Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Медведівської сільської ради Чигиринського району звернувся до суду з позовом до відповідача про відібрання без позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів, поскільки він систематично і безпідставно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини та створив умови, що шкодять інтересам малолітнього. В наслідок безвідповідального ставлення відповідача до виховання свого сина [PERSON], [INFO], останнього відповідно до рішення виконавчого комітету Медведівської сільської ради Чигиринського району від 07.06.2017 року №21, було негайно відібрано, без позбавлення батьківських прав [PERSON] у зв'язку з виникненням безпосередньої загрози для його життя та здоров'я та влаштовано малолітнього до КЗ "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" ЧОР. У судовому засіданні представники позивача позов підтримали, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, зібрані матеріали та висновок органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Медведівської сільської ради Чигиринського району про негайне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] Відповідач у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі, де пояснив суду, що він дуже любить свого сина і бажає належним чином піклуватися про нього, матеріально утримувати його. Крім того, він періодично відвідує сина у КЗ "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" ЧОР. На даний час він працює на тимчасових підробітках для створення належних умов для свого сина. Представник третьої особи служби у справах дітей Чигиринської райдержадміністрації у судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача, просила їх задовольнити, пояснивши, що відповідач належно вихованням сина не займається, зловживає алкогольними напоями, не займається підготовкою сина до самостійного життя, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання дитини. Представник третьої особи служби у справах дітей Хустської райдержадміністрації у судове засідання не з'явився, надіславши до суду листа про розгляд даної справи за його відсутності. Допитана у судовому засіданні свідок пояснила, що вона працює фельдшером у ФАП с. Медведівка Чигиринського району, і вона неодноразово відвідувала сім'ю відповідача та повідомила те, що [PERSON] самостійно виховує свого малолітнього сина та намагається належно його забезпечувати. Вислухавши пояснення сторін, інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку При вирішенні спору суд керується вимогами ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України та розглядає справу у межах заявлених вимог та наданих доказів. Як вбачається з повторного свідоцтва про народження серії 1-СР № 246300 від 14.06.2017 року, [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.9). Згідно ухвали Чигиринського районного суду Черкаської області від 29 січня 2018 року, по справі за позовом служби у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, відкрито провадження. Відповідно до рішення виконкому Медведівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 28 січня 2017 року № 2, сім'ї [PERSON] надано статус неблагополучної сім'ї та вирішено тримати її на постійному контролі (а.с.20). Відповідно до рішення Медведівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області від 07 червня 2017 року № 21, малолітнього [PERSON], [INFO], відібрано від [PERSON], без позбавлення його батьківських прав у зв'язку із безпосередньою загрозою для життя та здоров'я дитини, з тимчасовим влаштуванням до Комунального закладу "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" Черкаської обласної ради (а.с.26). Відповідно до п.8 Постанови КМУ від 24.09.2008 р. № 866 «Про питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» визначено, що у разі, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров'ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють. За місцем проживання відповідач характеризується, як такий, що не працює, зловживає спиртними напоями, належної уваги сину [PERSON], [INFO], не приділяє, виховує його сам. Мати малолітнього [PERSON] самоусунулась від виховання дитини (а.с.18), де згідно довідки характеристики від 16.02.2018 року, [PERSON] характеризується як громадянин, який постійного місця роботи не має, періодично працює по найму та зловживає спиртними напоями (а.с.93). З наданих суду доказів встановлено, що спеціалісти служби у справах дітей Чигиринської РДА, спільно з представниками виконавчого комітету Медведівської сільської ради Чигиринського району та адміністрацією школи, де навчається малолітній, обмежилися несистематичними складаннями актів обстеження житлово-побутових умов від 09.10.2015, 02.06.2017, 06.06.2017, 07.06.2017 року, згідно яких в будинку, де проживає [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON], [INFO], брудно, не прибрано, по кімнатах розкидані речі та дитячі іграшки. Дитина має власну окрему кімнату, де є ліжко, іграшки. Продуктами харчування сімя забезпечена (а.с.21-25). 17.02.2018 року, під час проведення чергового обстеження житлово-побутових умов даної сімї, працівникам Медведівської сільської ради Чигиринського району не вдалося належним чином обстежити помешкання, оскільки відповідач був відсутнім за місцем свого проживання (а.с.94). Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров'я дитини, орган опіки та піклування має право р постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків або одного із них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. У порушення зазначених вимог позивачем не надано належних та допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, доказів винної поведінки відповідача, свідомого та систематичного його ухилення від виконання батьківських обов'язків матеріали справи не містять. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розумінні. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і у принаймні в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначив, що «право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Визначаючи, чи було конкретне втручання «необхідним у демократичному суспільстві», суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. Суд, також повторює, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз'єднання сім'ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішення про роз'єднання сім'ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема, батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Суд також повинен враховувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини. У будь-якому разі передання дитини під державну опіки слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволять обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися в контексті позитивного обов'язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів та сестер». Досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності не дають підстав вважати, що існує потреба захистити [PERSON], [INFO], від небезпеки та що така небезпека справді існує. Суд зазначає, що хоча через свою схильність до вживання алкоголю, відповідач [PERSON] має певні труднощі у забезпечення дитини всім необхідним, проте, факт низького матеріального рівня відповідача сам по собі не є підставою для відібрання у нього дитини. Даючи оцінку висновку органу опіки та піклування № 125/02-28 від 14.06.2017 року, суд вважає його необґрунтованим, виходячи з того, що висновок складений на підставі негативних характеристик [PERSON], які він мав у червні 2017 року. У висновку не відображені конкретні обставини та факти, які б свідчили про наявність реальної небезпеки для життя та здоров'я [PERSON] та винну поведінку відповідача. За таких обставин, у зв'язку з недоведеністю позивачем тієї обставини, що залишення дитини із батьком становить реальну небезпеку для його життя та здоров'я, суд вважає що у задоволенні позовних вимог про відібрання дитини слід відмовити, попередивши [PERSON], що у разі невиконання ним батьківських обов'язків, він буде позбавлений батьківських прав, і дитина може бути відібрана від нього. Оскільки позовні вимоги про стягнення аліментів є похідними від вимог про відібрання дитини, тому у задоволенні зазначеної вимоги слід також відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed