Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У липні 2014 року позивач, Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду "Житло-сервіс" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованої за житлово-комунальні послуги, в якому просить стягнути з відповідача, який є власником квартири [ADDRESS] заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 2 338 грн. 43 коп., посилаючись на те, що внаслідок несумлінного ставлення відповідача до своїх обов'язків по сплаті сум за спожиті житлово-комунальні послуги, позивач зазнає збитків стосовно утримання будинку. Також позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача Мотрончук Д.П. позовні вимоги підтримав та пояснив, що позивач утримував та проводив обслуговування житлового будинку [ADDRESS] а відповідач отримував послуги, проте свої зобов'язання щодо оплати за період з 01.10.2011 року по 17.07.2012 року не виконував. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на обставини, викладені в запереченні. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності (а.с.9). Згідно довідки № 211 від 15.10.2013 р., КП «Житло-Сервіс», [PERSON] дійсно проживає та прописаний за адресою : [ADDRESS] (а.с.13). 19.06.2008 р. між Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та [PERSON] укладений договір на обслуговування будинку і прибудинкової території, відповідно до умов якого «Підприємство» надає послуги з обслуговування житлового будинку [ADDRESS] та прибудинкової території, а «Власник квартири» оплачує витрати по обслуговуванню будинку та прибудинкової території і оплачує комунальні послуги (а.с.10). Відповідно до п.6 Договору він набирає чинність після підписання його сторонами, але не раніше початку обслуговування будинку "Підприємством" після прийняття комісією будинку в експлуатацію і до створення в будинку об'єднання співвласників житлового будинку або до припинення обслуговування будинку "Підприємством" чи до укладання іншого договору. Згідно з пунктами 2.1, 2.2 статуту КП "Житло-Сервіс", підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових територій, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями; підприємство здійснює обов'язки балансоутримувача майна, переданого йому у повне господарське відання. Згідно із актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта від 24.12.2007 будинок [ADDRESS] прийнятий в експлуатацію (а.с. 15-18). Судом встановлено, що з часу прийняття будинку в експлуатацію його обслуговування здійснювалось КП "Житло-сервіс". Як вбачається з витягу з протоколу № 1 установчих зборів власників квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] вирішено тимчасово залишити виконавцем послуг КП «Житло-сервіс».(а.с.21). Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2012 зобов'язано КП "Житло-сервіс" передати на баланс ОСББ "Сердолік" житловий комплекс, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно Порядку передачі житлового комплексу або його частини з балансу на баланс, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.10.2002 № 1521. Відповідно до ч. 3 ст 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Законі України "Про житлово-комунальні послуги" регулює основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору. Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Отже, позивач у цій справі у період часу з 01.10.2011 року по 17.07.2012 року, за який порушується питання про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, був виконавцем послуг, а тому він має право вимагати виконання зобов'язань, передбачених договором. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не сплачував вартість наданих послуг, внаслідок чого виникла заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території, яка за період часу з 01.10.2011 року по 17.07.2012 року складає 2 338 грн. 43 коп., що підтверджується Довідкою № 06-18/52 від 17.08.2012 року (а.с. 13) та розрахунком заборгованості (а.с.11, 12). Статтею 151 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України [PERSON] як власник зобов'язаний утримувати майно, яке йому належить, і за змістом Закону «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем житлово-комунальних послуг. Згідно з приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги» споживачі житлово-комунальних послуг зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу [PERSON] направлялось попередження № 110/22-3573 від 10.08.2012 року з вимогою сплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, що підтверджується фіскальним чеком УДППЗ від 11.09.2012 року, проте відповідач борг не сплатив. Відповідно до п. 2.2.2 Договору власник квартири зобов'язаний не пізніше 20 числа поточного місяця вносити плату за квитанціями, що йому надходять за утримання будинку та прибудинкової території і ремонт, комунальні та інші послуги передбачені цим договором, згідно чинних розцінок і тарифів на ці послуги та за показниками лічильників. За змістом п.3.1.2 Договору позивач має право стягувати прострочену заборгованість по платежах, що передбачено п. 2.2.2 Договору, а в разі виникнення заборгованості більше ніж за три місяці, стягувати ці кошти в судовому порядку. Частиною 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. З наведеного вбачається, що між сторонами, у відповідності з вимогами закону, виникли договірні відносини (укладено договір) в яких було визначено термін їх дії (до припинення обслуговування будинку), який охоплює період за який нарахована заборгованість відповідача. Таким чином, твердження представника відповідача про те що, укладений між сторонами договір перестав діяти з часу створення ОСББ не відповідає умовам договору та фактичним обставинам справи. Відповідно до ст. 20 Закону «Про житлово-комунальні послуги», ст. 162 Житлового кодексу України, п. 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 жовтня 2006 р. № 45, споживач зобов'язаний своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі належної йому квартири. Згідно з положенням ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тарифи на житлово-комунальні послуги формуються у відповідності з Порядком формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядком формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядком формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 1 червня 2011 р. № 869 "Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги". Належних в розумінні ст.ст. 57, 58 ЦПК України доказів на підтвердження того, що житлово-комунальні послуги надавалися КП "Житло-сервіс" неякісно та будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості відповідачем не надано. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно чч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2012 року Дарницьким районним судом м. Києва видано судовий наказ № 2602/4757/12, 2н/2602/1867/12 про стягнення з [PERSON] заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги в сумі 2 338,43 грн. Проте ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21.02. 2013 року вказаний судовий наказ скасовано. Таким чином, в цьому випадку строк позовної давності переривався з моменту постановлення зазначеної ухвали про скасування судового наказу та починався заново, що свідчить про відсутність підстав для застосування строку позовної давності. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за житлово-комунальні послуги в сумі 2338 грн. 43 коп., оскільки споживач, в силу вимог закону та укладеного договору, зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якими він фактично користувався. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачені позивачем судові витрати: а саме - судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved