Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до суду, в якому вказує, що вона являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,38 га., кадастровий номер 2323655100:09:018:0019, розташованої на території Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області, яка належить їй на підставі Державного акту на право власності від 04 листопада 2005 року, серії ЗП № 067951. 20 грудня 2007 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на 10 років. Після підписання договору земельну ділянку було передано відповідачу. Відповідач фактично користується земельною ділянкою 10 років, як передбачено укладеним договором. Вона звернулася до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки, зазначивши, що не бажає продовжувати з ним орендні відносини, на що отримала усну відповідь про відмову в поверненні їй земельної ділянки, з посиланням на те, що договір дійсний до 2022 року. В добровільному порядку відповідач не повертає їй земельну ділянку і наголошує на тому, що договір зареєстрований 24 грудня 2012 року, а тому він дійсний до 24 грудня 2022 року. Як зазначає позивач договір оренди землі набуває дійсності при укладенні його у письмовій формі з додержанням вимог земельного і цивільного законодавства та його державної реєстрації. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 644 ЦК України протягом строку нормально необхідного для такої реєстрації. На час державної реєстрації договору, яка була здійснена за межами нормально необхідного строку для цього, а саме через 5 років, 24 грудня 2012 року, цей договір вже не відтворював волю власника землі на його укладення і не був спрямований на реальне його виконання. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Такий тривалий час в реєстрації договору позивач вважає необґрунтованим та таким, що є причиною порушення прав власника земельної ділянки. В позові позивач просить суд витребувати у відповідача з чужого незаконного володіння вищевказану земельну ділянку. В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, в адресованій суду заяві відповідач просить справу розглядати у відсутність його представника. У відзиві на позов відповідач вказує, що укладений між сторонами договір оренди землі від 20 грудня 2007 року набрав законної сили та почав свою дію з моменту його державної реєстрації 24 грудня 2012 року, а отже строк його дії спливає через 10 років від дати державної реєстрації, а саме 24 грудня 2022 року. Тому просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення представників позивача, а також вивчивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,38 га., кадастровий номер 2323655100:09:018:0019, розташованої на території Новомиколаївської селищної ради Новомиколаївського району Запорізької області, яка належить їй на підставі Державного акту на право власності від 04 листопада 2005 року, серії ЗП № 067951. 20 грудня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Маяк" було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, строком на 10 років (п. 8 Договору). Згідно п. 34 договору, його дія припиняється, зокрема в разі закінчення строку, на який його було укладено. Відповідно до ст. 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. За змістом ст. 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності. Частиною першою ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, а саме станом на 20 грудня 2007 року) до істотних умов договору оренди землі віднесено, зокрема строк дії договору оренди. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки, а реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору (правова позиція ВСУ № 6-127цс13). Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують договір, надаючи згоді встановленої форми. Разом із тим цивільні права та обовязки, на досягнення яких було спрямоване волевиявлення сторін при укладенні спірного договору, набуваються після відповідної державної реєстрації. Таким чином, 20 грудня 2007 року між [PERSON] та ТОВ "Маяк" було досягнуто згоди щодо істотних умов договору оренди землі, в тому числі щодо строку його дії. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору (правова позиція ВСУ № 6-162ц13). Державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки незалежно від дати проведення такої реєстрації. У випадку, якщо сторонами в договорі оренди землі спеціально передбачено умову, відповідно до якої строк договору розпочинається з моменту його державної реєстрації, обчислення строку договору оренди в такому разі має здійснюватися з моменту його державної реєстрації (правова позиція ВСУ № 532\\129\\16-ц). Аналогічний правовий висновок зроблено в постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року по справі № 634/769/15-ц (реєстраційний номер судового рішення у ЄДРСР 67319628). Відповідно до ст. 631 ЦК України з моментом укладення договору повязується початок дії договору. Оскільки у даній справі під час укладення договору оренди земельної ділянки від 20 грудня 2007 року, його сторонами не було погоджено умови, відповідно до якої строк цього договору має обчислюватися з моменту його державної реєстрації, строк дії договору оренди землі відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України закінчився саме 19 грудня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно\~зі ст. 387 ЦК України\~власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 2, 3 статті 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому частиною 7статті 81 ЦПК України встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Таким чином суд доходить висновку, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували правомірність утримання ним належної позивачу земельної ділянки, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved