Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 10 жовтня 2013року водій автомобіля «Opel Vectra” д.н.з. [NUMBER] - [PERSON], допустив наїзд на неї, внаслідок чого позивач отримала травми, та була госпіталізована до лікарні, де знаходилась на стаціонарному лікуванні 21 день. В наслідок даної ДТП їй була спричинена як матеріальна так і моральна шкода, просила суд стягнути з відповідача ПАТ СК «Країна» в рахунок відшкодування моральної шкоди -706,75 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 13134грн. 99коп..грн., стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 1000 грн. в рахунок матеріальної шкоди, 4293,25 грн., відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров'я і стягнути з відповідачів солідарно судові витрати по справі на правову допомогу - 1000 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Представник відповідача ПАТ СК «Країна» в судове засідання не з'явився, направив суду письмово викладені заперечення на позов та просив проводити розгляд справи без участі їх представника. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. В судовому засіданні було встановлено, що 10.10.2013року близько 7год.30 хв. водій автомобіля «Opel Vectra” д.н.з. [NUMBER] [PERSON], який є володільцем вказаного авто, рухаючись по проїжджій частині бул. 50р.Перемоги в м. Біла Церква, допустив наїзд на пішохода [PERSON], позивача у даній справі. Внаслідок ДТП позивач отримала значні травми, після чого була госпіталізована до Білоцерківської міської лікарні № 2 де знаходилась на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні з 10.10 2013р. по 01.11.2013р., по закінченню лікування була виписана зі стаціонару для подальшого лікування по місцю проживання під наглядом лікаря травматолога, хірурга та невролога. Наведене підтверджується довідкою про ДТП, випискою з історії хвороби (а.с.9,12). Встановлено, що за даним фактом 10.10.2013року було відкрито кримінальне провадження № 12013100030006292. Однак, вказане кримінальне провадження 19.11.2013року було закрито за відсутності в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення (а.с.10-11). Також, встановленим є те, що згідно висновку судово-автотехнічної експертизи № 257 від 19.11.2013року, відповідач [PERSON] знаходився в такій дорожній обстановці, що при своєчасному виконанні технічних вимог ПДР України він не мав технічної можливості запобігти наїзду на позивача. Судом встановлено, що за власний рахунок позивачем було придбано ліки на загальну суму 14134грн.99коп. Зазначене підтверджується копіями товарних чеків, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.13-28). В судовому засіданні встановлено, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент скоєння зазначеної ДТП, була забезпечена Публічним акціонерним товариством Страхова компанія «Країна», що підтверджено ПОЛІСОМ № АЕ/2300230 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.03.2013р., строк дії Полісу з 30.03.2013р. по 29.03.2014р. Наведене підтверджується копією Полісу № АЕ/2300230 (ас 6) та не заперечується сторонами по справі. Так, відповідно положень зазначеного Полісу виплата страхового відшкодування за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третьої особи внаслідок ДТП здійснюється відповідно до Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. А згідно ч. 1,2,5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - НЕЗАЛЕЖНО ВІД НАЯВНОСТІ ВИНИ. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням). Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Отже, підсумовуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відсутні будь-які дані стосовно умислу потерпілого у створенні зазначеної аварійної ситуації; позивач отримала тілесні ушкодження від дії транспортного засобу, який рухався, тобто від цілеспрямованої дії джерела підвищеної небезпеки, а тому у відповідності до положень ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє ТЗ, використання якого створює підвищену небезпеку, тобто відповідачем [PERSON] Відповідно до ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст.23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода , пов'язана з лікуванням потерпілого, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Згідно ст.24 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров'я. Подія, яка сталася 10.10.2013 р. є страховим випадком і посилання відповідача ПАТ СК «Країна» на судову практику (ухвалу ВССУ від 09.10.2013р.) є безпідставною і неаргументованою, оскільки в наданій копії цієї Ухвали ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ не йде мова про звільнення від цивільно-правової відповідальності особи внаслідок відсутності її вини в скоєнні ДТП; обставини справи є зовсім не аналогічними обставинам по даній справі. Так, внаслідок даного ДТП 10.10.2013 року позивачу була спричинена матеріальна шкода, яка полягає у значних витратах пов'язаних з лікуванням, що підтверджено відповідними чеками на медпрепарати за медичними призначеннями, дані витрати в підсумку становлять 14134,99 грн., а тому, з урахуванням вищенаведеного, з ПАТ СК «Країна» слід стягнути на користь позивача страхове відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, за мінусом франшизи, в сумі 13134,99 грн. Згідно ч.18 ст.9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування, та відповідно до п.12.1 ст.12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальність якої застраховано, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача 1000 грн. - розмір франшизи, що передбачена Полісом № АЕ/2300230 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27.03.2013р. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди, - суд вважає таку вимогу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Дійсно, відповідальність заподіювача моральної шкоди без вини може мати місце, як то витікає з роз'яснень п.4 Постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 р. за №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», але в даному випадку факт спричинення позивачу внаслідок ДТП тілесних ушкоджень не є обов'язковим і безперечним наслідком спричинення їй моральної шкоди. Так, у відповідності до положень ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, але відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВС України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд вважає, що позивачем не доведено факт спричинення їй моральної шкоди, не аргументовано розмір цієї шкоди, період з якого вона почала відчувати моральні страждання, оскільки в постанові про закриття кримінального провадження від 19.11.2013р. [PERSON] дала пояснення, що не має претензій до [PERSON] морального характеру внаслідок ДТП, а отже, можливо припустити, що моральна шкода позивачу була спричинена дещо пізніше, але позивачем не надано доказів спричинення цієї моральної шкоди відповідачами, не зазначено міркування з яких вона виходила визначаючи розмір цієї шкоди. Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача судові витрати, що складаються зі сплати коштів на правову допомогу, що підтверджується відповідною квитанцією, а також з відповідачів підлягає стягненню на користь держави розмір судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial