Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт її постійного проживання разом із її матір'ю [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила [INFO] та визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті її матері- [PERSON], яка померла [INFO] право власності на житловий будинок, загальною площею-46,1 кв.м. та житловою площею -29,1 кв.м. господарські будівлі та споруди, що знаходяться в [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON]-голова двору, [PERSON] (дружина), [PERSON].(дочка), що підтверджується записами в погосподарській книзі. Частка кожного становила 1/3 житлового будинку. [INFO] померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з належної останній 1/3 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] На випадок своєї смерті її мати заповіту не склала. Спадкоємцями першої черги є вона, як дочка та відповідач у справі-чоловік. Однак, останній від частки у спадковому майні відмовляється на її користь. Окрім того, відмовляється і від належної йому, як члену колгоспного двору частки на її користь. Відтак, вона як єдиний спадкоємець першої черги за законом, що виявила бажання прийняти спадщину звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] проте, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у зв'язку з тим, що відсутні докази прийняття спадщини, а також спадкове майно має статус «колгоспного двору», частки в якому не визначені. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи в його відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечують проти визнання за позивачем права власності на спірне майно. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено та підтверджується долученим витягом з погосподарської книги села Вибранівка №596 від 04 вересня 2018 року, що станом на 30 червня 1990 року по [ADDRESS] рахувався житловий будинок за колгоспним двором, членами якого були: [PERSON]-голова двору, [PERSON] (дружина), [PERSON]. (дочка), (арк. справи 17). Згідно із технічним паспортом від 27 грудня 2017 року на житловий будинок [ADDRESS], загальна площа вказаного будинку становить-46,1 кв.м., житлова площа -29,1 кв.м Рік забудови - 1920. Інвентаризаційна вартість-144614 грн. (арк. справи 19-21). Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.95 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в с. Вибранівка по [ADDRESS] належав суспільній групі господарств "колгоспний двір", членами якого були: [PERSON]- голова двору, [PERSON] (дружина), [PERSON](дочка). Частка кожного члена двору становила 1/3. У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], в селі Вибранівка Жидачівського району Львівської області, померла [PERSON], про що 18 грудня 2014 року складено відповідний актовий запис №34 та виконавчим комітетом Вибранівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 18 грудня 2016 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (арк. справи 13). Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлої складається із: частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] (1/3 - як член колишнього колгоспного двору). Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що підтверджується довідкою, яка видана виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області за №726 від 05 грудня 2017 року (а.с. 14). Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено та підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтва про одруження серії [NUMBER] свідоцтва про народження серії [NUMBER] свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], що позивач є дочкою, а відповідач чоловіком [PERSON] (спадкодавця) відповідно. Відтак, [PERSON] та [PERSON] відносяться до спадкоємців першої черги спадкування. Інших спадкоємців вказаної черги судом не встановлено (а.с. 11, 12). Відповідно до ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, з долученої до матеріалів справи, належним чином завіреної заяви відповідача [PERSON] від 13 вересня 2018 року, вбачається що останній від частки у спадщині після смерті [PERSON] відмовляється, також відмовляється від належної йому частки у майні колгоспного двору на користь [PERSON] (арк. справи 23). У поданій до суду позовній заяві [PERSON] пояснила, що із квітня 2014 року і до дня її смерті спільно проживала зі спадкодавцем [PERSON], оскільки остання через стан здоров'я потребувала стороннього догляду та допомоги. Так, факт проживання позивача зі спадкодавцем додатково підтверджується довідкою, яка виданою виконавчим комітетом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області за №726 від 05 грудня 2017 року, згідно якої: на день смерті спадкодавця, разом з ним дійсно проживала без реєстрації дочка-[PERSON] (арк. справи 14). Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року№ 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач дійсно постійно проживала з [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, яка наступила [INFO]. Відтак позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], як така, що постійно проживала разом із нею, на час відкриття спадщини. Разом з тим, постановою приватного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу Медвідь Н.С. №91 від 13 вересня 2018 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у зв'язку з тим, що відсутні докази спільного проживання з померлою, а також, що спадкове майно (житловий будинок) мав статус "колгоспного двору" частки в якому не визначені. (арк. справи 24). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved