Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивачка [PERSON], уточнивши в порядку ст.31 ЦПК України свої позовні вимоги (а.с.173-178), вказує, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 27 грудня 1997 року. 12 листопада 2014 року шлюб розірвано. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. За час перебування в зареєстрованому шлюбі сторони за спільні кошти придбали майно: - жилий будинок [ADDRESS]., на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06 листопада 2000 року, вартістю 210 000 грн.; - в 1999 році спальний гарнітур, білого кольору, ДСП, який складається: з двоспального ліжка, 1,7 м х 2,20 м; шафи чотири дверної 1.6 м х 1,99 м, на дверях два дзеркала; туалетного столика 0, 930 м х 1, 47 м; двох приліжкових тумб; комоду для білизни 0,83 м х0,7 м., вартістю 1500 грн.; - в 2010 pоці диван синього кольору, велюр, ДСП, довжина 2 м, вартістю 1700 грн.; - в 2008 році диван кутовий, основа корпусу - метал, м'яка основа - поролон, обшивка - шкірозамінник, колір темного піску, вартістю 6000 грн.; - в 2008 році покриття для підлоги - ковролін, 7 м х 4 м, основа - войлок, ворс 5 см, колір - світлозелений, вартістю 4500 грн.; - в 2009 році кондиціонер «Денкер», білого кольору, вартістю 4000 грн.; - в 2010 році кондиціонер для літньої кухні, білого кольору, вартістю 5500 грн.; - в 2010 році морозильна камера «ВЕКО», білого кольору, вартістю 6000 грн.; - в 2013 році холодильник двохкамерний «LG», об'єм 227 л, білого кольору, вартістю 6000 грн.; - в 2010 році холодильник двохкамерний «Індезіт», об'єм 233 л, білого кольору, вартістю 5000 грн.; - в 2010 році котел газовий з колонкою «Аlhа», білого кольору, нержавіюча сталь, вартістю 10 700 грн.; - в 2009 році піч газова з духовою шафою «Гретта», чотирьохкомфорочна, сталь білого кольору, вартістю 4000 грн.; - в 2013 році телевізор плазмовий «LG», 42", чорного кольору, вартістю 6000 грн.; - в 2012 році телевізор плазмовий «Samsung», 32", чорного кольору, вартістю 4000 грн.; - в 2013 році батареї опалювальні «Ferolli», алюміній, білого кольору на 6 секцій, 56 см х 80 см, - 2 шт. вартістю 1900 грн. х 2 шт. = 3800 грн.; - в 2012 році батареї опалювальні - радіатор «Djoul», сталь, білого кольору, 50 см х 1020 см, - 5 шт., вартістю 2000 грн. х 5 шт. = 10000 грн. Всього майна на загальну суму 287 200 грн. Крім того, позивачка вказує, що відповідачу на праві власності належать: земельна ділянка площею 0,6009 га на підставі Свідоцтва про право власності від 01 жовтня 2009 року, виданого Широківською сільською радою (серія [NUMBER]), вартістю 55378 грн. 94 коп.; земельний пай розміром 11,21 га, вартістю 392 428 грн., а всього земельні ділянки вартістю 447 80,94 грн. Таким чином, всього спільного майна придбано подружжям на суму 735 006 грн. 94 коп. Позивачка вказує, що після припинення подружніх стосунків внаслідок неправомірної поведінки відповідача вона з сином змушена була залишити їх будинок та тимчасово стали проживати у її сестри - [PERSON] в [ADDRESS]. Відповідач змінив замки на вхідних дверях, заколотив вікна та двері, перешкоджав поверненню позивачки з дитиною для проживання в будинку, погрожував їй застосуванням насильства. В зв'язку з цим позивачка зверталася до правоохоронних органів та суду. В теперішній час позивачка з сином проживає у своєї сестри в м. Василівка, що підтверджується актом від 27 липня 2015 року. Крім того, позивачка зверталася до служби у справах дітей Василівської РДА Запорізької області з заявою про порушення прав малолітньої дитини, де відповідач підтвердив той факт, що він перешкоджає позивачці з сином проживати в будинку. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2015 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про вселення. Однак вселитися в будинок позивачка не може, так як діями відповідача будинок приведено в непридатний для проживання стан, він вивіз всі цінні речі з будинку, в тому числі: меблі, побутову техніку, зрізав та вивіз секції опалювальних батарей. Позивачка не має ніякого іншого житла, за наявності реєстрації та власного житла, вона з сином змушені проживати в інших місцях, спричиняючи незручності як собі, так і іншим особам, які надають їм притулок. Посилаючись на ст.ст.60, 65, 70 СК України, Постанову Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», позивачка просить суд відступити від засад рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси їх сина, який має проблеми зі здоров'ям, при цьому оплату лікування здійснює лише позивачка, а відповідач лише сплачує аліменти в мінімальному розмірі та не надає добровільно іншої допомоги. Позивачка просить суд визначити її частку в спільному майні подружжя в розмірі 2/3 часток. Так як спільного майна - рухомого та нерухомого ними набуто на загальну суму 735 006 грн. 94 коп., то її частка повинна складати 490 004 грн. Поділити в натурі майно, що знаходилось в жилому будинку, не виявляється можливим, так як відповідач вивіз це майно для свого власного користування. Тобто, фактично, забрав свою частку у спільному майні подружжя. Так як позивачці з дитиною ніде проживати, іншого житла вони не мають, спільне володіння та користування будинком з відповідачем неможливе, створює загрозу для їх з сином життя та здоров'я, негативно впливає на психічне здоров'я та розвиток дитини. Крім того, відповідач в будинку не проживає, не користується ним, тобто не має потреби в цій нерухомості. Тому позивачка вважає, що будинок має бути виділено їй з сином в користування та власність в цілому. Позивачка просить вищеперераховане майно поділити між нею та відповідачем наступним чином: виділити в користування та визнати за позивачкою право власності на жилий будинок [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1\\2 частину земельного паю розміром 11,21 га, який знаходиться на території Широківської сільської ради Василівського району Запорізької області (особовий рахунок [NUMBER] згідно записам господарської книги № 4 ст.65), або грошову компенсацію цієї частки (паю) в розмірі 196 214 грн. Всього позивачка, збільшивши розмір первісно заявлених позовних вимог, просить виділити в її користування та у власність майна на загальну суму 406 214 грн. У користування та власність відповідача позивачка просить виділити наступне майно: земельну ділянку площею 0,6009 га вартістю 55 378 грн. 94 коп.; 1\\2 частину земельного паю розміром 11,21 га, на території Широківської сільської ради Василівського району Запорізької області; диван синього кольору, велюр, ДСП, довжина 2 м, вартістю 1700 грн.; диван кутовий , основа корпусу - метал, м'яка основа - поролон, обшивка - шкірозамінник, колір темного піску, вартістю 6000 грн.; покриття для підлоги - ковролін, 7 м х 4 м, основа - войлок, ворс 5 см, вартістю 4500 грн.; кондиціонер «Денкер», білого кольору, вартістю 4000 грн.; кондиціонер для літньої кухні, білого кольору, вартістю 5500 грн.; морозильну камеру «ВЕКО», білого кольору, вартістю 6000 грн.; холодильник двохкамерний «LG», об'єм 227 л, білого кольору, вартістю 6000грн.; холодильник двохкамерний «Індезіт», об'єм 233 л, білого кольору, вартістю 5000 грн.;котел газовий з колонкою «Аlha», білого кольору, нержавіюча сталь, вартістю 10700 грн.; піч газову з духовою шафою «Гретта», чотирьохкомфорочну, сталь білого кольору, вартістю 4000 грн.; телевізор плазмовий «LG», 42", чорного кольору, вартістю 6000 грн.; телевізор плазмовий «Samsung», 32", чорного кольору, вартістю 4000 грн.; батареї опалювальні «Ferolli», алюмінієві, білого кольору на 6 секцій, 56 см х 80 см, - 2 шт., вартістю 1900 грн. х 2 шт. = 3800 грн.; батареї опалювальні - радіатор «Djoul», стальні, білого кольору, 50 см х 1020 см, - 5 шт., вартістю 2000 грн. х 5 шт. = 10000 грн. Всього, позивачка просить виділити відповідачу майна на загальну суму 338 792 грн. та стягнути з нього на її користь судові витрати. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Крім обставин, вказаних в позовній заяві,представник позивача вказувала, що відповідач після смерті батька фактично володіє Фермерським господарством «Шевро», проте умисно не переоформлював документи на вказане господарство та інше майно, з метою уникнення його поділу з позивачкою. Ухвалою суду (а.с.184) позовні вимоги [PERSON], що заявлялися нею у первісному позові, щодо поділу майна, належного фермерському господарству «Шевро», залишені без розгляду за заявою позивачки. Відповідач та його представник - адвокат Супрун - Галчанська І.В. у судове засідання не з'явилися, про час там місце розгляду справи були повідомлені вчасно та належним чином, суду надали заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.98, 198). Представник відповідача просила врахувати письмові заперечення відповідача, відсутність підстав для зменшення частки відповідача у спільній власності подружжя, а тому житловий будинок повинен бути поділений між подружжям порівну. Щодо предметів побуту та меблів, просила врахувати позицію відповідача, викладену у письмових запереченнях. В іншій частині позову просила в задоволенні позову відмовити. У письмових запереченнях проти позову, щодо уточнених позовних вимог, відповідач [PERSON] вказав (а.с.112-113), що він не згоден з варіантом поділу спільного майна, про який просить позивачка. Відповідач вказав, що позивачка, прийнявши рішення зруйнувати сім`ю, зібрала з собою усі речі, побутову техніку, яку побажала, здійснивши поділ спільного майна. Заявлений позивачкою перелік майна та той факт, що він забрав меблі, побутову техніку та інше майно з будинку - не відповідає дійсності. Позивачка забрала свої речі, які побажала, в тому числі телевізор «Sony» вартістю 4500 грн., який продала без його згоди та не вказала у переліку майна, що підлягає поділу. З придбаного сумісного майна залишилося: диван синього кольору вартістю 1700 грн.; диван кутовий із шкірозамінника вартістю 6000 грн.; покриття для підлоги - ковролін вартістю 4500 грн.; піч газова з духовою шафою «Гретта» чотирохкомфорочна вартістю 4000 грн.; кухонний гарнітур вартістю 2500 грн.; кухонний куток вартістю 1600 грн.; меблевий гарнітур для дитячої кімнати вартістю 3500 грн.; меблевий гарнітур для спальні вартістю 8000 грн.; шафа вартістю 2500 грн.; пральна машина вартістю 2000 грн. Вказане майно на теперішній час знаходиться у спірному будинку. Заради інтересів дитини відповідач не заперечує і не заперечував проти того, щоб цим майном володіла позивачка. Позивачка приховала факт наявності вказаного ним майна подружжя і не включила його у перелік майна, яке хоче врахувати при поділі, зазначила в позові перелік майна, який не відповідає дійсності. Житловий будинок був придбаний 06 листопада 2000 року, коли діяли норми КпШС, положення ст.22 якого узгоджуються з нормами СК України, в тій частині, що майно, набуте подружжям під час шлюбу є їхньою спільною власністю. Відповідач вважає, що він має право на 1\\2 частину вказаного житлового будинку, бо іншого житла у власності він не має. Свої зобов'язання щодо утримання сина, він виконує, сплачує аліменти, несе повністю витрати на придбання одягу, взуття, продуктів, лікування (у стоматолога), спілкується з дитиною, приймає участь у його вихованні та утриманні. Син часто буває у його матері, де він зараз тимчасово проживає до вирішення спору в суді. Він ніколи не знищував спільне майно та не розпоряджався їм на власний розсуд, не приховував його та не пошкоджував, не витрачав на шкоду інтересам сім`ї. В задоволенні позовних вимог [PERSON] щодо переліку майна та запропонованого нею варіанту поділу спільного майна подружжя - просив відмовити; визнати за кожним з подружжя право власності на 1\\2 частину житлового будинку по [ADDRESS]. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та його представника, які не з'явилися у судове засідання. Свідок [PERSON], з приводу уточнених позовних вимог, суду пояснив, що він є батьком позивачки. [PERSON], після непорозумінь з чоловіком, перейшла жити до нього з сином, з якого точно часу він не пам'ятає. Дочка розповідала йому, що відповідач застосовував до неї насильство. З собою дочка перевезла особисті речі та постільну білизну. Побутову техніку та меблі його дочка з будинку, де проживала з чоловіком, не забрала. Точної дати він не пам'ятає, коли він привозив дочку додому в с.