Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] пред`явив до суду позов до відповідача Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Департамент патрульної поліції, Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», у якому просив стягнути з Державної казначейської служби України на його користь майнову шкоду у розмірі 30191,26 гривень. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 17 липня 2019 року о 03 год. 10 хв. в м. Тернопіль по вул. Тролейбусна, на перехресті з вул. С. Будного, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «СКС MOU-04MП» номерний знак « [NUMBER] », не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою і її зміною, не вибрав безпечної швидкості руху при виявленні небезпеки в русі або перешкоди для руху, не вжив всіх заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на дорожнє огородження, дерево породи ялиця та кам`яний мур, внаслідок чого уламки кам`яного муру пошкодили інші транспортні засоби, які були припарковані: «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , який припаркував [PERSON] ; «Форд Фокус», державний номерний знак « [NUMBER] », який припаркував [PERSON] ; Шкода, державний номерний знак « [NUMBER] », який припаркував [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, що призвело до понесення їх власниками матеріальних збитків. Внаслідок настання даної ДТП майно, а саме належний позивачу [PERSON] автомобіль марки «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , було пошкоджено, внаслідок чого [PERSON] зазнав значних матеріальних збитків. Про настання ДТП було повідомлено відповідні установи (страхову компанію МТСБУ). Однак, страхова компанія - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім», в якій застраховано транспортний засіб «СКС МОU-04МП» номерий знак « [NUMBER] », яким керував [PERSON] та який належить Департаменту патрульної поліції, позбавлена ліцензії і не в змозі забезпечити свого представника для проведення огляду і складання акту пошкодження автомобіля. На адвокатський запит представника позивача Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надано відповідь про анулювання ліцензії ПрАТ «Київський страховий дім». 3 метою визначення ступеню пошкодження автомобіля «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] та оцінки матеріальних збитків 17 липня 2019 року було проведено поверхневий огляд пошкодженого автомобіля судовим експертом - [PERSON] . Про місце та час проведення огляду були повідомлено Управління патрульної поліції в Тернопільській. Під час проведення даного огляду були присутні представники УПП в Тернопільській області, зокрема начальник сектору правового забезпечення УПП в Тернопільській області Департаменту патрульної полі [PERSON] та інший представник УПП в Тернопільській області Самойліч Роман Вікторович. 24 липня 2019 року було проведено автотоварознавчу експертизу та огляд зазначеного автомобіля, на котру представники УПП в Тернопільській області не прибули, незважаючи на те, що про час та місце проведення даних дій повідомлялися. Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи №495/19 від 09 грудня 2019 року громадянину [PERSON] , внаслідок пошкодження автомобіля було нанесено матеріальну шкоду в розмірі 26691,26 гривень. Вартість проведення експертизи становить 3500 гривень. Відтак, загальна сума збитків становить 30191,26 гривень. Транспортний засіб «СКС MOU-04MП» номерний знак « [NUMBER] », яким керував [PERSON] належить Департаменту патрульної поліції. 17 січня 2020 року представником [PERSON] було надіслано на адресу МТСБУ адвокатський запит з метою з`ясування можливості відшкодування матеріальної шкоди, завданої [PERSON] 30 січня 2020 року було отримано відповідь від МТСБУ від 24.01.2020 року № 3.1-02/2381 в якій йшлося про те, що МТСБУ на разі не має правових підстав для повернення залишків коштів гарантійних внесків з Фонду захисту потерпілих шляхом врегулювання страхових випадків, оскільки стосовно ПрАТ «Київський страховий дім» здійснюється процедура ліквідації. Станом на момент пред`явлення позову, ПрАТ «Київський страховий дім» припинило своє членство в Бюро та було позбавлено ліцензій на всі види страхування. Інформація щодо ліквідації чи визнання банкрутом даної страхової компанії відсутня. З цих підстав, позивач позбавлений можливості звертатися до страховика із вимогами про відшкодування майнової шкоди, завданої ДТП, у зв`язку із чим просив позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 квітня 2020 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 13 травня 2020 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області надійшли до суду письмові пояснення, у яких представник Департаменту патрульної поліції заперечує проти викладених у позові обставин, вказуючи на те, що дії працівника патрульної поліції Галуньки М.В. незаконними не визнавалися. Натомість, судом в рішенні від 02 жовтня 2019 року у справі №607/17490/19 зазначено, що правопорушення водія автомобіля Мерседес є резонансним, оскільки відмова у зупинці транспортного засобу на вимогу поліції тягне за собою перегони, створена потенційної небезпеки для учасників дорожнього руху, загрози життю, здоров`ю та майну громадян. Враховуючи його характер і можливі наслідки [PERSON] прийняв правильні рішення про його переслідування. Висновок експертного товарознавчого дослідження, складений судовим експертом Мазуром С.М. від 24 липня 2019 року не є належним та допустимим доказом, оскільки в ньому не вказано, що він підготовлений для подання до суду і не зазначено, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім того, у висновку зазначено, що огляд проведений 19 липня 2019 року у присутності [PERSON] та [PERSON] , які зазначені представниками Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, а не Департаменту патрульної поліції. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку із відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. З цих підстав, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Департаменту патрульної поліції вважає, що заподіяну позивачу шкоду повинен відшкодувати страховик, а покладання на Департамент патрульної поліції обов`язку відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страхувальника суперечить меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З цих підстав просила відмовити у задоволення позову. Від відповідача Державної казначейської служби України надійшов до суду відзив на позов, у якому представник відповідача вказує на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, покликаючись на те, що, дорожньо-транспортна пригода, під час якої було пошкоджено автомобіль позивача відбулася, у зв`язку із відмовою правопорушника зупинити свій транспортний засіб на вимогу градівника поліції. Відтак, останнім, в межах своїх повноважень, прийнято рішення у переслідуванні такого правопорушника. При переслідуванні правопорушника транспортний засіб працівників поліції зіштовхнувся з кам`яним муром, уламки якого пошкодили інші транспортні засоби, що були припарковані поблизу, зокрема і транспортний засіб позивача. За наслідками даного ДТП відносно працівника поліції, [PERSON] , складено протокол про адміністративне правопорушення серії БД №198073 від 17 липня 2019 року який направлено в суд. За результатом розгляду вказаного протоколу Тернопільський міськрайонний суд достановив Постанову від 2 жовтня 2019 року у справі № 607/17490/19 якою закрив провадження по справі відносно [PERSON] у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ст. 43 Бюджетного кодексу України Казначейство здійснює обслуговування державного бюджету і є органом, відповідальним за забезпечення розрахунково-касового обслуговування розпорядників та одержувачів бюджетних коштів, є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, і, ніяких порушень прав та законних інтересів відносно позивача не допускало, що виключає правові підстави стягувати кошти з Казначейства. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування", шляхом звернення з позовом до страховика, у якому завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. З цих підстав представник відповідача вважає, що у вказаному випадку фактично наявні правовідносини між позивачем та приватним акціонерним товариством "Київський страховий дім", і юридичною особою Департаменту патрульної поліції, що є власником транспортного засобу який призвів до спричинення ДТП та жодним чином даний спір не стосується Казначейства, у зв`язку із чим, просив відмовити у задоволенні позову. 27 травня 2020 року представник позивача [PERSON] - адвокат Берегуляк В.Ф. подав клопотанням залучення в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції, та просив стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь [PERSON] майнову шкоду у розмірі 30191,26 гривень та сплачений судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що відповідно до ст. 1171 Цивільного кодексу України, шкода, завдана особі, у зв`язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожували цивільним правам чи інтересам іншої фізичної або юридичної особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами (крайня необхідність), відшкодовується особою, яка її завдала. Особа, яка відшкодувала шкоду, має право пред`явити зворотну вимогу до особи в інтересах якої вона діяла. Враховуючи обставини, за яких було завдано шкоди у стані крайньої необхідності суд може покласти обов`язок її відшкодування на особу, в інтересах якої діяла яка завдала шкоди, або зобов`язати кожного з них відшкодувати шкоду і частці або звільнити їх від відшкодування шкоди частково або в повному обсягу. Згідно із статтею 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, належний позивачу автомобіль «Mercedes-Benz», державний номерний знак [NUMBER] , було пошкоджено, у зв`язку із виконанням службових обов`язків працівником патрульної поліції [PERSON] . При цьому, транспортний засіб «СКС МОU-04МП» номерний знак « [NUMBER] », яким керував [PERSON] належить Департаменту патрульної поліції. Нормою ст. 1166 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичне особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З огляду на положення Глави 50 ЦК України та норм ст.ст.20, 41, 52 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язання такого страховика з виплати страхового відшкодування потерпілій особі за вже укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не припиняється і у випадку втрати статусу повного/асоційованого члена МТСБУ, якщо страховика при цьому не визнано банкрутом та/або ліквідовано як юридичну особу. З огляду на положення ст.ст. 20, 41, 52 зазначеного закону зобов`язання страховика не зважаючи на стан його припинення перед позивачем із виплати останнім страхового відшкодування не припинились, а отже мають виконуватись ним же самим (його ліквідаційною комісією). При цьому ліміт відповідальності даного страховика, з урахуванням на нульовий розмір франшизи, дозволяє здійснити часткове відшкодування завданих позивачам витрат з відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля. Враховуючи, що на даний момент немає жодних доказів банкрутства/ліквідації ПрАТ «Київський страховий дім» з нестачею майна або коштів такого страховика для погашення своїх зобов`язань, зокрема перед позивачем, немає підстав вважати, що належним відповідачем у справі могло б бути МТСБУ. Також, станом на даний час, ПрАТ «Київський страховий дім» припинило своє членство в Бюро та було позбавлено ліцензій на всі види страхування. Інформація щодо ліквідації чи визнання банкрутом даної страхової компанії відсутня. Вказане призвело до звернення до суду із позовними вимогами про відшкодування майнової шкоди в повному обсязі до винної в ДТП особи. З цих підстав представник позивача вважає, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. За сукупності таких умов, за спричинену поліцейським шкоду, відповідальність має нести його роботодавець, а тому, на думку позивача, належним відповідачем у справі, до якого має бути звернута матеріально-правова вимога має бути Департамент патрульної поліції Національної поліції України, який є юридичною особою і може бути стороною у цивільному процесі. Посилаючись на наведені обставини, представник позивача просить стягнути майнову шкоду у розмірі 30191,26 гривень, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди із Департаменту патрульної поліції. 01 липня 2020 року за клопотанням представника позивача судом залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. 06 липня 2020 року від Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області надійшов до суду відзив на позов, у якому представником відповідача викладено обставини аналогічні обставинам, зазначеним у попередньо поданих до суду письмових поясненнях. Зокрема, представник відповідача вказує, що дії працівника патрульної поліції Галуньки М.В. незаконними не визнавалися. Натомість, судом в рішенні від 02 жовтня 2019 року у справі №607/17490/19 зазначено, що правопорушення водія автомобіля Мерседес є резонансним, оскільки відмова у зупинці транспортного засобу на вимогу поліції тягне за собою перегони, створена потенційної небезпеки для учасників дорожнього руху, загрози життю, здоров`ю та майну громадян. Враховуючи його характер і можливі наслідки [PERSON] прийняв правильні рішення про його переслідування. Висновок експертного товарознавчого дослідження, складений судовим експертом Мазуром С.М. від 24 липня 2019 року не є належним та допустимим доказом, оскільки в ньому не вказано, що він підготовлений для подання до суду і не зазначено, що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім того, у висновку зазначено, що огляд проведений 19 липня 2019 року у присутності [PERSON] та [PERSON] , які зазначені представниками Головного управління Національної поліції в Тернопільській області, а не Департаменту патрульної поліції. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. Покладання обов`язку із відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. З цих підстав, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Департаменту патрульної поліції вважає, що заподіяну позивачу шкоду повинен відшкодувати страховик, а покладання на Департамент патрульної поліції обов`язку відшкодування шкоди у межах ліміту відповідальності страхувальника суперечить меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З цих підстав просила відмовити у задоволення позову. 16 листопада 2020 року судом закрито підготовче провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду, про що постановлено ухвалу суду, занесену до протоколу судового засідання. Представник позивача [PERSON] - адвокат Берегуляк В.Ф. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача Департаменту патрульної поліції - Кондрат Л.Р. у судовому засіданні заперечила проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник відповідача Державної казначейської служби України Клим А.А. у судове засідання не з`явився, однак, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, у якій вказав, що між позивачем та Державною казначейською службою відсутні будь-які правовідносини. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не подавав. Судом установлено: 17 липня 2019 року о 03 год. 10 хв. в м. Тернополі по вул. Тролейбусна, на перехресті з вул. С.Будного водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «СКС MOU-04МП» номерний знак « [NUMBER] », не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою і її зміною, не вибрав безпечної швидкості руху при виявленні небезпеки в русі або перешкоди для руху, не вжив всіх заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив наїзд на дорожнє огородження, дерево породи ялиця та кам`яний мур, внаслідок чого уламки кам`яного муру пошкодили інші транспортні засоби, які були припарковані: «Мерседес Бенц» державний номерний знак « [NUMBER] », який припаркував гр. [PERSON]; «Форд Фокус» державний номерний знак « [NUMBER] », який припаркував гр. [PERSON]; «Шкода» державний номерний знак « [NUMBER] », який припаркував гр. [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 жовтня 2019 року, постановленою у справі №607/17490/19 закрито провадження по справі відносно [PERSON] , у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч.2 ст. 139 КУпАП. Як убачається зі вказаної постанови суду, опитаний в судовому засіданні [PERSON] , який є інспектором УПП в Тернопільській області, суду пояснив, що 17 липня 2019 року на службовому автомобілі здійснював патрулювання вулиць м. Тернополя разом із інспектором [PERSON] . Під час руху службовим автомобілем, за кермом якого він знаходився, по вул.Тролейбусній, рухаючись від магазину «Карпати» в сторону ринку «Мотор», їх на великій швидкості обігнав автомобіль «Мерседес» на іноземній реєстрації, із неосвітленим номерним знаком. У зв`язку із наведеним, діючи відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію», було прийнято рішення про зупинку вищевказаного транспортного засобу та розпочато його переслідування. З цією метою було увімкнено проблискові маячки та звуковий сигнал, щоб водій зупинився, однак останній цього не зробив, у зв`язку із чим було розпочато його переслідування. Метою переслідування було перевірити особу водія на причетність до скоєння правопорушень. Водій не реагував та збільшував швидкість. Він їхав безпосередньо за водієм автомобіля «Мерседес». На перехресті з вулицею С.Будного водій автомобіля «Мерседес» здійснив поворот праворуч. Він також намагався виконати такий маневр, але з незрозумілих йому причини, цього не вдалося зробити, хоча він спочатку частково знизив швидкість, в подальшому вивернув кермо вправо, однак керований ним автомобіль продовжив рух прямолінійно, після чого відбулось зіткнення. З цих підстав, суд прийшов до переконання, що в обстановці, що склалася під час виконань прямих службових повноважень водій службового патрульного автомобіля [PERSON] діяв в умовах крайньої необхідності з метою запобігти вчиненню або продовженню вчинення можливого правопорушення і його дії відповідали характеру вчиненого водієм автомобіля діяння з метою усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує охоронюваним законом інтересам суспільства та держави, враховуючи, що цю небезпеку в даній обстановці не можна було усунути іншими засобами і при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності. Відтак, вказаною постановою суду підтверджується, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 17 липня 2019 року транспортний засіб «Мерседес Бенц», реєстраційний номер « [NUMBER] », який припаркував [PERSON] отримав механічні пошкодження, що спричинило його власнику матеріальні збитки. Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником автомобіля «Mercedes-Benz» модель «Vito», реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] . Як установлено судом та не заперечувалося сторонами транспортний засіб «СКС МОU-04МП» номери знак « [NUMBER] », яким керував під час здійснення дорожньо-транспортної пригоди керував [PERSON] належить Департаменту патрульної поліції, страховиком Департаменту патрульної поліції на момент вчинення ДТП було Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім». 17 липня 2019 року позивач [PERSON] звернувся у Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 17 липня 2019 року. Також, 17 липня 2019 року позивач [PERSON] подав у Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 17 липня 2019 року. Згідно відповіді Моторного (транспортного) страхового бюро України №3.1-04/2689 від 19 серпня 2019 року згідно п.п. «г» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак, МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації ПрАТ «Київський страховий дім». Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг №1727 від 27 вересня 2018 року постановлено виключити Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» з Державного реєстру фінансових установ на підставі заяви Товариства та анулювати свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії СТ №69 від 21 серпня 2004 року, видане товариству. 17 липня 2019 року позивач [PERSON] направив у Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області письмове повідомлення, у якому просив забезпечити присутність представника патрульної поліції 19 липня 2019 року о 10 годині 30 хвилин за адресою: м. Тернопіль, вул. С. Будного, 18 для проведення експертного дослідження пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] та визначення вартості ремонту шляхом складання відповідного висновку автотоварознавчої експертизи. Вказаний лист отримано відповідачем 18 липня 2019 року, що стверджується підписом про отримання та проставленням штемпеля Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області. 22 липня 2019 року позивач [PERSON] повторно звернувся у Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції в Тернопільській області із повідомленням, у якому просив забезпечити присутність представника патрульної поліції 24 липня 2019 року о 12 годині за адресою: м. Тернопіль, вул. Микулинецька-бічна, 10 для проведення додаткового експертного дослідження пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz», реєстраційний номер [NUMBER] та визначення вартості ремонту шляхом складання відповідного висновку автотоварознавчої експертизи. Згідно Висновку автотоварознавчого дослідження №495/19 складеного 09 грудня 2019 року судовим експертом [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу Mercedes-Benz Vito, реєстраційний номер [NUMBER] після ДТП, яке мало місце 17 липня 2019 року станом на час ДТП становить 26691,26 гривень. Як убачається із квитанції до прибуткового касового ордера №495/19 від 03 грудня 2019 року, позивач [PERSON] оплатив вартість проведення автотоварознавчого дослідження у сумі 3500 гривень. 28 грудня 2019 року представник позивача - адвокат Берегуляк В.Ф. направив у Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг адвокатський запит, у якому просив надати інформацію щодо позбавлення ліцензії на здійснення страхової діяльності Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім». 08 січня 2020 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг надано відповідь на адвокатський запит за №79/13-9, у якій повідомлено, що загальними зборами акціонерів ПрАТ «Київський страховий дім» 10 серпня 2018 року прийнято рішення про припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом ліквідації у добровільному порядку за рішенням органу Товариства, уповноваженого на це установчими документами. Також, представник позивача - адвокат Берегуляк В.Ф. звернувся із адвокатським запитом у Моторне (транспортне) страхове бюро України, у якому просив надати інформацію про можливість відшкодування Моторним (транспортним) страховим бюро України завданої [PERSON] шкоди у розмірі 30191,26 гривень. 24 січня 2020 року Моторним (транспортним) страховим бюро України направлено представнику позивача відповідь на адвокатський запит за №3.1-02/2381, у якій повідомлено, що МТСБУ на разі не має правових підстав для повернення залишків коштів гарантійних внесків з Фонду захисту потерпілих шляхом врегулювання страхових випадків, оскільки стосовно ПрАТ «Київський страховий дім» здійснюється процедура ліквідації. Таким чином, у випадку, якщо Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» буде визнано у встановленому Законом порядку банкрутом або до Єдиного державного реєстру буде внесено запис про припинення ПрАТ «Київський страховий дім», або коштів та майна страховика не вистачить для задоволення вимог, що буде підтверджено затвердженим Господарським судом ліквідаційним балансом страховика, МТСБУ за заявою заявника поновить розгляд питання щодо здійснення регламентної виплати. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Cтаттею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон, а саме стаття 3, визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не безпосередньо на особу, яка заподіяла таку шкоду, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини особи, яка завдала шкоди. Не є таким суб`єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом. Зазначений висновок узгоджується і з нормою частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України. Положення частини першої статті 1188 ЦК України про застосування принципу вини у разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки не скасовує попереднього правила про відповідальність саме власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1187 ЦК України). У такому випадку обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на того власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки, з вини водія якого завдана шкода, а не безпосередньо на винного водія. На момент дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 17 липня 2019 року, водій транспортного засобу СКС МОU-04МП, реєстраційний номер « [NUMBER] » [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем Департаментом патрульної поліції та керував транспортним засобом на відповідній правовій підставі, що не заперечувалося представником Департаменту патрульної поліції в судовому засіданні. Згідно ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Так, згідно Висновку автотоварознавчого дослідження №495/19 складеного 09 грудня 2019 року судовим експертом [PERSON] , вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу Mercedes-Benz Vito, реєстраційний номер [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] після ДТП, яке мало місце 17 липня 2019 року станом на час ДТП становить 26691,26 гривень. Згідно ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Суд вважає за можливе прийняти до уваги Висновок експерта №495/19 з додатком до нього від 09 грудня 2019 року, як такий, що є обґрунтованим та відповідає в повній мірі Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Фонду Державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року та Національному стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 року, є повним, послідовним й об`єктивним, відповідає фактичним обставинам ДТП та її наслідкам. При цьому, суд вважає неспроможними твердження представника відповідача Департаменту патрульної поліції про те, що даний висновок є неналежним та недопустимим доказом, та зауважує, що відповідачем не спростовано висновок експерта в контексті положень ст. ст. 76-81 ЦПК України. Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом. Згідно зі статтею 7 Закону України «Про Національну поліцію» під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації. Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (стаття 8 Закону України «Про Національну поліцію»). Патрульна служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює, зокрема, цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення належної охорони громадського порядку, громадської безпеки та контролю за дотриманням правил дорожнього руху, забезпечення його безпеки. У разі необхідності здійснює регулювання дорожнього руху (підпункт 1 пункту 1 Розділу ІІІ Положення про патрульну службу МВС, затверджене наказом Міністерства внутрішніх справ України 02 липня 2015 року № 796). Частиною третьою статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що Держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану фізичній або юридичній особі рішеннями, дією чи бездіяльністю органу або підрозділу поліції, поліцейським під час здійснення ними своїх повноважень. Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідальність роботодавця за шкоду завдану її працівником врегульовано статтею 1172 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Джерело підвищеної небезпеки (службовий транспортний засіб) експлуатується працівником патрульної поліції виключно в службових цілях. Працівник поліції наділений правами здійснювати експлуатацію службового транспортного засобу (об`єкт державної власності), застосовувати передбачені законом заходи примусу з використанням автомобіля, в результаті чого може бути завдана шкода. При цьому страхувальником цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що уклав із страховиками договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу виступає орган Національної поліції України - Департамент патрульної поліції. У справах про відшкодування шкоди завданої поліцейським внаслідок ДТП визначальне значення має саме кваліфікація відповідних конкретних дій посадових осіб, а не характер загальної діяльності організації в якій працює завдавач шкоди. Співробітник поліції, який керує службовим транспортним засобом і вчиняє ДТП, навіть під час виконання ним його службових обов`язків, вчиняє цивільний делікт не під час здійснення адміністративно-владних повноважень, а допускаючи порушення принципу генерального делікту, тобто загальної заборони пошкодження та знищення майна будь-якої особи. Відповідно, у справах про відшкодування шкоди, завданої поліцейським в результаті ДТП, є та юридична особа, у якій працевлаштований такий співробітник, а спеціальними нормами, що регулюють такі правовідносини є статті 1187, 1172 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 р. у справі №203/3237/16 (провадження №61-10121св19). Суд критично сприймає твердження представника відповідача Департаменту патрульної поліції про те, що обов`язок із відшкодування завданої позивачу шкоди покладається на страховика, а стягнення такої шкоди із Департаменту патрульної поліції суперечить меті здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на норми чинного цивільного законодавства, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. В даному випадку позивач очікував отримати страхове відшкодування від страховика Департаменту патрульної поліції - Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», проте через анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг та прийняття рішення про припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом ліквідації відшкодування до теперішнього часу позивачем не отримано. Тож єдиним ефективним способом захисту, є звернення з позовом безпосередньо до завдавача шкоди. В своєму рішенні по справі Остапенко проти України від 14.06.2007 року № 17341/02 ЄСПЛ зазначив, що Конвенційними інституціями сформовано єдину позицію, згідно з якою "майно" у сенсі статті 1 Першого протоколу може бути як "існуюче майно" (див. справу Van der Mussele v. Belgium, від 23 листопада 1983 року, серія А, N 70. с. 23, п. 48), так і активи, включаючи скарги, в зв`язку з якими заявник може стверджувати, що він має щонайменше "законне сподівання" на те, що вони будуть реалізовані (рішення Pressos Compania Naviera S.A. and Others v. Belgium, від 20 листопада 1995 року, серія А, N 332, с. 21. п. 31, та Ouzounis and Others v. Greece, N 49144/99, від 18 квітня 2002 року, п. 24). Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах законодавства. Кожен громадянин має право обирати способи захисту своїх прав і піхто не може його обмежувати в цьому, якщо він діє в межах Закону. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. В своїй постанові від 21 травня 2012 року, Верховний Суд України у справі № 6-20цс11, зазначив про те, що визначення у ст. 16 ЦК способів захисту цивільних прав та інтересів має важливе значення в реалізації завдань цивільного судочинства - забезпечення справедливого неупередженого та своєчасного розгляду і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Наявність засобу юридичного захисту в розумінні ст. 13 поряд із закріпленням обґрунтованості вимог повинно забезпечувати можливість відшкодування шкоди (Рішення у справі «Класе проти Німеччини»). Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Ухвалення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003). Зважаючи на вищевикладене, обраний позивачем спосіб захисту майнових прав, повинен забезпечити реальну можливість отримання відшкодування збитків, завданих відповідачем в наслідок дорожньо-транспортної пригоди і це відшкодування повинно бути проведено в розумні строки та не ставитися в залежність від інших факторів, як, наприклад, процедура банкрутства та ліквідації страховика особи, яка завдавала шкоди. Таким чином, враховуючи, що дорожньо-транспортна пригода відбулася ще 17 липня 2019 року, проте по даний час, завдана позивачу матеріальна шкода не відшкодована ані завдавачем шкоди - відповідачем Департаментом патрульної поліції, ані його страховиком - ПрАТ «Київський страховий дім», через анулювання ліцензії на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг та прийняття рішення про припинення ПрАТ «Київський страховий дім» шляхом ліквідації, беручи до уваги абсолютне право позивача на відшкодування заподіяної йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення із відповідача Департаменту патрульної поліції майнової шкоди у розмірі 30191,26 гривень, з яких: 26691,26 гривень - розмір завданої позивачу майнової шкоди спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та 3500 гривень понесених позивачем витрат з оплати автотоварознавчої експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з Департаменту патрульної поліції підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору в розмірі 840,80 гривень. На підставі наведеного та

Outcome: partial