Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Сторони - колишнє подружжя. [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] у якому просить визнати спільною сумісною власностю подружжя квартиру [ADDRESS] та автомобілі: "Хюндай Соната" р.н. [NUMBER], 1993 року випуску, "Фіат Дукато" (пасажир) днз 144-25 ОК, 2001 року випуску, які зареєстровані на ім"я відповідача [PERSON] та визнати право власності за кожним по 1/2 частці на вказане майно. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що спірне майно набуто ними в шлюбі, який було укладено 07.10.2006 року, а розірвано 25.02.2013 року, і є спільним майном подружжя, що підлягає поділу. Так як, згоди щодо поділу цього майна не досягнули, тому звернулася до суду з цим позовом. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, вимоги підтримали. Відповідач та його представник [PERSON] позов визнали частково. Відповідач подав заперечення на позов, згідно якого не заперечив факт придбання спірного майна - квартири та автомобіля "Хюндай Соната" за час шлюбу. Вимоги про визнання спільною сумісною власністю транспортних засобів вважають безпідставними, оскільки не є власником автомобіля "Хюндай Соната" так як автомобіль був проданий ще за час перебування у шлюбі, а щодо автомобіля "Фіат Дукато" то ніколи не був власником вказаного транспортного засобу. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав: [PERSON] та [PERSON] (сторони) - колишнє подружжя. Згідно договору купівлі-продажу від 09.08.2008 року, який було укладено між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], сторони під час шлюбу придбали квартиру № 1 м. Жидачеві по вул. Заводська, 1 Львівської області. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічного паспорта, власником квартири значиться [PERSON] Відповідно до інформації від 10.02.2016 р., отриманії із МРЕВ ДАІ власником автомобіля "Хюндай Соната" р.н. [NUMBER], 1993 року випуску, є [PERSON]С, а власником автомобіля "Фіат Дукато" (пасажир.) днз 144-25 ОК, 2001 року випуску- Заблоцька Г.С. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] за період сумісного проживання придбали квартиру [ADDRESS] та автомобіль "Хюндай Соната" р.н. [NUMBER], 1993 року випуску, що підтверджується сторонами, і відповідно до вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. Згідно ст. ст. 60, 61, 69, 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ЦК України та СК України квартира і автомобіль є об"єктом спільної сумісної власності подружжя, так як придбано сторонами під час шлюбу. Враховуючи наведене та виходячи з рівності часток сторін в спірному майні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення права власності на 1/2 частку квартири та автомобіля підлягають задоволенню, а саме, що доцільно визначити ідеальні частки квартири і автомобіля по 1/2 частці за кожним з подружжя та поділити спільне майно подружжя, визначивши його частки. У зв'язку з цим за [PERSON] та [PERSON] підлягає визнанню по 1/2 частці у праві власності на квартиру [ADDRESS] та автомобіль "Хюндай Соната". У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Позивач жодних доказів щодо придбання автомобіль "Фіат Дукато" за час перебування у шлюбі з відповідачем і, що останній є власником цього транспортного засобу, не надала і такі не здобуто в судовому засіданні, а відтак в цій частині вимоги доцільно відмовити. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем [PERSON] підлягають стягненню з відповідача [PERSON]

Outcome: partial