Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

У жовтні 2014 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" звернулося до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просило суд стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 13\~804,97 доларів США та 75\~073,94 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № Д002/АА-123.07.2 від 12.04.2007 року [PERSON] отримала кредит у сумі 27\~230,50 доларів США зі сплатою 9 % річних, щомісячної плати за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів (в подальшому плата за проведення розрахунків) в розмірі 0,2 процента від суми виданого кредиту, з кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 11.03.2014 року. Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов'язався, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до "10" числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 325,00 доларів США. Банк свої зобовязання виконав повністю. Однак, у порушення норм законодавства та умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку з чим, за кредитним договором станом на 26.06.2014 року виникла заборгованість в сумі 13\~804,97 доларів США та 75\~073,94 грн., яка складається з наступного: 11\~172,62 доларів США заборгованість за кредитом; 2\~632,35 доларів США прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 14\~447,88 грн. заборгованість з плати за проведення розрахунків; 50\~704,01 грн. пеня за прострочку виконання грошових зобовязань; 8\~487,77 грн. відповідальність за порушення грошового зобовязання; 1\~434,28 грн. сума інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом. Крім того, зобовязання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою: договір поруки № Д002/АА-123/2.07.2 від 12.04.2007 року, укладений з поручителем [PERSON]. Вимога, що була предявлена до поручителя, щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення. 05 грудня 2014 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області було ухвалене заочне рішення про стягнення в солідарному порядку з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" заборгованості за кредитним договором № Д002/АА-123.07.2 від 12.04.2007 року станом на 26.06.2014 року в розмірі 13\~804,97 доларів США та 75\~073,94 грн., з яких: 11\~172,62 доларів США заборгованість за кредитом; 2\~632,35 доларів США прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 14\~447,88 грн. заборгованість з плати за проведення розрахунків; 50\~704,01 грн. пеня за прострочку виконання грошових зобовязань; 8\~487,77 грн. відповідальність за порушення грошового зобовязання; 1\~434,28 грн. сума інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом. Стягнуто з [PERSON], [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" судові витрати по справі, а саме: суму судового збору та витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача в розмірі в розмірі по 1\~476,40 грн. з кожного. Ухвалою суду від 18.01.2017 року вищевказане заочне рішення було скасоване, виконавчі листи були відкликані з виконання, а цивільна справа була призначена до розгляду в загальному порядку. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, в своїх поясненнях спирався на доводи, викладені в позові. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, що стосуються відповідача [PERSON], та просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, так як на даний час порука припинена, у зв'язку з тим, що сплив шестимісячний строк для звернення до суду з позовом до поручителя. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, не повідомила суд про причини не явки, хоча була належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, заяв про розгляд справи за її відсутності суду не надала. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, в тому числі: фотокопію кредитного договору № Д002/АА-123.07.2 від 12.04.2007 року, відповідно до змісту якого [PERSON] уклала договір з позивачем та погодилася на його умови, розрахунок заборгованості, фотокопію договору поруки № Д002/АА-123/2.07.2 від 12.04.2007 року, укладеного з поручителем [PERSON], встановив наступне. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують. Так, судом по справі встановлено, що 12.04.2007 року за кредитним договором № Д002/АА-123.07.2 [PERSON] отримала кредит в розмірі 27\~230,50 доларів США зі сплатою 9 % річних, щомісячної плати за проведення розрахунків зі списання та зарахування коштів за позичковим рахунком та рахунком для нарахування процентів (в подальшому плата за проведення розрахунків) в розмірі 0,2 процента від суми виданого кредиту, з кінцевим строком погашення заборгованості не пізніше 11.03.2014 року. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язався, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до "10" числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 325,00 доларів США. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). В забезпечення виконання основного зобовязання [PERSON] перед ПАТ «Родовід Банк» за кредитним договором № Д002/АА-123.07.2 від 12.04.2007 року між позивачем та [PERSON] 12.04.2007 року було укладено договір поруки № Д002/АА-123/2.07.2. Згідно п. 4.1 договору поруки № Д002/АА-123/2.07.2 від 12.04.2007 року цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і втрачає чинність після повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором. Згідно п. 4.4 договору поруки № Д002/АА-123/2.07.2 від 12.04.2007 року строк позовної давності за цим договором встановлюється в межах трьох років. Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до п. 3.9 кредитного договору № Д002/АА-123.07.2 від 12.04.2007 року за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів за користування кредитом, позивальник зобовязується сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5 цього договору, від суми простроченого платежу. Однак, у порушення норм законодавства та умов договору відповідач [PERSON] зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала. У звязку з чим, за кредитним договором станом на 26.06.2014 року виникла заборгованість в сумі 13\~804,97 доларів США та 75\~073,94 грн., яка складається з наступного: 11\~172,62 доларів США заборгованість за кредитом; 2\~632,35 доларів США прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 14\~447,88 грн. заборгованість з плати за проведення розрахунків; 50\~704,01 грн. пеня за прострочку виконання грошових зобовязань; 8\~487,77 грн. відповідальність за порушення грошового зобовязання; 1\~434,28 грн. сума інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Так, під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як встановлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель [PERSON]) первинно взяла на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами та платою за проведення розрахунків до 11 квітня 2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно розділу 3 кредитного договору. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14. Оскільки, відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з кредитного договору, чергові платежі боржник повинен був здійснювати до 10-го числа кожного календарного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів починається обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя. Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «предявлення вимоги» та «предявлення позову», як умови чинності поруки. Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим. Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобовязання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Враховуючи те, що з травня 2011 року не здійснюється погашення заборгованості за кредитним договором № Д002/АА-123.07.2 від 12.04.2007 року, протягом шестимісячного строку Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" не звернулося до суду з позовом до поручителя, тому суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволенню не підлягають. Таким чином, суд вважає за можливе стягнути тільки з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" заборгованість за кредитним договором № Д002/АА-123.07.2 від 12.04.2007 року станом на 26.06.2014 року в розмірі 13\~804,97 доларів США та 75\~073,94 грн., з яких: 11\~172,62 доларів США заборгованість за кредитом; 2\~632,35 доларів США прострочена заборгованість за нарахованими процентами; 14\~447,88 грн. заборгованість з плати за проведення розрахунків; 50\~704,01 грн. пеня за прострочку виконання грошових зобовязань; 8\~487,77 грн. відповідальність за порушення грошового зобовязання; 1\~434,28 грн. сума інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial