Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-15 00:00:00

В червні 2017 р. [PERSON] звернувся з позовом до [PERSON] , яким просив стягнути з відповідача на його користь майнову шкоду в розмірі 47 677 грн. 07 коп. та вартість робіт оцінювача в розмірі 3 000 грн. 00 коп. При цьому обгрунтовував свої вимоги тим, що 16.02.2017 р. в м. Миколаєві з вини [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль позивача. Вартість відновлювального ремонту сплатила ПрАТ СК "PZU Україна" , величина втрати товарної вартості не відшкодована. Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. Вказувала, що пошкодження автомобілю позивача були спричинені не лише внаслідок ДТП від 16.02.2017 р., а й в результаті ДТП від 27.01.2017 р., учасником якого був позивач та в якому його автомобіль також був пошкоджений, через що визначення втрати товарної вартості проведено оцінювачем неправомірно та не підлягає стягненню. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив таке. 16.02.2017 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу Mitsubishi Pajero Sport, д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON]. та транспортного засобу Ніссан, д/н [NUMBER], під керуванням відповідачки [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю [NUMBER], власником якого є [PERSON], було завдано механічних пошкоджень. Відповідно до Договору та квитанції, за виконання оцінки матеріального збитку позивачем сплачено ФОП [PERSON] - 3000 грн. Згідно Висновку за Звітом № 64-17 від 09. - 19.03.2017 вбачається, що ринкова вартість автомобіля [NUMBER] - 1 185 332, 98 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП - 133 732 грн. 59 коп., вартість відновлювального ремонту - 86 055 грн. 52 коп., величина втрати товарної вартості - 47 677 грн. 07 коп. ПрАТ СК "PZU Україна" було сплачено позивачу вартість відновлювального ремонту в розмірі 86 055 грн. 52 коп. Проте величина втрати товарної вартості автомобіля в розмірі 47 677 грн. 07 коп. позивачу до теперішнього часу не сплачена. Відповідно до Постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.03.2017 р. відповідача [PERSON] визнано винною у вчиненні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 16.02.2017 р. Суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на таке. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003р. №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі Методика) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.Пунктом 8.6. Методики передбачено 2 випадки, коли у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості та який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті. Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу. Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду. Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного(зовнішнього) вигляду автомобіля та(або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості. Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків. У пункті 32.7 статті 32 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Ураховуючи те, що згідно з пунктом 8.6 Методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу враховує втрату товарного вигляду транспортного засобу, можна вважати, що пункт 32.7 статті 32 Закону також виключає виплату страховиком потерпілій особі і відповідного відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу. Аналіз зазначених нормативних актів та наданих доказів свідчить про те, що позивачу страховиком відшкодування шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу не здійснювалося. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до пункту 8.6.1 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ. Відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики). Тобто величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюється як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ. Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, згідно з підпунктом "е" цього пункту величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, що впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин, тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується. Системний аналіз указаних положень законодавства, а також абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статті 1194 ЦК України, пункту 32.7 статті 32 Закону Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти таких висновків. Власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду. При цьому, суд не може прийняти до уваги доводи відповідача щодо того, що отримані автомобілем позивача пошкодження могли бути спричинені не тільки внаслідок ДТП від 16.02.2017 р., а й внаслідок ДТП за його участю, яка сталась 27.01.2017 р., через що втрата товарної вартості нарахована неправомірно та не підлягає стягненню, з огляду на таке. Автомобіль Mitsubishi Pajero Sport позивач, відповідно до договору купівлі-продажу, придбав 18.01.2017 року в дилерському центрі ТОВ "ТД" [PERSON], він перебуває на гарантійному обслуговуванні. Відповідно до наряду-замовлення № 000000432 від 20.01.2017 року позивачем т/з Mitsubishi Pajero Sport було додатково виконано бронювання: бампера переднього, капоту частково, під ручками дверей, порогів задніх дверей, порогів передніх дверей, хром-решітки, фар ; встановлено плівку захисну. 27.01.2017 року сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль [NUMBER] ,під керуванням [PERSON] проконтактував своїм заднім лівим крилом із правою частиною переднього бамперу автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON] Вказане вбачається зі змісту Постанови Центрального райсуду м. Миколаєва від 16.06.2017 року, якою провадження у адміністративній справі відносно [PERSON] закрито за відсутністю складу адмінправопорушення. Відповідно до довідки ТОВ "ТД" [PERSON] від 23.02.2018 року автомобіль [NUMBER] проходив планові ТО, встановлював додаткове обладнання, кузовний ремонт передньої частини автомобіля не виконувався. Отже, з урахуванням вказаних обставин, суд вважає доведеним той факт, що внаслідок ДТП 27.01.2017 року автомобілю позивача не було спричинено механічних пошкоджень, через наявність бронювання та захисної плівку та він не потребував через це ремонту. Вказане також підтверджується Висновком за Звітом № 64-17 від 09. - 19.03.2017 р., відповідно до тексту якого пошкодження досліджуваного автомобіля розташовані лише в задній частині автомобіля, що відповідає наслідкам ДТП від 16.02.2017 р. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати.

Outcome: approved