Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

Позивач звернувся до суду та просить постановити рішення, яким зобов"язати відповідача знести за його рахунок самочинно збудовані господарську будівлю, гараж та добудову до квартири [ADDRESS], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 18 червня 2013 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Вінницькій області(далі Інспекція) на підставі депутатського звернення було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил [PERSON] під час будівлі вищезазначених споруд. За результатами перевірки було встановлено, що відповідно до рішення Хмільницької міської ради від 28.12.1995 року № 251 відповідачу було надано дозвіл на будівництво добудови до вищезазначеної квартири розміром 6,0 х 6,0 м.кв. з південного фасаду до його частини будинку, однак відповідач,порушивши вимоги законодавства, яке діяло на той час здійснив будівництво гаража, господарської споруди та добудови до квартири без будь-яких дозвільних документів. За фактом вчинення правопорушення [PERSON] 25.06.2013 року було винесено припис з вимогою виготовити технічну документацію на право власності чи користування земельною ділянкою для будівництва гаража, господарської будівлі та добудови до квартири та привести самочинно збудовані об'єкти у відповідність до вимог чинного законодавства з визначенням строку добровільного виконання до 25.01.2014 року. Також по факту перевірки Інспекцією було винесено постанову про адміністративне правопорушення № 554 від 27.06.2013 року та накладено на [PERSON] Штраф у розмірі 510 гривень, який він сплатив. Однак відповідач не виконав припис, на основі чого 18.02.2014 року Інспекцією було винесено постанову про адміністративне правопорушення № 76 та накладено на нього штраф у розмірі 5100 гривень, який він також сплатив, та визнав свою вину. У зв'язку з вищезазначеним позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача Подолян А.І. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач проти позову заперечує та зазначає, що після його поселення у квартиру [ADDRESS], на підставі виданого ордеру на вселення, йому профспілкою залізничної станції "Хмільник" було надано право на користування хлівом, погребом та земельною ділянкою, що належала [PERSON] В березні 1994 року відповідачу було надано свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру. На підставі рішення Хмільницької міської ради №251 від 23.12.1995 року відповідачу було надано дозвіл на будівництво добудови до даної квартири розміром 6,0 х 6,0 м.кв. після чого він розпочав будівництво. Згодом відповідач зруйнував частину господарської будівлі, яка перебувала в аварійному стані та на її місці побудував нову, а пізніше добудував і гараж. При спробі відповідачем оформити право власності на земельну ділянку та привести всі забудову у відповідність до чинного законодавства це виявилось не можливим, оскільки відповідно до листа Відокремленого підрозділу Жмеринської дирекції залізничних перевезень від 22.10.2013 року землі залізниці є державною власністю і не можуть передаватись у приватну власність. Суд, заслухавши покази сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки позивачем ні в позовній заяві ні під час судового розгляду не доведено наявність на час судового розгляду самочинних будівель: гаражу, господарської будівлі, добудови до квартири, не зазначено місця їх розташування, відображення на будь-якому плані чи схемі, позначення їх літерами, визначення площ, прив"язки їх до місцевості. Відповідно до п. 8 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності, встановленій ст. 215 ЦПК України і обов"язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частину. Відповідно до роз"яснень, які містяться в п. 13 вказаної Постанови резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фвктичних обставин висновків по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання зазначені у ст. ст. 215-217 ЦПК України. Зважаючи, що в наслідок не конкретних позовних вимог позивача суд позбавлений можливості встановити та зобов"язати відповідача до вчинення конкретних дій (які саме споруди слід знести) рішення суду не буде відповідати вимогам ст. 213 ЦПК України. Враховуючи викладене, те, що позивачем не доведено порушення діями відповідача прав та інтересів інших осіб, та те, що позивачем не встановлено відношення власника земельної ділянки на якій, як вказано у позовній заяві знаходяться будівлі, що передбачено ч. 4 ст. 376 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed