Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно, із подальшою індексацією відповідно до закону, із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. На даний час нею подано позов до Зміївського районного суду Харківської області про розірвання шлюбу. Спільне життя з відповідачем не склалося, у зв'язку із чим нею і подано позов про розірвання шлюбу. Враховуючи, що фактично їхні шлюбні відносини з відповідачем припинені, нею було проведено із ним перемовини стосовно спільного утримання дитини та добровільного надання з його боку коштів на утримання сина відповідно до положень Сімейного кодексу. Результат таких перемовин не призвів до позитивного вирішення питання. Як їй відомо, відповідач вже має аліментні зобов'язання на утримання дитини від іншого шлюбу (справа №2014/2-506/11, рішення від 01.06.2011). Відповідач [PERSON] є здоровою працездатною людиною, офіційно працевлаштований та займає посаду водія Підрозділу локомотивного господарства філії "Південна залізниця" ВП "Локомотивне депо Основа", має змогу здійснювати матеріальну підтримку дитини для повноцінного, належного та необхідного розвитку. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 12.03.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Позивач [PERSON] під час розгляду справи підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Водночас, позивачка пояснила, що аліменти у розмірі 2000 грн вона вимагає виходячи з того, що щоб її дитина не опинилася у положенні гіршому, ніж перша дитина відповідача, на яку вже стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки від його доходів. Відповідач [PERSON] під час розгляду справи позовні вимоги визнав частково та не заперечував проти стягування з нього аліментів на на користь позивачки у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку. Пояснив, що має постійне місце роботи водієм у Структурному підрозділі "Харківська автобаза" Філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", з його заробітку 1/4 частка утримується за рішенням суду на дитину від першого шлюбу. Згода на такий розмір аліментів мотивована саме прагненням, щоб обидві дитини мали рівні можливості щодо належного утримання з його боку. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідністю зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Даними свідоцтв про шлюб Серія ІІ-ВЛ №266922 та про народження Серія І-ВЛ №430351, копії яких додані до позовної заяви, підтверджується, що сторони зареєстрували шлюб 03.07.2015, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а. с. 8, 9). З довідки Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області №266 від 19.02.2018 вбачається, що [PERSON] зареєстрована і проживає за адресою: [INFO] "а", має склад сім'ї: сина [PERSON]., [INFO]. (а. с. 10). На підставі рішення Зміївського районного суду від 01.06.2011 (справа №2014/2-506/11) з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина майбороди [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки його доходів. Зазначені обставини стверджувалися обома сторонами, у зв'язку з чим вони не підлягають доказуванню відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, та підлягають обов'язковому врахуванню при визначенні розміру аліментів на другу неповнолітню дитину відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України. Також, сторонами повідомлено, що відповідач [PERSON] працює водієм у Структурному підрозділі "Харківська автобаза" Філії "Південна залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", тобто має постійне місце роботи та отримує регулярний дохід, що є підставою для визначення аліментів у розмірі частки від його доходів. Крім того, судом враховано наступні обставини. Частинами 1, 2 статті 70 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: У разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю особи, у звязку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Таким чином, розмір аліментів, що мають стягуватися з відповідача, належить визначити таким чином, щоб загальний розмір за обома виконавчими листами не перевищував 50% його заробітку. Таким чином, оскільки на першу дитину з відповідача стягується 1/4 частка заробітку відповідача, то на другу дитину також може стягуватися не більш як 1/4 частка його заробітку. Суд не має можливості визначити аліменти у твердій грошовій сумі у такому розмірі, щоб він не перевищував 1/4 частку заробітку відповідача, а також, сторонами не надано доказів щодо того. яку частку від доходів відповідача складає сума у 2000 грн. Таким чином, оскільки 1/4 частка заробітку відповідача, відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження", є максимальним розміром аліментів, що можуть стягуватися з відповідача на користь позивачки, а відповідач [PERSON], виходячи з рівності прав обох дітей на отримання від нього матеріального забезпечення, не заперечував проти визначення аліментів у такому розмірі, при стягуванні аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку відповідача дотримуються положення Сімейного кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження", а також найбільше забезпечуються права неповнолітньої дитини на утримання від батька. За таких обставин, позовна заява [PERSON] підлягає частковому задоволенню, шляхом стягування з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] в частині вимоги про визначення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі належить відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути до Державного бюджету України судовий збір.

Outcome: partial