заробити коштів, а вже 2019 році залишив сім`ю. Спочатку місяць через місяць [PERSON] надавав якість кошти на утримання дитини, перераховував на карту, а коли приїжджав давав так. З середини 2019 року [PERSON] перестав брати участь у вихованні дитини, спілкуватися та проявляти турботу. З 2019 року [PERSON] мешкав разом зі своєю матір`ю. [PERSON] не оформив офіційного батьківства через безвідповідальність, він обіцяє, але нічого не робить. З досліджених в судовому засіданні письмових доказів, показів свідків судом встановлено та не оспорювалося сторонами в судовому засіданні, що позивач на час, коли завагітніла, проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відповідач визнавав своє батьківство та зустрічав позивача з пологового будинку після народження доньки. Відповідач в свою чергу надав суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі. Зважаючи на те, що відповідач свідомо не ухилявся від визнання позовних вимог що стосуються встановлення батьківства, суд визнає батьківство [PERSON] , [INFO] , громадянина України, відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , залишивши прізвище дитини - [PERSON] . Щодо позовних вимог позивача в частині стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, на даний час дитина мешкає з матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач не надає регулярної матеріальної допомоги на утримання доньки у розмірі, визначеному законодавством. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами за справою не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей той із них, з ким вони проживають, вправі звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За приписами ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.\~Питання стягнення аліментів за минулий час врегульовано ч.2 ст. 191 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. За змістом цієї норми права стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов:\~до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались;\~особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо.\~Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Присудження аліментів за минулий час являється правом, а не обов`язком суду, з позовом до якого звернувся позивач. Суд, виходячи із конкретних обставин справи, проаналізувавши усі надані докази, може присудити аліменти на утримання дитини за минулий час, у межах трирічного строку, або відмовити у задоволенні таких позовних вимог. Суд враховує, що відповідач визнав позов в частині стягнення аліментів за минулий час, має задовільний стан здоров`я, доказів щодо сплати аліментів на утримання інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, а також що відповідач має нерегулярний,\~мінливий дохід\~не надано, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про те, що відповідач в змозі виплачувати 1/4 частину свого доходу з урахуванням того, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50%\~\~прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4\~\~частини з усіх видів заробітку /доходу/ щомісячно, але не менш ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.09.2020 року (за шість місяців, що передували зверненню до суду) і до досягнення дитиною повноліття, тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. Щодо витрат, пов`язаних з правовою допомогою суд зазначає наступне. Положеннями ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Матеріали справи містять акт про виконання робіт, виконаних адвокатом Коломієць О.В., довідку про надання юридичних послуг, в якій зокрема, зазначено, що [PERSON] був внесений гонорар у розмірі 2000,00 гривень, ордер адвоката на надання правничої допомоги № 014973 Серії ДН від 25.11.2020 року. Частиною п`ятою статті 135 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В такому випадку обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Разом із тим, матеріали справи обґрунтованих доводів щодо не співмірності витрат на правничу допомогу зі складністю справи не містять, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до\~ст.141 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved