Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 17.08.2020 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 11.08.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем (далі приватний нотаріус), про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 153871,80грн., та розрахунком заборгованості за договором станом на 24.04.2017 року. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.08.2017 року приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, відповідно до якого з позивача підлягала стягненню на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість в сумі 153 871, 80 грн., за кредитним договором № НЕХRRХІ4100130 від 22.07.2008 року. Позивач вважає, що даний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений з порушенням вимог закону про порядок вчинення виконавчого напису та недодержання вимог щодо документів, які подаються стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису. Останній вчинений не на оригіналі кредитного договору і не містить його як додатку, та на підставі Розрахунку заборгованості, складеним невизначеною особою, та завіреною печаткою «Для документів», що свідчить про недодержання нотаріусом під час вчинення виконавчого напису вимог, ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат». В той час , як умовою для вчинення нотаріусом виконавчого напису є безспірність наявності боргу та його розміру. Крім того, у виконавчому написі нотаріус, як на правову підставу його вчинення посилається на п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, який був затверджений постановою КМУ від 29 червня 1999 р. №1172, в редакції від 10.12.2014 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В первісній редакції цього Переліку не було передбачено право вчинення виконавчих написів за кредитними договорами. Право вчинення виконавчого напису за кредитним договором виникло після прийняття КМУ Постанови №662 від 26.11.2014 , якою внесено зміни до постанови Кабміну від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Проте, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 по справі №826/20084/ 14 Постанова КМУ № 662 була визнана незаконною та нечинною. Тобто, на час вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом, положення , передбачені п.2 Переліку, на які він посилається, як на праву підставу своїх дій, були визнані судом незаконними і нечинними, що додатково свідчить про незаконність вчиненого нотаріусом виконавчого напису. Оскільки виконавчий напис №8684 вчинений приватним нотаріусом з порушенням вимог, що встановлені Законом та Порядком, він підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню. ІІ. Виклад позиції відповідача. 21.09.2019 року представник відповідача за довіреністю [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити посилаючись на наступні обставини. Отримання позивачем кредитних коштів є його правом, однак, користування кредитними коштами лише свідчить про його згоду з умовами кредитування та необхідність виконання наявних зобов`язань за договором. \~ \~ \~ \~ Однак, позивач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав та не повернув в межах строку, встановленого Договором, суму кредиту та не сплатив проценти, комісію та інші послуги за користування кредитом. Окрім того, з боку банку здійснювалися додаткові заходи щодо вирішення питання в досудовому порядку, а саме направлення вимог про усунення порушень за вказаним кредитним договором яку позивач залишив без уваги та виконання, що свідчить про факт наявності боргу та його визнання саме стороною позивача. В свою чергу з боку позивача не надано жодного доказу відсутності заборгованості за кредитним договором. Відповідач вважає, що виконавчий напис вчинено відповідно норм діючого законодавства. Безспірність вимог відповідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» є не доведеність боргу, що є елементом судового процесу, а факт існування між кредитором та боржником правовідносин, при яких вважається (презумпція) наявність боргу, а документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому КМУ не письмові докази наявності боргу, а докази наявності вказаних вище правовідносин, та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Враховуючи, що банк надав всі необхідні документі відповідно до Переліку, а саме кредитний договір, засвідчений банком розрахунок про заборгованість, в котрому в повній мірі відображені всі операції позивача, щодо погашення заборгованості, підстав вважати незаконність дій нотаріуса немає. Щодо строку за котрим здійснюється стягнення на виконавчим написом відповідач пояснив, що з урахуванням переривання строку шляхом часткової оплати позивачем боргу, відповідно відповідачем правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості за вказаний період, а нотаріус правомірно в межах визначених законом строків вчинив виконавчий напис. Також позивачем не доведено факт погашення суми кредиту. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 19.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано у приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича матеріали виконавчого провадження №62627397. Витребувано у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича належним чином завірені копії матеріалів нотаріальної справи, на підставі якої був вчинений виконавчий напис від 11.08.2017р., реєстровий номер 8684. Судове засідання у справі призначено на 15.09.2020 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.08.2020 року заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 11.08.