Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , звернулась в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її матері - [PERSON] , котра померла [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 1/2 частина житлового будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON] - голова двору та [PERSON] (дружина), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/4 житлового будинку. [INFO] помер її батько- [PERSON] -член двору, яому на день смерті належала 1/4 частка спірного житлового будинку. На випадок своєї смерті померлий заповіту не склав. Відтак, її мати та дружина останнього- [PERSON] успадкувала майно (прийняла спадщину) [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володінням спадковим майном, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформила. [INFO] померла її мати- [PERSON] .. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається з: 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ( 1/4 - як члена колишнього колгоспного двору та 1/4 - успадкована після смерті чоловіка) та іншого майна (земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва). На випадок своєї смерті мати склала заповіт, згідно із яким їй заповіла лише належну земельну ділянку. Звернувшись до нотаріуса у встановлений строк для оформлення своїх спадкових прав на майно після смерті матері в порядку спадкування за заповітом, отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на частку в спірному житловому будинку з господарськими спорудами та будівлями їй було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати волю спадкодавця та свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області-Оліяр І.І. подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника сільської ради, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У судовому засіданні встановлено та підтверджується копією Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 05.07.1990 року та витягом з погосподарської книги с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області № 284 від 26 червня 2018 р., що станом на 30 червня 1990 року по с. Лівчиці, будинковолодіння [ADDRESS] рахувалась половина житлового будинок за колгоспним двором, членами якого були: [PERSON] - голова та [PERSON] (дружина) (арк. справи 9, 11). Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що половина спірного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] належав суспільній групі господарств "колгоспний двір", членами якого були: [PERSON] - голова та [PERSON] (дружина). Частка кожного члена двору становила 1/2. Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , в с. Лівчиці Жидачівського району Львівської області, помер [PERSON] - член двору, про що 02 квітня 2001 року зроблено відповідний запис №3 та відділом реєстрації актів цивільного стану Жидачівського РУЮ Львівської області 25 грудня 2007 року повторно видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (арк. справи 4). Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою, яка видана виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 26 червня 2018 року за вих. №276. Окрім того, з вказаної довідки вбачається, що до дня смерті та на день його смерті у половині спірного житловому будинку на [ADDRESS] була постійно зареєстрована та проживала з померлим його дружина - [PERSON] (арк. справи 10). При вищевказаних обставинах, встановлено, що відповідно до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла, оскільки як спадкоємець першої черги фактично вступила в управління та володінням спадковою частиною будинку, незважаючи, що у встановленому законом порядку та строк, своїх прав не оформив. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , у віці 89 років, померла [PERSON] , про що 06 серпня 2013 року зроблено відповідний актовий запис №5 та виконавчим комітетом Лівчицької сільської ради Жидачівського району Львівської області, від 06 серпня 2013 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (арк. справи 5).Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З долучених до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30 вересня 1953 року та свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 09.09.1978 року вбачається, що позивач у справі є рідною дочкою спадкодавця. Відтак, [PERSON] входить до спадкоємців першої черги. Інших спадкоємців вказаної черги судом не встановлено (арк. справи 7, 23) Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, з долученої до матеріалів справи довідки, яка видана Лівчицькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 18 грудня 2013 року за вих. №208, вбачається, що до дня смерті і на день смерті [PERSON] (спадкодавець) проживала в [ADDRESS] та разом з нею проживала її дочка- [PERSON] (позивач), де і проживає по даний час (арк. справи 24). Судом встановлено, що спадщина померлої складається з половини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину він у встановлений законом строк подав до нотарпіуса заяву про прийняття спадщини та, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, з оглянутих судом матеріалів спадкової справи, яка заведена Жидачівською державною нотаріальною конторою Львівської області після смерті спадкодавця [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] , як спадкоємець за заповітом у встановлений строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважається такою, що спадщину після смерті [PERSON] прийняла. За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті своєї матері, як така, що виявила бажання прийняти спадщину та фактично її прийняла, оскільки на момент її відкриття проживала із спадкодавцем, та в законодавчо визначений строк не відмовилась від неї та звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Разом з тим, постановою державного нотаріуса Жидачівського районного нотаріального округу № 173/02-31 від 15 березня 2018 року, встановлено факт відмови позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на частку у спадковому майна, у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на 1/2 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . (арк. справи. 3). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право власності на 1/2 частку спірного житлового будинку, в нотаріальному порядку не має можливості у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідач позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суддійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved