Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

09 квітня 2020 року до суду звернувся позивач із вказаним позовом до відповідача та просив суд визнати договір підряду на виконання робіт № 12122019 від 12/12/2019 р. укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] - недійсним, стягнути з [PERSON] збитки в розмірі 301200,00 (триста дві тисячі двісті) грн. 00 коп., стягнути з [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10 000,00 (десять тисяч) грн. 00 коп., а також стягнути з відповідача на його користь всі судові витрати. Свій позов обґрунтовував тим, що між ним та Фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладений договір підряду на виконання робіт № 12122019 від 12.12.2019 року. Відповідно до умов Договору підрядник зобов`язувався зробити у квартирі замов\-ника своїми силами, інструментами, механізмами ремонт приміщень, з дотриманням діючих технічних умов на ремонт житлових приміщень, а саме у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Орієнтовна вартість робіт визначається сторонами на договірній основі та остаточно фіксується в Акті прийому-передачі виконаних робіт. Замовник зобов`язаний сплатити аванс у розмірі 30 % від суми, зазначеної в кошторисі (договірна ціна) на роботи; 100% від орієнтовної суми, зазначеної в кошторисі (договірна) ціна на матеріал, згідно рахунку на оплату, або усних домовленостей, протягом одного дня, з моменту підписання Договору. Подальші розрахунки замовника з підрядником проводяться відповідно до Актів прийому - передачі виконаних робіт, чи пропорційно (50%, 10%, 10%), або за домовленістю сторін. За усною домовленістю сторони визначили, що замовник в день укладання договору, сплачує аванс за ремонті роботи в сумі 40000,00 (сорок тисяч) грн., та аванс на закупівлю матеріалу в сумі 70000,00 (сімдесят тисяч) грн. 27.12.2019 р. замовник, на вимогу підрядника, сплатив другу частину авансу на закупівлю матеріалу в сумі 40600,00 (сорок тисяч шістсот) грн. Про факт отримання грошей підрядником від замовника свідчить Акт прийому- передачі грошових коштів, що є додатком до Договору підряду на виконання робіт №12122019 від 12.12.2019 р. підписаний сторонами. Загальна сума отриманих підрядником грошових коштів складає 150600,00 грн. 00 коп. Отримавши гроші, підрядник свої обов`язки не виконав, будівельні матеріали не закупив, до ремонтних робіт не приступив. В зв`язку з невиконанням обов`язків підрядника, за взаємною згодою сторін, 26.02.2020 р. була укладена Угода про розірвання договору підряду на виконання робіт №12122019 від 12.12.2019 р. Згідно п. 2 цієї Угоди виконавець (відповідач) зобов`язаний з моменту підписання даної Угоди впродовж трьох банківських днів повернути замовнику авансовий платіж на матеріали та роботи загальною сумою 150600,00 (сто п`ятдесят тисяч шістсот) грн., згідно Акту прийому-передачі грошових коштів. Виконання умов цього пункту даної Угоди є невід`ємною частиною даної угоди. Фактом повернення коштів є Акт повернення грошових коштів, складений у двох примірниках по одному для кожної із сторін, підписаний виконавцем та замовником. Після спливу трьох банківських днів і до моменту подання позовної заяви до суду, Відповідач грошові кошти не повернув. Позивач зазначає, що 12.03.2020 р. з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, йому стало відомо, що відповідач, як фізична особа-підприємець припинив свою діяльність 08.07.2019 року. Таким чином, позивач зазначив, що на момент укладання договору підряду на виконання робіт №12122019 від 12.12.2019 р. ФОП [PERSON] (відповідач) не мав цивільної правоздатності укладати правочини як суб`єкт підприємницької діяльності, але даний факт приховав від позивача, та уклав договір як фізична-особа підприємець. Позивач вважав, що відповідач, мав на меті отримати грошові кошти, уклавши з ним договір, та не маючи намірів здійснювати ремонтні роботи, а мав намір тільки отримати кошти. Також вказав на те, що він би не укладав з ним договір якби він знав, що останній не є фізичною-особою підприємцем. Таким чином, позивач зазначив, що договір підряду на виконання робіт № 12122019 від 12.12.2019 р. був укладений під впливом обману, а відповідно до положень ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Позивач посилався на вимоги ч.4 ст.91, ч. 1 ст. 202, ст. 203, ст. 215, 216 Цивільного кодексу України. Також в обґрунтування вимог про стягнення збитків у подвійному розмірі - 301200 грн. та моральної шкоди в розмірі 10000 грн. посилався на вимоги ч. 2 ст.227 та ч. 2 ст. 230 ЦК України, зокрема. Відповідно до ч.2 ст. 227 ЦК України, якщо юридична особа ввела другу сторону в оману щодо свого права на вчинення такого правочину, вона зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану таким правочином. Частиною 2 ст. 230 ЦК України визначено, що сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Також просив стягнути понесені ним судові витрати, а саме за подання позову - 3112,00 грн. та 840,80 грн., за подачу заяви про забезпечення позову420,40 грн., а також згідно попереднього орієнтовного розрахунку судові витрати: 10000 грн. за участь адвоката у судовому засіданні (орієнтовно 5 засідань); 1500 грн.