Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

У лютому 2020 року позивачка звернулась до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] в неї народилась донька [PERSON] , яка 30.09.2009 року зареєструвала шлюб з [PERSON] . [INFO] народився її онук [PERSON] . На теперішній час донька позивачки уклала шлюб з [PERSON] . Зазначила, що з онуком бачилась регулярно, приймала активну участь у його вихованні. На теперішній час відповідачка перешкоджає позивачці у спілкуванню з дитиною, приймати участі в її вихованні. У зв`язку з тим, що мирним шляхом врегулювати даний спір немає можливості, позивачка звернулась до суду із позовом, в якому просить зобов`язати відповідачку [PERSON] не чинити перешкоди у спілкуванні та участі у вихованні дитини, визначити позивачці наступні способи участі у спілкуванні та вихованні онука, а саме: щосереди з 16-00 до 20-00 години, щоп`ятниці з 18-00 до 20-00 години, щонеділі з ночівлею за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] або іншого фактичного мешкання до досягнення дитиною повноліття та без присутності відповідачки; щорічно в день народження дитини, тобто [INFO] , в день народження позивачки, тобто 26 листопада, а також 31 грудня з 10-00 до 16-00, години та у дні інших офіційних свят за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] або іншого фактичного мешкання до досягнення дитиною повноліття та без присутності відповідачки; спільний відпочинок на зимові свята 7 днів без присутності матері, щороку, з повідомленням відповідачки за два тижні про місця та час відпочинку на території України; спільний відпочинок влітку протягом 15 днів без присутності матері, щороку, з повідомленням відповідачки за два тижня про місця та час відпочинку на території України; у будь-який інший час за домовленістю. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала в повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Бартош Н.О. в судове засідання не з`явилась, надала до суду висновок, розгляд справи просила провести за її відсутності Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 07 червня 2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1974. 30 січня 2009 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 30 січня 2009 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №20. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно 27 червня 2015 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційного служби Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №636. 22 червня 2019 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб в Приморському районному у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №302. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». На теперішній час існують перешкоди в спілкуванні позивача - баби з малолітньою дитиною [PERSON] , що також не спростовується сторонами. Відповідно до ч. 8, 9, 10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з положеннями ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 15 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. За змістом ст. 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, іншими родичами. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ст. 6, 27 названої Конвенції держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини; визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 1 Закону України від 26.04.2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі "М. С. проти України", у якому йдеться визначення "інтересів дитини", їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. У справі "Хант проти України" (рішення від 07.12.2006 року) вказано, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Національне законодавство України, зокрема, ст. 155 СК України також передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування. Відповідно до висновку виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 02.07.2020 року, вважає можливим встановити наступний порядок спілкування [PERSON] з онуком [PERSON] , а саме щотижнево у середу з 16-00 до 20-00 години, один раз на місяць у неділю з 10-00 до 16-00 години, в день народження бабусі з 10-00 до 16-00 години без присутності матері. На думку суду, вказаний висновок органу опіки повністю відповідає інтересам дитини, в ньому враховано ставлення баби до дитини, зайнятість останньої та бажання самої дитини спілкуватись з бабою. Тому суд, вислухавши сторони, дослідивши надані ними докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову та при прийнятті рішення спирається на висновок органу опіки та піклування, оскільки вважає його таким, що не порушує права дитини з бабою на спілкування, виховання, запропонований органом опіки порядок спілкування позивачів з дитиною є об`єктивним та достатнім для забезпечення дитини спілкуванням з бабою.

Outcome: partial