Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

У квітні місяці 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» звернулося до суду із позовом який обґрунтовує тим, що 03 лютого 2014 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Л69.188.27195, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 19 950 грн. зі сплатою 25,25 % річних строком на 40 місяців, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобов»язання за кредитним договором та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером від 04.02.2014 року. 30.09.2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» та публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу. Згідно умов договору факторингу Клієнт (первісний кредитор, ПАТ «Ідея Банк») відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, позивачу) з 30.09.2015 року, а позивач, відповідно до договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Право вимоги позивач набув з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимог. Станом на 30.09.2015 року відповідач не повернув банку отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, внаслідок чого заборгованість за кредитним договором становить 28 272,0 грн. Просить стягнути заборгованість за кредитним договором та судові витрати. В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «Рантье»» не зявився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи. Надіслав заявою до суду, в якій просить розглядати справу в його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні заявлених позовних вимог не визнали, Відповідач [PERSON] суду пояснив, що не заперечує, що підписи в кредитних договорах за № F83.981.72057 від 12/03/2013 та за № Л69.188.27195 від 03.02.2014 року, графіках до них та заяві від 03.02.2014 року належать особисто йому, однак підписання кредитних договорів на його думку не свідчить про отримання коштів, яких він не отримував, та це не є підставою для їх повернення. Його представник посилається на те, що підписання кредитних договорів є намірами, отримання кредитних коштів має підтверджуватися лише квитанціями до видаткових касових ордерів. При цьому звертає увагу суду на те, що таких належних доказів суду позивач не надав, що є підставою для відмови у позові. При цьому боржник не був належним чином повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні є настанням несприятливих ризиків для кредитора. Крім того, він зокрема, зазначає, що кредитний договір № Л69.188.27195 від 03.02.2014 року був укладений з метою погашення заборгованості по кредитному договору № F83.981.72057 від 12 березня 2013 року (рефінансування). Відповідно, сума кредиту в розмірі 19 950,00 грн. була перерахована 04.02.2014 року в рахунок погашення заборгованості за договором № F83.981.72057 від 12/03/2013 , що підтверджується лише меморіальним ордером про видачу кредиту. Вказує на те, що на виконання умов кредитного договору кошти не видавалися відповідачу в касі банку, а були перераховані на відповідні рахунки ПАТ «Ідея Банк», а тому меморіальний ордер не містить підпису відповідача та відповідно до статті 9 Закону України «про бухгалтерський облік та фінансову звітність» доказами, що підтверджують наявність чи відсутність заборгованості можуть бути виключно первинні документи. Тому відсутні підстави вважати, що кредит видався позичальнику. Подав заяву суду про застосування строків давності, оскільки [PERSON] не здійснював будь-яких дій, що свідчить про визнання ним свого боргу та переривання строку давності та переривання строку давності. Суд, враховуючи позицію позивача, заперечення відповідача та його представника, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом достовірно установлено, що 12 березня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № F83.981.72057 від 12.03.2013 року , за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 19 098,0 грн. на поточні потреби строком на 24 місяці до 12.03.2015 року зі сплатою 9,5 % річних за користування кредитом, а позичальник зобовязується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами і комісіями, які визначені умовами договору. Кредитор зобовязання за договором виконав у повному обсязі та надав кредитні кошти позичальнику, що підтверджується меморіальними ордерами за № F83.981.72057 від 12.03.2013 року на суму 17 050,89 грн. та 2 047,11 грн. 03 лютого 2014 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Л69.188.27195, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 19 950 грн. зі сплатою 25,25 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. [PERSON] 03 лютого 2014 року подав заяву публічному акціонерному товариству «Ідея банк» якою доручив та дав розпорядження банку без додаткового узгодження переказати в безготівковій формі кредитні кошти за укладеним договором № Л69.188.27195 від 03.02.2014 року від 03.02.2014 року в сумі 19 950,0 грн. в рахунок погашення заборгованості перед банком за кредитним договором № F83.981.72057 від 12.03.2013 року. Означені обставини підтверджуються вказаними кредитними договорами та заявою позичальника. Свого власного підпису у вказаних документах позичальник не оспорює. Згідно договору факторингу № 30/09-1 від 30 вересня 2015 року «Ідея Банк» відступає (передає у власність) Факторові (новому кредитору [PERSON] "Факторингова компанія "Рантьє") з 30 вересня 2015 року права вимоги під фінансування від Фактора, а Фактор набуває (приймає у власність) від клієнта з 30 вересня 2015 року права вимоги та здійснює їх оплату (фінансування) клієнту за плату. Фактор після переходу до нього прав вимоги стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, та одержує право замість клієнта вимагати від боржників належного виконання ними зобовязань за такими кредитними договорами в межах переданих прав вимоги. Договір підписаний представниками ПАТ "Ідея Банк" та ТОВ "Факторингова компанія "Рантье" і посвідчений печатками. З витягу з додатку №2 до договору факторингу №30/09-1 від 30.09.2015 року слідує, що згідно акту прийому-передачі прав вимог від 30.09.2015 року ПАТ «Ідея Банк» передав, а ТОВ «Факторингова компанія Рантье» прийняв права вимоги до боржника за кредитним договором Л69.188.27195 від 02.03.2014 року станом на 30.09.2015 року на загальну суму 19 950 грн. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України відповідачку письмово повідомлено про відступлення права вимоги [PERSON] "Факторингова компанія "Рантье" за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу її реєстрації. Згідно з довідкою-розрахунком станом на 30.09.2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором № Л69.188.27195 від 03.02.2014 року, становить 28 272,0 грн., з них: заборгованість за тілом кредиту 11 992,53 грн., прострочений борг 7 957,47 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 8 322 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобовязується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. ст.1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Зобов'язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов'язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога). Оскільки відповідач на даний момент у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, суд вважає, що у даному випадку має місце порушення відповідачем прав позивача, які слід захистити шляхом стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором № Л69.188.27195 від 03.02.2014 року в розмірі 28 272,0 грн. Відповідно до довідки-розрахунку станом на 21.03.2016 заборгованість [PERSON] за кредитним договором № Л69.188.27195 від 03.02.2014 року становить 28 272,0 грн., з яких: 19 950,0 грн. заборгованість за тілом кредиту; 8 322,0 грн. заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями. Згідно виписки з особового рахунку позичальника з 12.03.2013 року по 04.02.1014 року вбачається, що [PERSON] здійснював погашення кредитної заборгованості аз кредитним договором за № F83.981.72057 від 12/03/2013. Згідно п.5.2 договору, цей договір вступає в силу з дня його підписання та діє до 25.10.2016 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобовязань за договором. В силу п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, в тому числі, й переданням ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). За положеннями статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов'язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Згідно повідомлення надісланого боржнику [PERSON] ТОВ «Факторинговою компанією «Рантьє» про передачу прав іншій особі. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обовязку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Оскільки з матеріалів справи вбачається, що боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, суд приходить до висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обовязку погашення кредиту взагалі. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у своїй Постанові № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, який має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України). Як слідує із п. 3.2.3 Кредитного договору № Л69.188.27195, що укладений 03.02.2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків і витрат на стягнення боргу, а Позичальник зобов»язаний на вимогу Банку достроково виконати вказані грошові зобов»язання у випадку, якщо Позичальник порушив терміни сплати поточних місячних внесків більш ніж на один календарний місяць. Проте, умовами договору не передбачено направлення вимоги про дострокове погашення заборгованості за цим Договором позичальнику в письмовій формі та невстановлений строк її виконання. Приймаючи до уваги встановлені обставини суд дійшов висновку, що позивачем доведено, що відповідач має заборгованість перед позивачем і не виконує їх належним чином. Згідно п.3.2.3 та п.4.2.3. кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту у випадку, якщо позичальник порушив терміни сплати поточних місячних внесків більш 1(одного) календарного місяця. Відповідно до ч.1 ч.3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд приходить до висновку, що позивач строку звернення до суду не пропустив, оскільки кредитні кошти надані строком на 40 місяців строком до 03.06.2017 року. На підставі наведеного та

Outcome: approved