додаткова подача заяв, клопотань. 05 травня 2020 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 07 липня 2020 року. 27 жовтня 2020 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 18 січня 2021 року. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позов у повному обсязі, пояснення надали аналогічні змісту позовної заяви. Позивач також пояснив у судовому засіданні, що звернувся до відповідача для проведення ремонту у квартирі за відгуками своїх знайомих, які були задоволені раніше проведеними ремонтами у їх житлі. Щодо завданої моральної шкоди суду пояснив, що визначав її розмір враховуючи завдані моральні страждання, які полягали у не виконанні умов договору та негативному впливі на психологічний стан його дружини. Також повідомив, що йому прийшлось винаймати іншу бригаду для ремонту квартири, приблизно з червня 2020 року він почав ремонт і в квартиру вони заїхали лише у жовтні 2020 року, таким чином він переніс душевні страждання у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором. Відповідач у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій зазначив, що позов визнає частково, а саме в частині стягнення суми боргу за договором на суму 150000 грн. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та виниклі правовідносини, дійшов висновку про часткову доведеність та обґрунтованість позовних вимог, тому вважає, що позов слід задовольнити частково виходячи із наступного. Судом встановлено, що 12 грудня 2019 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладений договір підряду на виконання робіт № 12122019. (а.с. 5-6) За умовами вказаного договору підрядник зобов`язувався зробити у квартирі замов\-ника своїми силами, інструментами, механізмами ремонт приміщень, з дотриманням діючих технічних умов на ремонт житлових приміщень, а саме у квартирі за адресою: [ADDRESS] . ( п.1 договору). Орієнтовна вартість робіт визначається сторонами на договірній основі та остаточно фіксується в Акті прийому-передачі виконаних робіт. Замовник зобов`язаний сплатити аванс у розмірі 30 % від суми, зазначеної в кошторисі (договірна ціна) на роботи; 100% від орієнтовної суми, зазначеної в кошторисі (договірна) ціна на матеріал, згідно рахунку на оплату, або усних домовленостей, протягом одного дня, з моменту підписання Договору. Подальші розрахунки замовника з підрядником проводяться відповідно до Актів прийому - передачі виконаних робіт, чи пропорційно (50%, 10%, 10%), або за домовленістю сторін. (п. 2 договору) В п. 5, 6 договору зазначається, що підрядник зобов`язується розпочати ремонт квартири 16 грудня 2019 року і закінчити його 02 березня 2020 року. При необхідності зміни строку початку або закінчення робіт кожна зі сторін зобов`язана повідомити про це іншу сторону не пізніше ніж за 72 години до його настання. Про зміну терміні робиться відповідний запис в обох примірниках договору. В п. 9 договору зазначається, що у випадках порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушення зобов`язання є його невиконання або не належне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Умови даного договору можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов`язковим укладанням письмового додатку до договору. Договір може бути розірваний за взаємною згодою сторін. Одностороннє розірвання договору можливе лише у випадках, передбачених цим договором та законодавством України. (п.11,12 договору). В п. 15 договору зазначено, що Акт прийому-передачі виконання робіт є невід`ємною частиною даного договору. 26 лютого 2020 року між сторонами укладена угода про розірвання Договору підряду на виконання робіт № 12122019 від 12 грудня 2019 року. (а.с.7) Відповідно п. 2 вказаної угоди вказано, що виконавець зобов`язаний з моменту підписання даної угоди впродовж трьох банківських днів повернути Замовнику авансовий платіж на матеріали та роботи загальною сумою 150600 грн., згідно акту прийому-передачі грошових коштів. У Акті прийому-передачі грошових коштів зазначено, що згідно договору підряду на виконання робіт № 12122019 від 12.12.2019 року: аванс матеріали -70000 грн. 12.12.2019 р.; аванс роботи - 40000 грн.12.12.2019 р., аванс матеріали 2-а частина - 40600 грн. 27.12.2019 р. (а.с.8) Таким чином загальна сума коштів переданих [PERSON] складає 150600 грн. Станом на 12.03.2020 року, як вбачається із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, [PERSON] був зареєстрований як фізична особа-підприємець 27.05.2016 року. Вид діяльності 43.29 Інші будівельно-монтажні роботи. 08 липня 2019 року припинена підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця. (а.с.9-10) Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктом першим частини другої ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (частина перша ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 19, 20 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо). Тобто, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Позивач, у змісті позовної заяви посилався на те, що якби він знав, що на момент укладення договору [PERSON] припинив свою діяльність як фізична - особа підприємець не укладав вказаний договір, а відповідач замовчуючи вказану обставину таким чином ввів його в оману, але одночасно під час розгляду справи суду пояснив, що він звернувся до [PERSON] за рекомендацією своїх знайомих яким він вже провів ремонти, оскільки були позитивні відгуки саме про нього. Тобто позивач при зверненні до відповідача мав на меті - здійснити ремонту у квартирі за допомогою наданих послуг [PERSON] . Крім того, позивач в такий же самий спосіб, як і при зверненні до суду, міг дізнатися, якщо для нього це було суттєвим про діяльність вказаної особи із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, оскільки така інформація міститься у відкритому доступі в мережі інтернет, а потім за бажанням укладати угоду. Проте, в порушення наведених вимог, позивачем не підтверджнені належними доказами посилання щодо введення відповідачем в оману позивача через відсутність реального виконання умов договору. Наявність умислу введення в оману позивача щодо обставин, які мають істотне значення, наявності активних, пасивних дій недобросовісним відповідачем судом не встановлено, а позивачем належними та допустимими доказами не доведено. Тому в задоволенні позову в частині визнання договору підряду на виконання робіт № 12122019 від 12/12/2019 р. укладений між [PERSON] та фізичною особою-підприємцем [PERSON] - недійсним та нарахування збитків у подвійному розмірі слід відмовити. Крім того суд звертає увагу на те, що вимоги ч. 2 ст. 227 ЦК України до фізичної особи - підприємця не можуть бути застосовані, оскільки фізична особа - підприємець не відноситься до юридичних осіб, а є окремим господарюючим суб`єктом зареєстрований з метою отримання прибутку. Щодо відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне. Згідно із частиною першою статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Положеннями частин першої та третьої статті 857 ЦК України підтверджено обов`язок підрядника виконати роботу відповідно до умов договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимог, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру. Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру. Згідно із частинами першою та третьою статті 858 ЦК України, якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; пропорційного зменшення ціни роботи; відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків. Аналогічні положення містяться і в частинах першій-п`ятій статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", якою, зокрема, передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася. Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та моральної шкоди. Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених Цивільним кодексом та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону про захист прав споживачів). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів. Пункт 5 частини першої статті 4 Закону про захист прав споживачів передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону про захист прав споживачів термін "продукція" у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону про захист прав споживачів при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Закон про захист прав споживачів (чинній станом на дату укладення Договору) не містить застережень про те, що моральна шкода споживачу відшкодовується лише у разі завдання шкоди його життю чи здоров`ю. Таким чином, суд зважаючи на встановленні обставини у справі, не виконання умов договору дійшов висновку про часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди на суму 2000 грн. Відповідно ч.1, 2 ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача . Із матеріалів справи вбачається, що позивачем згідно квитанцій від 01 квітня 2020 року сплачено судового збору на суму 3952,80 грн., квитанції від 01 квітня 2020 року за № N 1FE04502M в розмірі 420 грн. 40 коп., тому слід стягнути із відповідача на користь позивача підтверджені витрати в розмірі 4373 грн. 20 коп.

Outcome: partial