Широке, бачив, що у будинку по [ADDRESS] були відсутні система опалення та побутова техніка. Дочка з сином залишалися там ночувати, він для опалення надавав камін. Потім зі слів доньки йому стало відомо, що [PERSON] вигнав її з онуком з будинку та в будинок не пускав. Дочка з цього приводу зверталася в міліцію. Іншого житла окрім спірного будинку, його дочка не має. Вислухавши пояснення позивачки та її представника, свідка, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 грудня 1997 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження (а.с.13). Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження (а.с.14). Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджено рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12 листопада 2014 року, копія якого є у справі (а.с.15). Позивачка працює у КЗ «Василівський Центр ПМСД» ВРРО ЗО завідуючою ФАПом, розмір її заробітку за період з 01 квітня по 30 червня 2015 року становив 4762 грн. 56 коп. ( без врахування ПДФО) (а.с.12). Відповідно до постанови державного виконавця ВДВС Василівського РУЮ Запорізької області від 21 листопада 2014 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини в розмірі 1\\4 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27 жовтня 2014 року (а.с.16). Станом на 31 серпня 2015 року заборгованість по сплаті аліментів становила 5622 грн. 29 коп. (а.с.105, 114, 115); наданими суду квитанціями підтверджено сплату аліментів 20 жовтня 2015 року 7х400=2800 грн. + 367 грн. 96 коп.+700 грн., всього 3867 грн. 96 коп. (а.с.115-120). Посилання позивачки про перешкоджання відповідачем у проживанні їй та сину у спірному житловому будинку підтверджено: листом служби у справах дітей Василівської РДА на адресу позивачки від 23 червня 2015 року (а.с.17); рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 28 вересня 2015 року (а.с.196-197), яким задоволено позов [PERSON], яка діяла також в інтересах малолітнього сина. Судом винесено рішення про усунення перешкод [PERSON] та її малолітньому сину [PERSON], [INFO], у користуванні вказаним вище будинком шляхом їх вселення до будинку; зобов'язано відповідача [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] та сину - [PERSON] у користування житловим будинком та надати ключ від вхідних дверей будинку. Крім того, відповідно до акту (а.с.18) від 27 липня 2015 року з 06 червня 2014 року позивачка з сином проживають у квартирі [ADDRESS]. Відповідно до висновків (а.с.30,31, 32, 33) за заявами [PERSON] від 27 листопада 2014 року, 31 січня 2015 року та листів, ОВС проводилися перевірки з приводу перешкоджання для неї з боку відповідача в доступі до спірного будинку та було рекомендовано звернутися до суду з приводу поділу майна подружжя. Відповідно до повідомлення Широківської сільської ради (а.с.19) відповідач зареєстрований у [ADDRESS]. Реєстрація позивачки за цією ж адресою підтверджена її паспортом, де є відмітка про реєстрацію, копія паспорта є у справі (а.с.21). Спірний житловий будинок по [ADDRESS] , на земельній ділянці площею 0,20 га Широківської сільської ради Василівського району Запорізької області за договором купівлі-продажу, який був нотаріально посвідчений 06 листопада 2000 року, був придбаний [PERSON]. Зі змісту договору вбачається, що на час його укладення відповідач проживав у тому ж населеному пункті по [ADDRESS]. Державна реєстрація права власності була здійснена 17 листопада 2000 року. Копія договору (а.с.22) та технічного паспорта на будинок (а.с.23-25) є у справі. Вартість спірного житлового будинку підтверджена довідкою про вартість (а.с.20, 26-29), відповідно до якої найбільш вірогідна ринкова вартість його становить 210 000 (двісті десять тисяч) грн. Відповідно до довідки АДБ Василівського РВ ГУМВЧС (а.с.49) станом на 09 вересня 2015 року відповідач [PERSON] з 21 квітня 2000 року зареєстрований по [ADDRESS], що вказує на неправдивість його посилання про те, що він зареєстрований у спірному будинку, та не має іншого житла. Таким чином, відповідно до положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем постійного проживання відповідача є не спірний житловий будинок, а будинок по [ADDRESS], в тому ж селі, де зареєстровано і Фермерське господарство «Шевро» (а.с.60-63), про поділ майна якого позивачка спочатку заявляла позовні вимоги. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що головою цього фермерського господарства був [PERSON] - батько відповідача, який відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 20 жовтня 2015 року значиться як керівник та підписант фермерського господарства. Хоча [PERSON] помер [INFO] (а.с.91), проте зміни у реєстраційній справі фермерського господарства «Шевро» станом на 20 жовтня 2015 року внесені не були. На день його смерті з ним проживала дружина [PERSON] (а.с.75), яка є єдиною спадкоємницею за законом, яка прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи №236/2013 (а.с.140-149), відповідач [PERSON] від прийняття спадщини після смерті батька відмовився. Про що є його заява у спадковій справі. Відповідно до Статуту ФГ «Шевро» його членами вказані: відповідач [PERSON], позивачка [PERSON], матір відповідача - [PERSON], його сестра [PERSON] та [PERSON].(а.с.151-160). Відповідно до відомостей, що містяться у трудовій книжці [PERSON] (а.с.131-132), вона була членом ФГ «Шевро» з 02 грудня 2000 року по 29 травня 2002 року. На теперішній час ФГ «Шевро» продовжує свою діяльність, відповідно до повідомлення Василівського відділення Токмацької ОДПІ знаходиться на спрощеній системі оподаткування. Вартість рухомого майна, перелік якого вказаний позивачко: спального гарнітура білого кольору ДСП, який складається з двоспального ліжка, шафи чотири дверної, з двома дзеркалами на дверях, туалетного столика, двох при ліжкових тумб, комоду, придбаного у 1999 році вартістю 1500 грн.; дивану синього кольору, велюр, ДСП, вартістю 1700 грн.; дивану кутового , основа корпусу - метал, м'яка основа - поролон, обшивка - шкірозамінник, колір темного піску, вартістю 6000 грн.; покриття для підлоги - ковролін, 7 м х 4 м, основа - войлок, ворс 5 см, вартістю 4500 грн.; кондиціонеру «Денкер», білого кольору, вартістю 4000 грн.; кондиціонер для літньої кухні, білого кольору, вартістю 5500 грн.; морозильної камери «ВЕКО», білого кольору, вартістю 6000 грн.; холодильника двохкамерного «LG», об'єм 227 л, білого кольору, вартістю 6000 грн.; холодильника двохкамерного «Індезіт», об'єм 233 л, білого кольору, вартістю 5000 грн.; котла газового з колонкою «АШа», білого кольору, нержавіюча сталь, вартістю 10700 грн.; печі газової з духовою шафою «Гретта», чотирьохкомфорочна, сталь білого кольору, вартістю 4000 грн.; телевізора плазмового «LG», 42", чорного кольору, вартістю 6000 грн.; телевізора плазмового «Samsung», 32", чорного кольору придбаного у 2012 році вартістю 4000 грн.; батареї опалювальні «Ferolli», алюмінієвої, білого кольору на 6 секцій, 56 см х 80 см, - 2 шт., вартістю 1900 грн. х 2 шт. = 3800 грн.; батареї опалювальні - радіатор «Djoul», сталь, білого кольору, 50 см х 1020 см, - 5 шт., вартістю 2000 грн. х 5 шт. = 10000 грн. - підтверджено довідкою про вартість (а.с.99- 104), складеною суб'єктом оціночної діяльності за слів [PERSON] та за наданим нею списком. Відповідно до ст.60, 61 СК України, ст.368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного доходу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином суд вважає, що оскільки вказаний вище житловий будинок та вказане вище рухоме майно, в переліку, що вказаний та визнається обома сторонами: куплені за час шлюбу, то вони є спільним сумісним майном подружжя та підлягають розділу. Ст.68 ч.1 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Ст.70 СК України вказує, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна одного з подружжя може бути збільшена, якщо з ним проживають діти…, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Доказів наявності домовленості сторін щодо розміру часток подружжя у спільному майні, наявності шлюбного договору, суду сторонами не надано. Відповідно до ст.71 ч.1 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Ч.2 ст.71 СК України вказує, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Ст.370 ЦК України вказує, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом, або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності здійснюється у порядку, встановленому ст.364 ЦК України. Ст.364 ЦК України передбачає, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Ст.365 ЦК України передбачено припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, умовою для чого є попереднє внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України, ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Для вирішення спору між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Суд вважає, що проживання з [PERSON] неповнолітнього сина сторін та стан його здоров'я, порядок, строки та суми сплачених відповідачем аліментів, не є тими обставинами, що мають істотне значення, та можуть бути підставою для збільшення частки дружини в майні подружжя при його поділі. Належних та допустимих доказів наявності інших обставин, що мають істотне значення для застосування судом відступу від засад рівності часток подружжя, а саме того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї - суду не надано. Доводи про протиправну поведінку відповідача належними та допустимими доказами, якими могли бути вирок суду чи постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності, в суді не підтвердженні. Рішення суду по цивільній справі щодо усунення перешкод у користуванні [PERSON] та сину сторін спільним житловим будинком вказує лише на наявність цивільно-правового спору між сторонами, який вони між собою не могли вирішити без звернення до суду, а не на неправомірну поведінку відповідача. Вказаний вище житловий будинок, що набутий подружжям за час шлюбу, підлягає поділу між ними як спільна сумісна власність подружжя. Жилий будинок є річчю неподільною, а тому, з огляду на заявлені позовні вимоги, він відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України не може бути виділений в натурі будь-якій зі сторін, оскільки жодна з них, не внесла попередньо на депозитний рахунок суду відповідну грошову компенсацію, та не висловила свою згоду на її отримання. Позивачка не порушувала питання про припинення права відповідача на частку в спільному майні - в житловому будинку. Оскільки і відповідач не вчинив таких дій, а житловий будинок, у даному випадку, не може бути в наутрі поділений між ними відповідно до їх часток без застосування грошової компенсації і припинення права власності одного з подружжя на його частку в такому майні, при недосягненні сторонами згоди щодо поділу нерухомого майна, суд, вважає необхідним визнати рівними ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Таким чином, суд вважає необхідним при поділі житлового будинку визнати, що кожен з подружжя має на нього рівні права та за кожним з них слід визнати право на 1\\2 частину житлового будинку, як на частину у спільній сумісній власності подружжя. У задоволенні позовних вимог щодо поділу земельних ділянок, вказаних позивачкою, суд вважає необхідним відмовити з огляду на наступне. Єдиним доказом на підтвердження вказаних позовних вимог позивачкою надано повідомлення Широківської сільської ради Василівського району Запорізької області на адресу представника позивача (а.с.179) від 17 грудня 2015 року. Зі змісту його вбачається, що відповідач [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0, 6009 га, що знаходиться під об'єктами нерухомості згідно договору з Широківською сільською радою від 28 листопада 2011 року, на якій знаходяться: склад, склад, сторожка, душ, що належать орендарю на праві приватної власності (свідоцтво про право власності від 01 жовтня 2009 року Широківської сільської ради [NUMBER]). Таким чином, з вказаного вбачається, що відповідач є орендарем, а не власником вказаної земельної ділянки, а у його власності перебувають будівлі. Також у повідомленні Широківської сільської ради вказано, що у приватній власності [PERSON] знаходиться, згідно записам по господарської книги №4 стор.65 особовий рахунок [NUMBER] земельний пай розміром 11,21га та 0,22га для обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. Проте таке повідомлення сільської ради носить лише інформативний характери, не є належним та допустимим доказом наявності у власності відповідача земельних ділянок. Інших доказів, а саме правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності відповідача на земельні ділянки, відомостей про час та підстави набуття такого права, що має вирішальне та суттєве значення, для вирішення питань щодо поділу земельних ділянок, відомостей про нормативну грошову оцінку земель, що надавалися б органом держземгеокадастру, відомостей про кадастровий номер земельних ділянок та їх цільове призначення, суду позивачем не надано, клопотань про їх витребування суду не заявлено. Тому підстав для задоволення позовних вимог щодо поділу земельних ділянок, суд не вбачає, у зв'язку з недоведеністю цих вимог в суді. Щодо поділу іншого - рухомого майна за позовними вимогами [PERSON], а саме меблів та побутової техніки, які позивачка просила передати у власність відповідачу, суд вважає необхідним відмовити їх задоволенні, оскільки відповідач заявив про те, що він не потребує меблів та побутової техніки. У позовних заявах: первісній та в уточненій, вимог щодо спального гарнітуру, який вона вказувала у переліку майна, позивачкою не висувалося. Зустрічний позов відповідачем не пред'явлено. При наявності заперечень з боку відповідача щодо переліку та вартості спільного рухомого майна, на дотримання положень ст.ст.10,11, 60 ЦПК України, належних та допустимих доказів щодо дійсного переліку спільного майна, часу та джерел його придбання, вартості всього вказаного обома сторонами майна - як позивачем, так і відповідачем, суду не надавалося. Відповідач жодного разу у судові засідання не з'являвся, заявляв письмові клопотання про відкладення розгляду справи для мирного врегулювання спору, чого сторони не досягли. Вказана позивачкою вартість спільного майна, про наявність якого вказував і відповідач, ним не оспорювалася. Виходячи з того, що позивачка маж намір проживати у спірному житловому будинку з дитиною, для чого зверталася до суду з позовом про усунення перешкод їй та сину у користуванні спірним житловим будинком, суд вважає необхідним рухоме майно лишити у її власності в тому переліку та тією вартістю, які визнані відповідачем та про які заявлено позивачкою, а саме: диван синього кольору вартістю 1700 грн.; диван кутовий із шкірозамінника вартістю 6000 грн.; покриття для підлоги - ковролін вартістю 4500 грн.; піч газову з духовою шафою «Гретта» чотирохкомфорочну вартістю 4000 грн., всього на суму 16200 грн. Вказаний позивачкою перелік рухомого майна, який оспорює відповідач, час його придбання, окрім її слів, ніякими належними та допустимими доказами у справі не підтверджені. Довідка про вартість рухомого майна суб'єктом оціночної діяльності також складалася на майно, яке зі слів [PERSON] придбавалося у шлюбі за спільні кошти, за списком наданим позивачкою (а.с.99). Відповідач оспорював як перелік майна, так і ту обставину, що рухоме майно, набуте подружжям за час шлюбу, було вивезено ним зі спірного будинку. Відповідач вказав у письмових запереченнях інший перелік рухомого майна, суттєво відмінний він вказаного позивачкою за переліком та вартістю майна, вказав, що з придбаного за час шлюбу майна у спірному будинку залишається: диван синього кольору вартістю 1700 грн., диван кутовий зі шкірозамінника вартістю 6000 грн., покриття для підлоги - ковролін вартістю 4500 грн.; піч газова з духовкою «Гретта» - 4000 грн.; кухонний гарнітур вартістю 2500 грн.; кухонний куток - 1600 грн.; меблевий гарнітур для дитячої кімнати - 3500 грн.; меблевий гарнітур для спальні - 8000 грн. шафа - 2500 грн. пральна машина - 2000 грн. Відповідач не заперечував, щоб це майно лишилося в розпорядженні позивачки, з врахуванням інтересів дитини. Проте окрім письмових заперечень відповідача його доводи щодо переліку та вартості спільного майна, його дійсного місця перебування, жодними належними та допустимими доказами суду не підтверджені. Щодо поділу іншого рухомого майна - вказаного відповідачем та не заявленого позивачкою: телевізора вартістю 4500 грн., кухонного гарнітура вартістю 2500 грн.; кухонного кутка вартістю 1600 грн.; меблевого гарнітура для дитячої кімнати вартістю 3500 грн.; меблевого гарнітура для спальні вартістю 8000 грн.; шафи вартістю 2500 грн.; пральної машини вартістю 2000 грн.; вказаних позивачкою та не визнаних відповідачем: спального гарнітура вартістю 1500 грн., двох кондиціонерів вартістю 4000 та 5500 грн.; морозильної камери вартістю 6000 грн., двох холодильників двокамерних вартістю 6000 та 5000 грн., котла газового з колонкою вартістю 10700 грн., двох телевізорів вартістю 6000 та 4000 грн. батарей опалювальних 2 шт. та 5 шт., відповідно вартістю 3800 та 10000 грн. суд не вирішує питання про їх поділ, та не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог позивачкою щодо вказаного нею майна, у зв'язку з відсутністю узгодження переліку та вартості цього майна між сторонами, та відсутністю будь-яких доказів у справі, на підставі яких суд міг би встановити час та джерела придбання цього майна, його дійсну наявність та вартість. Надані позивачкою копії медичних документів про обстеження та лікування дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.35-44) суд до уваги не приймає, як неналежні докази, оскільки вони не стосуються предмету позову та не мають жодного доказового значення для вирішення по суті заявлених позивачкою вимог. Суд не приймає до уваги посилання позивачки на те, що відповідач привід у непридатний стан для проживання житловий будинок, жодних належних та допустимих доказів цього суду не надано. Покази свідка [PERSON], який є зацікавленим у результатах розгляду справи, бо він є батьком позивачки, таким доказом не є. Свідок пояснив, що він бачив відсутність батарей опалення та побутової техніки в спірному будинку, але коли саме це було, якої саме техніки не було в будинку, він не пояснював. Щодо переліку спільного майна подружжя та його вартості, часу та джерел придбання, наявності на час розгляду справи в суді спільного майна подружжя та його місця знаходження - свідок пояснень суду не надавав. Питання сплати відповідачем аліментів на утримання дитини мають вирішуватися в межах виконавчого провадження, та не впливають на вирішення заявлених вимог у цій справі. Судові витрати між сторонами, суд розподіляє відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачкою, при зверненні до суду 04 вересня 2015 року з первісним позовом, з заявленою початковою ціною позову 210 000 грн. було сплачено судового збору (121+121+243 грн. 60 коп.) всього 485 грн. 60 коп., тоді як з 01 вересня 2015 року, відповідно до ціни позову за первісними позовними вимогами - 210 000 грн. до сплати судового збору належало 2100 грн. Ухвалою суду сплату судового збору було відстрочено до розгляду справи по суті (а.с.46). В уточненій позовній заяві (а.с.173-178) позивачкою було висунуто вимоги про визнання за нею права власності на майно загальною вартістю 406 214 грн. Виходячи з розміру збільшених позовних вимог, що становлять ціну позову, належні до сплати судові витрати становлять 1% ціни позову, тобто 4062 грн. 14 коп. Судом задоволено вимоги про визнання за позивачкою права власності на майно (1\\2 частину житлового будинку ( 210000:2= 105000 грн.) вартістю 105 000 грн. та на рухоме майно загальною вартістю 16200 грн., що становить 121200 грн. - 30% від суми заявлених позовних вимог. Тому 30% (1218 грн. 64 коп.) судових витрат по справі повинен нести відповідач, інші - 70% (4062.14-1218.64) 2843 грн.50 коп. - позивачка. З врахуванням сплати позивачкою при подачі позову до суду 485 грн. 60 коп., з неї на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 2357 грн. 90 коп. З відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1218 грн. 64 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial