Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), третя особа Відділ реєстрації Лозівської міської ради Харківської області про скасування арешту та обтяження щодо заборони на відчуження нерухомого майна, посилаючись на те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, позивачу стало відомо, що постановою про арешт майна боржника, серія та номер: 56734548, виданою 10.07.2018 року Міжрайонним ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова ГТУЮ у Харківської області, накладено арешт на все її нерухоме майно. Підставою внесення запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта слугувала наявність судового наказу Лозівського міськайонного суду Харківської області від 26.09.2017 року по справі № 629/3136/17 про стягнення з неї на користь КП «ЖУК» боргу у сумі 13735,58 грн. Ухвалою Лозівського міськайонного суду Харківської області від 20.11.2018 року зазначений судовий наказ було скасовано. 24.01.2020 року, позивач звернулась до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з заявою про скасування заборони (арешту). Однак, листом міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 01.02.2020 року № 16029/19.10-77/7 позивачу було повідомлено, що 29.10.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувауу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», яка не передбачає скасування заходів примусового виконання рішення, а саме зняття арешту з майна боржника. Також, було повідомлено, що зняття арешту з майна (коштів) регламентується статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження». Вказаною статтею встановлений вичерпний перелік підстав для зняття арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у тому числі арешт може бути знятий за рішенням суду. Станом на 03.02.2020 року документів, що підтверджують повну сплату заборгованості за вищевказаним документом до міжрайонного ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - не надходило, повторно вищевказаний документ стягувачем - Комунальним підприємством «Житлова управляюча компанія» - не пред`являвся. На підставі вищевикладеного, просить скасувати арешт та заборону відчуження на майно, накладені Міжрайонним ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова ГТУЮ у Харківської області 10 липня 2018 року, зареєстровані 11.07.2018 року Міжрайонним ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова ГТУЮ у Харківської області, за індексним номером 42010557 у Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна щодо суб`єкта. Ухвалою суду від 04.03.2020 року позовна заява [PERSON] була залишена без руху, судом було вказано на недоліки позову, які є необхідним усунути. Зокрема, суд зазначив, що в позові не вказано зміст позовних вимог щодо відповідача, в чому саме полягає матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Позивач не скористалася наданими їй правами, позивачем не було подано заяв, клопотань про залучення до участі у справі співвідповідача, не було надано будь-яких доказів суду, будь-яких письмових клопотань у відповідності до вимог ЦПК України щодо забезпечення доказів, витребування доказів у передбачених ЦПК України випадках. Сторони користуються рівними процесуальними правами/ст. ст. 48,49 ЦПК України/. Позивач сам вибирає, який позов та до кого пред`явити до суду. Предмет позову як його один з основних елементів представляє собою матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, яка витікає зі спірної матеріально-правової відносини, з приводу якої суд повинен ухвалити рішення у справі. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках/ ст. 13 ЦПК України/. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях /ст.ст. 12, 81 ЦПК України/. Суд розглядає позов за наявними в справі доказами, в межах заявлених позивачем вимог. У справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"(зі змінами) встановлено карантин з 12.03.2020 року до теперішнього часу. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020 року, який 02.04.2020 року було оприлюднено у газеті «Голос України» розділ VI "Прикінцеві положення" ЦПК України було доповнено пунктом 3 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину. Відповідач ухвалу про відкриття провадження та копію позову з доданими документами отримав, 08.07.2020 року в телефонограмі до суду вказав, що не має наміру подати відзив на позов, зустрічний позов, будь-яких клопотань. Представник третьої особи в наданих суду поясненнях вказала, що повноваженнями органу державної реєстрації прав є проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень або відмова у її реєстрації. Відповідно до п. 1 ст. 1 ЗУ «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дія цього Закону поширюється на державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав. Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 27 Закону державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Згідно ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд доходить до наступного. Так, до позову було додано у якості доказів: - інформацію з Держаних реєстрів, згідно якої на нерухоме майно [PERSON] 11.07.2018 року за № 26996141 державним реєстратором Ковтун Анастасією Миколаївною, Міжрайнний відділ державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області було накладено арешт. Підставою обтяження стало постанова про арешт майна боржника , серія та номер: 56734548, видана 10.07.2018 року Міжрайонним ВДВС по Близнюківському, Лозівському районах та м. Лозова ГТУЮ у Харківській області /а.с.6-7/. - копію ухвали Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.11.2018 року про скасування судового наказу № 629/3136/17 від 26.09.2017 року за заявою КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з холодного водопостачання і водовідведення, централізованого опалення, утримання будинків та прибудинкової території, захоронення та вивозу ТПВ в розмірі 12935,58 грн. та судових витрат в сумі 800 гривень /а.с. 8/. - копію заяви [PERSON] на адресу начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) з проханням прийняти ухвалу про скасування судового наказу та скасувати арешт, накладений на підставі судового рішення /а.с.9/. -копію заяви [PERSON] на адресу начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про видачу постанови про повернення виконавчого провадження ВП № 5673454 /а.с. 10/. - постанову про повернення виконавчого документу стягувачу від 29.10.2018 року, згідно якої судовий наказ № 629/3136/17, виданий 08.11.2017 року Лозівським міськрайнним судом Харківської області, про стягнення з [PERSON] на користь КП «ЖУК» борг в сумі 13735,58 грн та авансовий внесок в розмірі 205,71 грн. повернути стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуте стягнення, заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними /а.с.11/. - лист начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 01.02.2020 року, згідно якого з липня 2018 року на виконанні у відділі перебував судовий наказ № 629/3136/17 від 08.11.2017 року про стягнення з [PERSON] на користь КП «ЖУК» боргу в сумі 13735,58 грн. В ході проведення виконавчих дій постановою державного виконавця від 10.07.2018 року було накладено арешт на все нерухоме майно боржника. 29.10.2018 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», яка не передбачає скасування заходів примусового виконання рішення, а саме знаття арешту з майна боржника. /а.с.12/. Стаття 11 ЦК України передбачає, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Законодавець у частині першій статті 16 ЦК України установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною другою статті 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Згідно із частиною першою статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; Відповідно до пункту 6 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; З матеріалів справи убачається, що державним виконавцем міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого документа - судового наказу, виданого 08.11.2017 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області, про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з холодного водопостачання і водовідведення, централізованого опалення, утримання будинків та прибудинкової території, захоронення та вивозу ТПВ в розмірі 12935,58 грн. та судових витрат в сумі 800 гривень. Стягувачем вказано КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради 10.07.2018 року, в рамках вказаного виконавчого провадження цим же державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Нею накладено арешт на все належне [PERSON] майно в межах суми звернення стягнення та заборонено його відчуження. Дана постанова була виконана; арешти на майно позивача накладені, станом на 20.12.2019 року діяли, що підтверджується відомостями, викладеними у інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта . Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. При цьому ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з цієї підстави виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. Тоді виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав. Крім того, за ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» в такому випадку у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. 24.01.2020 року позивач звернувся до міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з заявою з проханням прийняти ухвалу про скасування судового наказу та скасувати арешт, накладений на підставі судового рішення. На цю заяву начальник відділу державної виконавчої служби надіслав позивачу відповідь від 01.02.2020 року, у якій вказав, що на виконанні ввіреного йому органу дійсно перебував виконавчий документ - судовий наказ від 08.11.2017 року. 29.10.2018 року його було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» і повторно до виконання він не пред`являвся. У листі зазначено, що у такому випадку арешт, накладений на майно боржника не знімається. Суд звертає увагу на те, що дійсно ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.11.2018 року було скасовано судовий наказ № 629/3136/17 від 26.09.2017 року, виданий за заявою КП «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради про стягнення з [PERSON] заборгованості за послуги з холодного водопостачання і водовідведення, централізованого опалення, утримання будинків та прибудинкової території, захоронення та вивозу ТПВ в розмірі 12935,58 грн. та судових витрат в сумі 800 гривень. Однак, на час прийняття цього судового рішення раніше - 29.10.2018 року вже було прийнято постанову державного виконавця міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від, згідно якої судовий наказ № 629/3136/17, виданий 08.11.2017 року Лозівським міськрайнним судом Харківської області, про стягнення з [PERSON] на користь КП «ЖУК» борг в сумі 13735,58 грн та авансовий внесок в розмірі 205,71 грн. був повернутий стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуте стягнення, заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними. А у цьому випадку, за цієї підстави закон не передбачає у разі повернення виконавчого документу зняття державним виконавцем арешту, накладеного на майно (кошти) боржника. Тому, посилання позивача на вимоги закону, які передбачають наслідки закінчення виконавчого провадження, не приймаються до уваги суду. Так, ч. 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», яка визначає конкретні випадки для знаття арешту, передбачає, що у всіх інших випадках ніж ті, що передбачені в цій статті, арешт може бути знятий за рішенням суду. При цьому суд зауважує, що відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Виконавчі дії зачіпають важливі суб`єктивні права осіб, щодо яких вони вчиняються. Власне тому законодавець встановив судовий контроль за вчиненням виконавчих дій. Позивачка [PERSON] визначила здійснити захист її майнових прав у позовному провадженні, а не у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Відповідно до Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 № 5 спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження). У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Згідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. У цивільному процесі, в порядку якого звернувся позивач, відповідач є його обов`язковим учасником-його стороною, основною ознакою якого є його особиста зацікавленість, оскільки як позивач, так і відповідач є суб`єктами правовідносин, з приводу яких виник спір. Позивач відповідачем у справі визначив Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Разом з тим, державна виконавча служба є органом, який реалізує державну політику у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів. Вчиняючи виконавчі дії, державний виконавець діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасників виконавчого провадження. При цьому державний виконавець, державна виконавча служба не стають учасниками цивільних правовідносин між цими особами(боржником та стягувачем), отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. В ухвалі від 04.03.2020 року суд вказував позивачці про вищезазначене, однак позивачка не скористалася наданими їй правами. Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на наведене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставини, що підтверджують заявлені нею вимоги, і у суду немає правових підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] .

Outcome: dismissed