Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, спричиненої в результаті пошкодження здоров`я до ДП «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1». В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 21.06.1992 року по 21.03.2019 р.р. він працював на ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1" в якості гірника підземного та прохідника підземного. 16.02.1997 року при виконанні трудових обов`язків з позивачем стався нещасний випадок на виробництві, при виконанні наряду у першу зміну по доставці телескопічної лебідки конвеєру 1ЛТ-80, розв`язуючи трос яким була ув`язана лебідка на площадці, зірвавшимся кінцем тросу вдарило позивача по правому оку. В результаті виробничої травми позивач отримав травматичний кридоциклід, рубець рогової склери правого ока. Позивач значний час знаходився на лікуванні, починаючи з 1997 року і по теперішній час. За наслідками отриманої травми у позивача погіршився зір та час від часу болить око. 08.07.2004 року при виконанні трудових обов`язків з позивачем вдруге стався нещасний випадок на виробництві при виконанні наряду з підготовки виробки та розбірки сопряження для перегонки до цього місця прохідного комбайну СП-110, під час його транспортування, йому на ліву стопу упав звисаючий кусок гірничої породи. В результаті виробничої травми позивач отримав відкритий внутрішньо-суставний перелом першого пальця лівої стопи зі зміщенням. 22.08.2019 р. за результатами обстеження в ДУ «Інститут праці ім. І.Ю. Кундієва Національної академії медичних наук України», був встановлений діагноз: хронічно попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та больовим синдромами - захворюваннями професійне. 22.10.2019 р. Обласним центром медико - соціальних експертиз м. Краматорськ встановлено ступінь втрати працездатності в розмірі 65% у зв`язку з професійним захворюванням. Наявні наслідки професійного захворювання змушують позивача відчувати моральні страждання, які виражаються в порушенні його ритму та укладу життя, порушено нормальні життєві зв`язки. Враховуючи глибину, тяжкість і тривалість моральних страждань, значне погіршення якості життя, моральну шкоду завдану умовами виробництва, він оцінює у 65000 грн. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності з зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Надав суду заперечння на позов, в якому просив справу розглянути за його відсутності. В запереченнях представник відповідача вказав, що позов визнає частково, посилаючись на те, що за аналізом судової практики у справах про відшкодування моральної шкоди, спричиненої умовами виробництва, під час виконання трудових обов`язків, здійсненим Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розмір моральної шкоди визначається відповідно до відсотків втрати працездатності, встановлених МСЕК відшкодування 300 грн. за 1 % втрати працездатності. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути дану справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву та додані до неї докази, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 4 Закону України "Про охорону праці" державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань. Згідно до ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладені на сторін справи, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. В судовому засіданні встановлено, що з 22.06.1992 р. по 21.03.2019 р. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ДП "Шахтоуправління "Південнодонбаське №1", де працював гірником підземним та прохідником підземним з повним робочим днем на підземній роботі. Звільнений 21.03.2019 року на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України внаслідок невідповідності стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи. Встановлно, що 22.08.2019 р. за результатами обстеження [PERSON] в ДУ «Інститут праці ім. І.Ю. Кундієва Національної академії медичних наук України», був встановлений діагноз: хронічно попереково-крижова радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення зі значними статико-динамічними порушеннями, м`язові-тонічним та больовим синдромами - захворюваннями професійне. В судовому засіданні встановлено, що медичним висновком Обласного центру медико-соціальних експертиз м. Крамоторськ 22.10.2019 року [PERSON] встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких первинно 50% за професійним захворюванням, підтверджено 10% за виробничою травмою від 16.02.1997 року та 5% за виробничою травмою від 08.06.2004 року. З`ясовано, що з отриманим професійним захворюванням та травмами за медичними висновками позивачу рекомендовано в подальшому медикоментозне лікування за професійним захворюванням та наслідками трудових каліцтв. Зазначені обставини сторонами не оспорюються. Спірним по справі є розмір відшкодування моральної шкоди, спричиненої професійним захворюванням. Згідно частини 2 статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. До юридичного складу, що є підставою відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди роботодавцем, є моральні страждання робітника, втрата нормальних життєвих зв`язків та необхідність для працівника докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Вина роботодавця не відноситься до обов`язкових умов для настання відповідальності за спричинення працівнику моральних страждань під час виконання своїх трудових обов`язків. Рішенням Конституційного Суду України № 20-пр\\2008 від 08.10.2008 року обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди громадянам, які постраждали на підприємствах внаслідок виробничої травми чи професійного захворювання, було покладено на підприємства, з чиєї вини відбулися відповідні події. Таким чином, саме на підприємство покладено обов`язок відшкодувати працівнику моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь-яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди. Суд зауважує, що відповідно до чинного законодавства втрата працездатності, яка встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про спричинення моральної шкоди, оскільки стан здоров`я потерпілого погіршено. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок професійного захворювання та виробничих травм у позивача порушились нормальні життєві зв`язки, його життєва діяльність обмежена, у нього змінився звичайний образ життя, його постійно переслідує біль у спині, оці та біль в нозі, що спричиняє йому дискомфорт під час його життєвої діяльності. Все це приводить до фізичних та моральних страждань та дискомфорту. Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Надані позивачем докази повною мірою вказують, що отримання [PERSON] професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов`язків у шкідливих умовах, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, внаслідок чого останній змушений докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Соціальний аспект поняття непрацездатності свідчить про нездатність, в даному випадку, позивача, матеріально забезпечити себе та членів своєї сім`ї на рівні, визначеному достатнім для проживання людини (прожиткового мінімуму) в державі, що також завдає моральних страждань позивачу. Крім того, суд вважає за необхідне зауважити, що позивач позбавлений можливості працювати за здобутою спеціальністю, або виконувати іншу роботу, пов`язану з фізичним навантаженням. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Суд враховує вину відповідача у виникненні у позивача професійного захворювання, тяжкість професійного захворювання та відповідні ускладнення для здоров`я позивача, ступінь втрати професійної працездатності, глибину і тривалість моральних і фізичних страждань позивача, необхідність проводити медикаментозне лікування і підтримувати стан здоров`я на оптимально можливому рівні, докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до п.2 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору. Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено, суд відповідно до ст. 141 вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 840,80 грн.).

Outcome: approved