Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи тим, що [INFO] в селищі Велетенське, Білозерського району, Херсонської області померла [PERSON] , після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер 0525055100030000066, площею 2,7562 гектарів, що розташована на території Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області, яка належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №197646 виданого на підставі розпорядження Чечельницької районної державної адміністрації від 30 березня 2004 року №114, а позивач являється єдиним спадкоємцем за заповітом. Звернувшись до нотаріальної контори, щодо прийняття спадщини на вказану земельну ділянку, після смерті [PERSON] їй відмовили в зв`язку з тим, що заповіт складений з порушенням вимог законодавства України, оскільки згідно заповіту, посвідченому Чечельницькою державною нотаріальною конторою Вінницької області 24.07.2002 року за №1987 від імені [PERSON] , [PERSON] заповідано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН №978717, а не земельна ділянка, вважаючи заповіт нікчемним. Позивач вважає, що [PERSON] заповідаючи їй Сертифікат на право на земельну частку (пай), фактично заповіла своє право на земельну ділянку, яке в подальшому було трансформовано в право власності на землю, тому просить визнати за нею право власності на вищевказану земельну ділянку, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №197646, від 30 березня 2004 року №114,в порядку спадкування за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали повністю, з підстав викладених у ньому, просять задовольнити. Представник відповідача голова Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області С.А.Палісіка в судове засідання не з`явилася, подавши до суду письмову заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч.3 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. А тому, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, з таких підстав. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ст.1233,1234 ЦК України). Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Судом установлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого повторно Тульчинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного ТУЮ у Вінницькій області 17 липня 2019 року. Із заповіту від 24 липня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Чечельницької державної нотаріальної контори Ізосімовою К.Б., зареєстрованим в реєстрі за №-1987 вбачається, що [PERSON] належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий Чечельницькою районною державною адміністрацією 12 жовтня 2001 року, серії РН №978717, заповіла позивачу. Як вбачається із копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН №197646 від 08 жовтня 2004 року, виданого на підставі розпорядження Чечельницької районної державної адміністрації від 30 березня 2002 року №114, [PERSON] передана у власність земельна ділянка, площею 2.7562 га, кадастровий номер 0525055100030000066, яка розташована на території Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області. Як вбачається із листа-роз`яснення про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з неможливістю видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом завідувача Білозерської державної нотаріальної контори Херсонської області Алпеєвої Т.В. від 18.12.2019 року, [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки наданий спадкоємцем заповіт є нікчемним, так як складений з порушенням вимог законодавства України, а самезгідно заповіту, посвідченому Чечельницькою державною нотаріальною конторою Вінницької області 24.07.2002 року за №1987 від імені [PERSON] , [PERSON] заповідано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії РН №978717, а не вищевказана земельна ділянка. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ( 2768-14 ). Пунктом 17 Перехідних Положень ЗК України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю, тому суд не погоджується із висновком нотаріуса щодо не відповідності заповіту вимогам законодавства України. Згідно ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до п.24 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладене таприймаючи до уваги визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на вищевказану земельну ділянку після смерті [INFO] [PERSON] .. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, позивачем згідно квитанції ПриватБанку №0.0.1772074949.1 від 17.07.2020 року сплачено судовий збір при поданні позову в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок, оскільки позов відповідечем визнано на стадії підготовчого розгляду до початку розгляду справи по суті, тому позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 420 грн (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.

Outcome: approved