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, реєстровий номер 8684, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, заборгованості в сумі 153 871, 80 грн. за кредитним договором № HEXRRX14100130 від 22.07.2008 року. Позивач в судове засідання не з`явився, 15.09.2020 року представник [PERSON] , діючи в інтересах позивача на підставі довіреності, через канцелярію суду подала заяву про проведення судового засідання без її участі. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, інші учасники справи не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцезнаходженням, відому суду електронну адресу, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У зв`язку з неявною відповідача та третіх осіб розгляд справи відкладено на 05.10.2020 року. 16.09.2020 року приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Д.С. на виконання ухвали Херсонського міського суду Херсонської області про витребування доказів надіслав на адресу суду копії матеріалів виконавчого провадження №62627397. Будь-яких заяв та клопотань до суду не надсилав. 21.09.2019 року представник відповідача за довіреністю [PERSON] подала відзив на позовну заяву, у якому просила у задоволенні позовних вимог відмовити, а справу розглянути без участі представника відповідача. 28.09.2020 року приватний нотаріус ЧМНО Завалієв А.А. надав на адресу суду копію документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис та просив розглянути справу за його відсутності. Позивач в судове засідання не з`явився, 05.10.2020 року представник Дубровська Т.Ю., діючи в інтересах позивача на підставі довіреності, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, інші учасники справи не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцезнаходженням, відому суду електронну адресу, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача, відповідача та третьої особи приватного нотаріуса про розгляд справи у їх відсутності та неявки у судове засідання належним чином повідомленого про день, час та місце судового розгляду справи третьої особи приватного виконавця і відсутності будь-яких заяв від нього, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем, відповідачем та третіми особами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані учасниками справи докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 11 серпня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №8684, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк», що є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» невиплачені в строк відповідно до умов Кредитного договору №HEXRRX14100130 від 22.07.2008 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 24.04.2017, грошових коштів у сумі 153\~871 грн. 80 коп., з урахуванням: заборгованість за тілом кредиту 4249, 78 грн., заборгованість за відсотками 514, 02 грн, заборгованість за комісією 1723, 83 грн., заборгованість за пенею 139\~570, 75 грн., заборгованість за штрафом (фіксована частка) 500, 00 грн., заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) 7303, 42 грн. стягнення здійснюється за період з 22.07.2008 року по 24.04.2017 року. Для вчинення виконавчого напису нотаріусу надано стягувачем: -Заяву представника АТ КБ «Приватбанк»; -Анкету позичальника від 22.07.2008 року; -Розрахунок заборгованості за договором №HEXRRX14100130 від 22.07.2008 року, укладеним між ПриватБанк та [PERSON] станом на 24.04.2017 року; -Письмову вимоги про усунення порушень за кредитним договором №HEXRRX14100130 від 22.07.2008 року; -Список згрупованих поштових відправлень з описом вкладення цінного листа; -Виписку та витяг з ЄДРЮОФОПГФ; -Довіреність №2124-К-Н-Н Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 22.07.2020 року відкрито виконавче провадження №62627397 з виконання виконавчого напису №8684, виданого 11.08.2017 року приватним нотаріусом приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., яку направлено боржнику та стягувачу. 22.07.2020 року приватним виконавцем надіслано запит до Територіального сервісного центру №6541 для встановлення будь-якого майна, що зареєстроване за боржником [PERSON] 22.07.2020 року приватним виконавцем отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо боржника індексний № 217254233 Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 31.07.2020 року у ВП №62627397 визначено для боржника [PERSON] загальну суму мінімальних витрат у розмірі 624, 20 грн., яку направлено боржнику. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 31.07.2020 року у ВП №62627397 стягнуто з боржника [PERSON] основну винагороду у сумі 15387, 18 грн., яку направлено боржнику. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 31.07.2020 року накладено арешт на нерухоме майно боржника за ВП №62627397, яку направлено боржнику та стягувачу. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 31.07.2020 року накладено арешт на кошти боржника за ВП №62627397, яку направлено боржнику, стягувачу та ПАТ «Універсал Банк». 11.08.2020 року боржником подано заяву про отримання копій документів виконавчого провадження, які останнім отримано того ж дня. 18.08.2020 року на адресу приватного виконавця надійшла інформація про транспорті засоби, зареєстровані за боржником. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 18.08.2020 року накладено арешт на майно (транспортні засоби) боржника за ВП №62627397, яку направлено боржнику та стягувачу. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 01.09.2020 року на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 25.08.2020 року зупинено вчинення виконавчих дій за ВП №62627397 до вирішення справи по суті, яку направлено боржнику та стягувачу. V. Оцінка Суду. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Щодо висновку позивача про те, що на момент вчинення нотаріального напису, діяла редакція Постанови КМУ № 1172, котра не передбачала можливість стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів з підстав, що випливають з Кредитних договорів суд зазначає наступне. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2015 р. у справі №826/20084/14 визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України 26.11.2014 р. №662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині, а саме пункти 1 та 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.11.2015 р. у справі №826/20084/14 касаційні скарги Кабінету Міністрів України і Публічного акціонерного товариства Комерційний бані "Приватбанк" задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.03.2015 року і ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.05.2015 р. скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі №826/20084/14 визнано частково незаконною та частково нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 р. №662 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів". Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 р. у справі №826/20084/14 зупинено виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.04.2017 р. у справі №826/20084/14 зупинено виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 р. у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. залишено без змін. Отже на момент вчинення виконавчого напису - 11.08.2017 р. у справі №826/20084/14 виконання рішення було зупинено, а тому відповідач правомірно звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Разом з тим, відповідно до представленого приватному нотаріусу в якості копії кредитного договору - з анкети позичальника [PERSON] вбачається, що кредитний договір з ЗАТ КБ «Приватбанк», укладено 22.07.2008 року строком на 24 місяці до 22.07.2010 року включно. Із заяви нотаріусу про вчинення виконавчого напису відповідача АТ КБ «Приватбанк» (правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк») вбачається, що представник відповідача за довіреністю АТ КБ «Приватбанк» Балашов О.В. звернувся про вчинення виконавчого напису нотаріусу 22.07.2017 року, тобто через сім років, після закінчення строку дії договору. Доказів, що свідчать про продовження строку дії договору сторонами до суду не представлено. Стаття 88 Закону «Про нотаріат» (станом на час виникнення спірних правовідносин) містила різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 № 916/3006/17 вказала, що строк давності не може бути змінений договором. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Таким чином, Велика Палата Верховного суду у постанові від 02.07.2019 № 916/3006/17 дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Враховуючи викладене, твердження представника відповідача щодо звернення до нотаріуса в межах строку позовної давності є невірним, адже право вимоги виникло у банку 22 квітня 2007 року і до моменту звернення АТ КБ «Приватбанк» до нотаріуса для вчинення виконавчого напису 11 серпня 2017 року минуло більше трьох років. На спростування зазначеного відповідачем доказів не надано, адже долучений до заяви про вчинення виконавчого напису розрахунок заборгованості за договором №HEXRRX14100130 від 22.07.2008 року, укладеним між ПриватБанк та [PERSON] станом на 24.04.2017 року, не містить інформації про фінансові операції за період 29.12.2009 року по 26.09.2013 року; за період з 30.11.2013 року по 23.04.2017 року. Також, суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У зв`язку з викладеним вище, враховуючи, що безспірність заборгованості боржника перед кредитором не знайшла свого підтвердження, а також те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. з порушенням приписів діючого законодавства, суд дійшов висновку про порушення прав та інтересів позивача з боку відповідача та обґрунтованість позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. VI. Заходи забезпечення позову (заяви). Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.08.2020 року заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 11.08.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем, реєстровий номер 8684, про стягнення з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, заборгованості в сумі 153 871, 80 грн. за кредитним договором № HEXRRX14100130 від 22.07.2008 року. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Д.С. від 01.09.2020 року на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 25.08.2020 року зупинено вчинення виконавчих дій за ВП №62627397 до вирішення справи по суті. За змістом ч. ч. 7-8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. VIІ. Розподіл судових витрат Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Квитанцією №28 від 04.08.2020 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду сплатив суму судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved