Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

[PERSON], діючи в інтересах [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], третьої особи : Державної міграційної служби України в особі Білоцерківського міського відділу Управління Державної міграційної служби у Київській області, про надання дозволу на виїзд за межі України та виготовлення проїздних документів дитині без дозволу одного з батьків. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона з 05.05.2001 року по 13 жовтня 2004 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження та свідоцтвом про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають сина - [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Син [PERSON] займається в секції з фехтування, у зв"язку з цим часто виникає необхідність виїзду дитини за кордон з тренером та без супроводу батьків, також мають плани із сином поїхати на відпочинок за кордон для його оздоровлення. Батько згоди на виїзд за кордон дитини не надає, також не надає згоди на оформлення проїздних документів дитини, не аргументуючи своєї відмови. Крім, того [PERSON] проживає на відстані 800 км. від сина, сімейних відносин із сином не підтримує , з нею також не спілкується. Все це унеможливлює виїзд дитини на змагання та відпочинок за межі території України. Оскільки виїзд дитини за межі України відповідає її інтересам, а вирішити даний спір без винесення відповідного судового рішення не являється можливим, звернулася до суду з даним позовом, для захисту інтересів та прав дитини. Позивачка, [PERSON] , в судовому засіданні не була присутня, однак надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позов підтримує в повному обсязі, з підстав, наведених в позовній заяві. Відповідач, [PERSON], в судове засідання повторно не з"явився, причини неявки суду невідомі, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується отриманням повістки. Представник третьої особи : в судове засідання повторно не з'явився, причини неявки суду невідомі, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення йому поштового відправлення - судових повісток. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Сторони, [PERSON] та [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 травня 2001 року, який згідно рішення Рахівського районного суду від 13.10.2004 року - розірвано, що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20 листопада 2001 року. Неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір"ю та перебуває на її утриманні. В судовому засіданні встановлено, що батько неповнолітньої дитини, [PERSON], [INFO], безпідставно відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, виключно з метою належного її оздоровлення та відпочинку, при цьому поведінка відповідача не обумовлена піклуванням про інтереси дитини, а виключно власними егоїстичними мотивами. За змістом ст.ст. 2, 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на викладене, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, суд вважає, що вимоги позовної заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про відшкодування судових витрат позивачкою не ставилося.

Outcome: approved