Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

АТ "Райффайзен Банк\~Аваль" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про захист порушеного права, шляхом стягнення заборгованості по Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0081/82/0032730 від 10 лютого 2012 року. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 10 лютого 2012 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "УНІКА Життя"(далі - ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя") та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0081/82/0032730. Згідно з укладеним договором банк надав позичальнику кредит у сумі 35 921.43 грн.. Фіксована процентна ставка за користування кредитом становила 28,9% річних, з кінцевим терміном повернення у термін до 10 лютого 2018 року. Відповідач [PERSON] всупереч зобов`язанням, взятим на себе кредитним договором, не сплачувала щомісячні платежі у строки, обумовлені договором, не дотримувалась умов вказаного договору, в зв"язку з чим у відповідача утворилась перед позивачем заборгованість, яка станом на 25 липня 2018 року становить у сумі 223 696.73 грн., у тому числі заборгованість за кредитом 24 392.09 грн., заборгованість за процентами у розмірі 27 031.94 грн., розрахована пеня 172 272.70 грн. та судовий збір у розмірі 3 355,45 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. В судове засідання представник позивача не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву згідно якої позовні вимоги визнала частково, просила розгляд справи провести у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до положень\~ст.12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом За положеннями ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Зобов`язання, згідно положень ст.526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини, що витікають з кредитного договору. Відповідно до положень\~ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (Позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. \~ \~ \~ \~Положеннями\~ ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено,\~що 10 лютого 2012 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА Життя" та [PERSON] укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0081/82/0032730. Цей договір є змішаним, оскільки він містить елементи кредитного договору та договору страхування життя, здоров`я фізичної особи. За умовами договору банк зобов`язався надати позичальнику кредит в межах поточного ліміту шляхом зарахування грошових коштів на картковий рахунок відповідача одночасно з ініціюванням ним платіжних операцій за картковим рахунком. Сторони погодили, що на дату укладення договору розмір поточного ліміту становить 35 921,43 грн. Фіксована процентна ставка за користування кредитом становила 28,9% річних, з кінцевим терміном повернення у термін до 10 лютого 2018 року(а.с.12-22). Кредитні кошти у сумі 35921,43 грн., були видані АТ "Райффайзен Банк Аваль" відповідачеві [PERSON] , що підтверджується копією меморіального ордеру №bn від 10 лютого 2012 року(а.с.31). Згідно з п.3.1., п.3.2. договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0081/82/0032730 та додатку №1 до нього позичальник [PERSON] зобов`язалась здійснювати погашення кредиту та сплату процентів щомісячно ануїтетними платежами 10 числа кожного календарного місяця, згідно Графіка погашення кредиту та сплати інших платежів. Однак [PERSON] графік погашення щомісячної заборгованості за договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0081/82/0032730 не виконувала. В зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань у відповідача за договором №014/0081/82/0032730 від 10 лютого 2012 року станом на 25 липня 2018 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 24 392.09 грн., заборгованість за процентами у розмірі 27 031.94 грн.. Враховуючи наведене, суд вважає, що сума заборгованості по тілу кредиту та процентам підлягає стягненню в повному обсязі. Однак, вимога, щодо стягнення пені в сумі 172 272.70 грн., на думку суду, підлягає задоволенню частково. Відповідно до положень ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно положень ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. В силу ч.3 ст.551 вказаного Кодексу, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Вказана позиція узгоджується з позицією, висловленою Верховним судом України в справі № 6-100цс14. Крім того, згідно п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року №5, положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Виходячи із загальних положень цивільного законодавства про відповідальність та про забезпечення виконання зобов`язання санкція у вигляді неустойки (пені) спрямовується на забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань по поверненню позики. Розмір санкції в грошовому виразі має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. У відповідності до п.3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11липня 2013р. № 7-рп/2013 "У справі за конституційним зверненням громадянина В. щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", з приводу значного перевищення розміру неустойки над розміром основного боргу за кредитом, було зазначене наступне: Положеннями ч.ч.1,2 ст.18 Закону "Про захист прав споживачів" встановлено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп 2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). У наведених "Керівних принципах для захисту інтересів споживачів" визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Захист від цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Проаналізувавши складові розрахунку заборгованості та враховуючи ті обставини, що позивачем за кредитним договором №014/0081/82/0032730\~від 10\~лютого 2012 року нарахована пеня у розмірі 172 272.70 грн., що значно перевищує розмір збитків за кредитним договором, тому у відповідності до положень ч.3 ст.551 ЦК України та виходячи із засад справедливості та розумності, суд вважає за необхідне зменшити розмір пені до розміру боргу за тілом кредиту, а саме з 172 272.70 грн. до 24 392.09 грн.. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд визнає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 75 816.12 грн., що включає заборгованість за: тілом кредиту - 24 392.09 грн., відсотками - 27 031.94 грн., пенею - 24 392.09 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст. 141 ЦПК).

Outcome: partial