Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Кредобанк» уточнивши позовні вимоги до розгляду справи по суті фактично просить суд зменшити розмір позовних вимог враховуючи часткове погашення відповідачем приватним підприємцем [PERSON] заборгованості по кредитним договорам та стягнути з останнього: за Кредитним договором № 14 від 29.06.2005 р. - 69 379,16 грн. (Шістдесят дев'ять тисяч триста сімдесят дев'ять гривень 16 копійок), що є еквівалентом 5 932,98 доларів США згідно офіційного курсу Національного Банку України встановленого станом на 11.07.2013 р., який становить 11,693814 грн. за 1 долар США, з яких: 63 592,25 грн. (Шістдесят три тисячі п'ятсот дев'яносто дві гривні 25 копійок), що є еквівалентом 5 438,11 доларів США згідно офіційного курсу Національного Банку України встановленого станом на 11.07.2013р., який становить 11,693814 грн. за 1 долар США - неповернута сума кредиту; 5 786,92 грн. (П'ять тисяч сімсот вісімдесят шість гривень 92 копійки), що є еквівалентом 494,87 доларів США згідно офіційного курсу Національного Банку України встановленого станом на 11.07.2013р., який становить 11,693814 грн. за 1 долар США - пеня по простроченій основній сумі кредиту за період з 10.01.2014 р. по 10.07.2014 р. за Кредитним договором № 27 від 18.08.2005 р. - 218 687,07 грн. (Двісті вісімнадцять тисяч шістсот вісімдесят сім гривень 07 копійок), що є еквівалентом 18 701,09 доларів США згідно офіційного курсу Національного Банку України встановленого станом на 11.07.2013р., який становить 11,693814 грн. за 1 долар США, з яких: 200 446,47 грн. (Двісті тисяч чотириста сорок шість гривень 47 копійок), що є еквівалентом 17 141,24 доларів США згідно офіційного курсу Національного Банку України встановленого станом на 11.07.2013р., який становить 11,693814 грн. за 1 долар США - неповернута сума кредиту; 18 240,60 грн. (Вісімнадцять тисяч двісті сорок гривень 60 копійок), що є еквівалентом 1 559,85 доларів США згідно офіційного курсу Національного Банку України встановленого станом на 11.07.2013р., який становить 11,693814 грн. за 1 долар США - пеня по простроченій основній сумі кредиту за період з 10.01.2014 р. по 10.07.2014 р. Також позивач уточнив позивні вимоги в частині, що стосуються способів реалізації предметів іпотеки та просить визначити спосіб реалізації майна, яке є предметом Договору іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Крім того, до розгляду справи по суті позивачем було подано ще одну заяву про уточнення позовних вимог, в яких позивач просить стягнути заборгованість у доларах США, а не в гривнях з зазначенням еквіваленту у доларах США, як було заявлено раніше. При цьому, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що з огляду на закріплені в ЦК України норми, що грошове зобов'язання має бути виконане саме у гривні, як законного платіжного засобу на території України, та діючу на той час суперечливу та неоднакову судову практику щодо можливості стягнення кредитної заборгованості у валюті, при поданні позовів у цій справі позивач просив за валютними кредитами (у доларах США) стягнути заборгованість саме в гривні та визначали її еквівалент у доларах США. Враховуючи те, що станом на сьогоднішній день курс НБУ щодо долару США відповідно до гривні є дуже нестабільним та постійно коливається, Позивач має намір скористатися своїм процесуальним правом та просити суд стягнути заборгованість за валютним кредитом не в гривні, а саме у валюті, у якій цей кредит був виданий - у доларах США. Також позивач просить уточнити позивні вимоги в частині, що стосується звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме виключити звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з Договорами іпотеки від 15.04.2010 р. по обом Кредитним договорам. Відповідно до ст. 31 ЦПК України позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 18.08.2005 року між ПАТ «Кредобанк», яке є правонаступником ВАТ «Кредобанк» та АТ "Кредит Банк", та ПП [PERSON], було укладено кредитний договір № 27 на суму 189000 доларів США зі сплатою 13 % річних, на термін до 02.06.2010 року. На підставі додаткових договорів змінено розмір відсоткової ставки, а саме на 12 % річних за користування кредитом, та встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі до 02.06.2013 року. Отримавши вказану суму кредиту, позичальник не виконав своїх договірних зобов'язань, а тому станом на 29.03.2013 року у нього виникла заборгованість на вищевказану суму. З метою забезпечення виконання даного кредитного договору, майновим поручителем [PERSON] надано іпотеку нежитлового приміщення № 104, площею 145,4 кв. м, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], та майновим поручителем [PERSON] надано нежитлове приміщення, загальною площею 240,80 кв. м, за адресою: [ADDRESS]. До розгляду справи по суті представником позивача заявлено клопотання про об'єднання в одне провадження кількох справ, що знаходяться у проваджені Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, за позовами одного і того ж самого позивача та до одних і тих же відповідачів а саме, справи № 442/4198/13-ц за позовом ПАТ «КРЕДОБАНК» до приватного підприємця [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором шляхом звернення на предмет іпотеки та справи № 442/4227/13-ц за позовом ПАТ «КРЕДОБАНК» до приватного підприємця [PERSON], [PERSON]. та [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором шляхом звернення на предмет іпотеки. З аналізу справи № 442/4227/13-ц вбачається, що ПАТ «Кредобанк» звернулося в суд з позовом, в якому просять стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 14 від 29.06.2005 р. в розмірі 142379,30 грн., що в доларовому еквіваленті складає 17 812,99 дол. США, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за Договором іпотеки від 15.04.2010 р. та Договором іпотеки від 28.04.2010 р. Даний позов позивач мотивує тим, що 29 червня 2005 року між АТ «Кредит Банк (Україна)», правонаступником якого він є, та приватним підприємцем [PERSON] було укладено кредитний договір № 14, у відповідності до якого банк видав позичальнику кредит в сумі 129000 доларів США під 13% річних на термін до 02.06.2010 року. Згідно з п. 1 вказаного договору банк зобов'язаний видати позичальнику кредит у розмірі та па умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти за користування ним, а також інші платежі,передбачені цим договором. Відповідно до пункту 3.2. договору, у якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором майновим поручителем [PERSON] було надано в іпотеку нежитлове приміщення № 1-4 загальною площею 145,4 кв.м. в [ADDRESS], а майновим поручителем [PERSON] було надано нежитлове приміщення загальною площею 240,80 кв. м. в [ADDRESS]. Додатковим договором № 5/10 від 28.10.2011 року внесено зміни до договору відповідно до яких позивальник за користування кредитом сплачує проценти річні в розмірі 12 % річних і зобов'язується повернути кредит (залишок заборгованості становить 30497,11 доларів США) у повному обсязі до 02.06.2013 року. У зв'язку 3 неналежним виконанням приватним підприємцем [PERSON] своїх зобов'язань, у нього виникла заборгованість у розмірі 139065,78 грн.. Згідно з п. 5.8 банк має право вимагати дострокового погашення кредиту, процентів, комісій та інших належних платежів, про що письмово повідомити позичальника. За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань позичальнику нараховано пеню за період з 04.05.2012 року по 28.03.2013 року у розмірі 3313,52 грн. Таким чином загальна сума заборгованості становить 142379,30 грн., що в доларовому еквіваленті складає 17812,99 дол. США. Позичальник повідомлявся про необхідність повернення заборгованості за кредитним договором і про вжиття банком заходів щодо повернення кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, однак вимоги залишились без відповідного реагування, кредит не повернуто, відсотки не сплачено. Судом встановлено, що хоча у цих двох справах договори іпотеки забезпечують виконання різних кредитних договорів (Кредитний договір № 27 від 18.08.2005 р. та Кредитний договір № 14 від 29.06.2005 р.), проте предмети іпотеки в них одні й ті ж самі: цегляне нежитлове приміщення А-3, площею 145,4 кв.м. (приміщення « 1» площею 115,5 кв.м., « 2» площею 6,6 кв.м., « 3» площею 16,2 кв.м., « 4» площею 7,1 кв.), що знаходяться в [ADDRESS] (Тринадцять), яке належить [PERSON] на праві власності на підставі договору поділу нежитлового приміщення посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] 11.03.2010 р. за № 328; цегляне нежитлове приміщення А-2, площею 240,8 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] (п'ять), який належить [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Бекиш В. О. 22.04.2010 р., за № 556. Суд, врахувавши те, що позивач звернувся до суду до одних і тих же відповідачів з однорідними позовними вимогами, а також з метою прискорення розгляду справ, процесуальної економії часу, скорочення числа процесуальних дій та судових засідань, дійшов висновку, що дані цивільні справи підлягають об'єднанню в одне провадження, на підставі чого було постановлено відповідну ухвалу суду від 18.07.2014 року. На день розгляду справи судом від представника позивача до суду поступила заява, в якій останній просить розглянути дану справу у його відсутності, не заперечив проти постановлення заочного рішення. Відповідачі, третя особа в судове засідання не з'явилися, не повідомивши причин неявки, хоча були своєчасно повідомлені про час та місце судового засідання, що стверджується наявними у матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, заяв про розгляд справи у їхній відсутності суду не подавали. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів та третьої особи неповажними та розглянув справу у їх відсутності, провівши заочний розгляд справи на підставі зібраних доказах. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, вбачається, що судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причин ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд дав оцінку зібраним доказам, вважає, що позов слід задовольнити, оскільки є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, так як вимоги позивача є законними та достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справі доказах. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Матеріалами справи встановлено, що згідно зі Статутом Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» від 2012 року. Публічне акціонерне товариство «КРЕДОБАНК» виступає правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «КРЕДОБАНК», який в свою чергу виступає правонаступником всіх прав і зобов'язань Акціонерного товариства «Західно - Український Комерційний Банк» і Акціонерного товариства «Кредит Банк (Україна). 18.08.2005 року між АТ "Кредит Банк (Україна)", правонаступником якого є позивач, та ПП [PERSON] було укладено кредитний договір № 27 на суму 189000 доларів США до 02.06.2010 року. Відповідно до п. 4.2. вказаного кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються на суму заборгованості по кредиту за методом "факт/360" фактична кількість днів у місяці, але умовно, 360 днів у році, за ставкою 13 % річних, з моменту видачі кредиту до терміну, вказаного у п. 2.1. цього договору. На підставі додаткового договору № 4/11 від 15.04.2010 року внесено зміни до вищевказаного кредитного договору, яким, зокрема, встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути банку кредит у повному обсязі до "02" червня 2013 року згідно наступного графіку: вересень-жовтень 2007 р. - по 2100 доларів США, з листопада 2007 року по травень 2013 року - по 2550 доларів США, до кінця терміну кредитування - 1662,72 доларів США. Згідно Розділу 3 вказаного вище додаткового договору виконання зобов'язань позичальником за кредитним договором забезпечуються способами, що обумовлені в ньому та/або договорах, укладених з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком за цим договором. У якості забезпечення виконання зобов'язань позичальника за цим договором: майновим поручителем [PERSON] надається предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 15.04.2010 року, а саме: цегляне нежитлове приміщення А-3, площею 145,4 кв. м (приміщення " 1", площею 115,5 кв. м, "2", площею 6,6 кв. м, "3", площею 16,2 кв. м, "4", площею 7,1 кв. м), що знаходяться в [ADDRESS], яке належить [PERSON] на праві власності на підставі договору поділу нежитлового приміщення, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу [PERSON] 11.03.2010 року за № 328; майновим поручителем [PERSON] надається предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 28.04.2010 року, а саме: цегляне нежитлове приміщення А-2, площею 240,8 кв. м, що знаходиться в [ADDRESS], який належить [PERSON] на праві особистої приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, посвідченого державним нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Бекиш В.О., 22.04.2010 року за реєстровим номером № 556. У відповідності до додаткового договору № 5/11 від 28.09.2011 року п. 4.2. вищевказаного кредитного договору викладено у наступній редакції: "За користування кредитом позичальник сплачує банку проценти річні у розмірі 12 % річних". Відповідно до п. п. 3.1.4 договору іпотеки від 15.04.2010 року, укладеного між ПАТ "Кредобанк" та ПП [PERSON] та договору іпотеки від 28.04.2010 року, укладеного між ПАТ "Кредобанк" та [PERSON] у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим договором звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язань, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки. ПП [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань не виконав, а тому згідно розрахунку суми позову про стягнення заборгованості по кредитному договору 27 від 18.08.2013 року станом на 11.07.2014 року загальна заборгованість становить 18 701,09 доларів США, з яких: 17 141,24 доларів США - неповернута сума кредиту; 1 559,85 доларів США - пеня по простроченій основній сумі кредиту за період з 10.01.2014 р. по 10.07.2014 р. Крім того, матеріалами справи встановлено, що 29 червня 2005 року між АТ «Кредит Банк (Україна)», правонаступником якого він є, та приватним підприємцем [PERSON] було укладено кредитний договір № 14, у відповідності до якого банк видав позичальнику кредит в сумі 129000 доларів США , цільове використання якого погашення кредитної заборгованості по кредитних договорах, строком до 02.06.2010 року і під 13 % річних. З копії меморіального ордеру № 49 від 29.06.2005 року вбачається, що ПП [PERSON] одержав кредит в сумі 129000 доларів США. Відповідно до додаткового договору № 5/10 від 28.09.2011 року позичальник сплачує банку проценти річні у розмірі 12% і зобов'язується повернути кредит ( залишок заборгованості становить 30497,11 доларів США) у повному обсязі до 02.06.2013 року. З копії додаткового договору № 4/10 від 15.04.2010 року видно, що у якості забезпечення виконання зобов'язань позивальника є майнові поручителі [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з копії договору від 15.04.2010 року, посвідченого державним нотаріусом першої Дрогобицької нотаріальної контори Бекиш В.О. [PERSON] забезпечує виконання зобов'язань приватного підприємця [PERSON] за кредитним договором № 14 від 29.06.2005 року і предметом іпотеки с нерухоме майно: цегляне пежитлове приміщення А-3, площею 145,4 кв.м.( приміщення « 1», площею 115,5 кн.м., « 2», площею 6,6 кв.м. « 3», площею 16,2 кв.м. « 4», площею 7,1 кв.м.), що знаходиться в [ADDRESS]. Як вбачається з копії договору від 28.04.2010 року, посвідченого державним нотаріусом першої Дрогобицької нотаріальної контори Бекиш В.О., [PERSON]. забезпечує виконання зобов'язань приватного підприємця [PERSON] за кредитним договором № 14 від 29.06.2005 року і предметом іпоіеки є нерухоме майно: цегляне нежитлове приміщення А-2, площею 240,8 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. З вимог про повернення заборгованості за кредитним договором № 14 від 29.06.2005 року вбачається, що приватний підприємець [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повідомлялись про необхіднісіь погашення кредиту і у разі невиконання ним вимоги, ПАТ «Кредобанк» розпочне процедуру примусового стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до умов іпотечних договорів за невиконання або неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки. ПП [PERSON] взятих на себе кредитних зобов'язань не виконав, а тому згідно розрахунку суми позову про стягнення заборгованості по кредитному договору 14 від 29 червня 2005 року станом на 11.07.2014 року загальна заборгованість становить 5 932,98 доларів США, з яких: 5 438,11 доларів США - неповернута сума кредиту; 494,87 доларів США - пеня по простроченій основній сумі кредиту за період з 10.01.2014 р. по 10.07.2014 р. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом встановлено, що приватний підприємець [PERSON], уклавши договір кредиту з позивачем, тобто будучи боржником, прострочив виконання грошового зобов'язання. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Згідно з ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно, що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернено стягнення. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні сулу зазначаються загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року визначено, що суд вправі початкову ціну продажу предмету іпотеки встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За матеріалами справи жодна зі сторін не заявляла перед судом клопотання про проведення оцінки майна, щодо якої заявлено вимогу про звернення стягнення, в силу чого, відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30.03.2012 року, суд початкову піну продажу предметів іпотеки встановлює на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на момент реалізації такої. Таким чином, встановлено, що позичальник порушив умови кредитного договору, своєчасно не повернувши кредит та відсотки за користування таким, а тому з метою виконання основного зобов'язання, суд вважає, що в рахунок погашення заборгованості слід звернути стягнення на спірне заставлене майно. Реалізувати предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Розглядаючи уточненні позовні заяви позивача, суд враховую наступне. Заява про зміну способу виконання рішення не змінює предмет та підстави позову - стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а виключно пов'язана із способом реалізації предмету Договору іпотеки, який передбачено ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Більш того, зміна способу реалізації позивачем іпотечного майна жодним чином не чіпляє прав та обов'язків Відповідачів, так як реалізація предмету іпотеки по рішенню суду відноситься до виключної компетенції органів Державної виконавчої служби та Стягувача. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14 Постанови № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом . Так само, пунктом 12 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Враховуючи те, що заява про уточнення позовних вимог була подана позивачем до початку розгляду судом справи по суті, а вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті не суперечитиме чинному законодавству України, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті, суд дійшов висновку, що дана заява підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, у зв'язку з тим, що в останній прохальній частині заяви про уточнення позовних вимог у цій справі, не міститься позовних вимог до відповідача [PERSON] [PERSON] то до них не можуть застосовуватись норми ЦПК України щодо стягнення судових витрат в частині стягнення судового збору. Відповідно, до п. 35 Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Відтак суд вважає, що судові витрати в сумі 4224,54 гривень, сплаченого судового збору, слід стягнути з відповідача приватного підприємця [PERSON], 1130,04 гривень, як витрат пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів, слід стягнути з відповідача приватного підприємця [PERSON], та відповідача [PERSON] у рівних частинах.

Outcome: approved