Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 22 травня 2007 року між ним та відповідачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір № 354411/4669/0324-7 згідно якого він отримав кредит в сумі 25 500,00 дол. США, строком до 21 травня 2017 року зі сплатою за користування кредитом 13,5% річних. Підписання кредитного договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позивача, як споживача кредитної послуги з боку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Кредитний договір суперечить законодавству України по захисту прав споживачів, оскільки відповідачем в порушення закону не було виконано переддоговірну роботу з позивачем. Зміст спірного договору суперечить також і частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ні перед укладенням договору, ні протягом його дії, відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає Закон. Згідно п. 2. ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов"язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1)кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов"язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; 2) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Ця інформація в повному обсязі не була надана позивачу. Відповідно до ч. 12 ст. 10 Закону „Про захист прав споживачів", якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Позивачу з боку Банку не надано жодної інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, У кредитному договорі (п.1.5.) містяться умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання договору, лише в односторонньому порядку, і лише в інтересах та з боку Банку. Так як договір взагалі не містить порядку зміни договору, який враховував би інтереси споживача (позичальника), взагалі не містить умови про порядок припинення договору, а це є суттєвими умовами (ст. 628 ЦКУ), то договір в цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Все, що написано в договорі можна трактувати досить широко і не на користь позичальника, особливо він не дає вибору відстояти свої інтереси у разі незгоди з підняттям відсоткової ставки. Там передбачено, або позивач згідний на запропоновані банком умови або має повернути достроково весь кредит, що саме по собі є дискримінацією, тобто таким, що всупереч принципу добросовісності має наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Фактично, ще в момент підписання договору позивача поставлено в невигідне та таке, що порушує його права становище. Крім того, кредитний договір є недійсним, оскільки він підписаний не уповноваженою на те особою. У відповідності до примірника кредитного договору, який був наданий йому як стороні договору вбачається, що підпис від імені банку, зокрема підпис від імені начальника Золотоніського відділення [PERSON], здійснено іншою особою зокрема, вказаний підпис схожий на підпис головного економіста Золотоніського відділення ПАТ «Райффазейн банк Аваль» [PERSON] У той же у час, у примірнику кредитного договору, який був наданий відповідачем під час розгляду справи, в графі підпис від імені начальника відділення наявний інший підпис, ймовірно який саме і належить [PERSON], за таких очевидних розбіжностей в двох примірниках кредитного договору, вважає що кредитний договір підписаний не уповноваженою на те особою та в порушення стандартів. Такими, що суперечать вимогам закону є і окремі пункти кредитного договору, а саме згідно п. 1.8. Кредитного договору додатково позичальник сплачує на користь кредитора комісію за кредитне обслуговування (управління кредитом) за договором, у зв'язку з чим, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. При цьому позивач нараховував, а відповідач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. У зв'язку з вказаними обставинами позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання даного кредитного договору недійсним. Крім того, внаслідок недійсності кредитного договору, просив визнати недійсним договір поруки № 354411/4669/0324-7п від 22.05.2007р., укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON]. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. Заперечення обґрунтовані тим, що відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, кредитор надає позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, позичальник зобов'язується виконувати умови, передбачені кредитним договором, здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу кредитора: щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3 Кредитного договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 21.05.2017р.; щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному погашенні кредиту сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Вказаний договір відповідає вимогам ст. 203, 215 ЦК України, крім того при укладені договору сторони погодили, що валютою зобов'язання є саме долари США і договір має виконуватися саме у доларах США, будь якого іншого порядку виконання договору не передбачено. У зв'язку з тим, що між банком та позивачем існують договірні правовідносини закріплені ст. ст. 11, 509, 629 ЦК України, доводи [PERSON] є безпідставними і не обгрунтованими та такими, що суперечать нормам ст. 1054 ЦК України, і порушують принципи оплатності договору. Крім того, позивач своїм власним підписом підтвердив, що згоден з усіма умовами кредитування в банку та не заперечує щодо факту підписання кредитного договору, між ним та банком, з метою отримання кредиту. Під час укладення вказаного договору [PERSON] добровільно взяв на себе вказані зобов'язання, з його боку під час укладення договору будь яких пропозицій про зміну пунктів договору не надходило. У відповідності до ч.3, ч.5 ст. 203 ЦК України, його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, і було спрямоване на реальне настання правових наслідків, що обумовлені вказаним договором, а саме у забезпечені повернення фактично одержаної суми Кредиту/коштів, сплаті відсотків за користування Кредитом/коштами, інших обов'язкових платежів, передбачених цим договором, та штрафних санкцій. Також, позичальник [PERSON] перед укладанням цього Договору в письмовій формі був повідомлений про всі умови споживчого кредитування в «Райффайзен Банк Аваль» та орієнтовану сукупну вартість кредиту (відповідно до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та валютні ризики, при отриманні кредиту у іноземній валюті, затверджених Постановою НБУ № 168 від 10 травня 2007р.), що підтверджується розпискою [PERSON], які є невід'ємною частиною цього договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальником інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною. Досягнення сторонами згоди по всім суттєвим та іншим умовам договору, його підписання та часткове виконання свідчать про обізнаність Позивача/Позичальника усіх умов виконання Кредитного договору. Крім того, отримання кредитного договору на руки Позивача/Позичальника свідчить про те, що він мав доступ до інформації щодо змісту та умов договору. Підтвердженням обізнаності також свідчить п. 8.1 Кредитного договору, при одержанні кредиту Позичальник усвідомлює та гарантує, що умови Кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин. Позичальник спроможний укласти Договір і виконати зобов'язання, передбачені цим Договором, оскільки він не має обмежень у право- та дієздатності. Позичальник отримав згоду всіх осіб/органів, згода яких потрібна для укладання Договору та договорів забезпечення зобов'язань Позичальника. Позичальник не є жодним чином обмеженим законом, іншим нормативним актом, судовим рішенням або іншим, передбаченим чинним законодавством, способом в своєму праві укладати Договір та виконувати усі умови, визначені у Договорі. Не ведеться ніякого розслідування з боку суду, державних та інших органів, що може негативно вплинути на фінансові можливості та діяльність Позичальника. Відповідно до п. 16 Постанови пленуму ВСС від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Крім того, ч.6 ст. 11 ЗУ „Про захист прав споживачів" закріплено право споживача протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Однак позивач/позичальник не скористався своїм правом щодо відкликання згоди на укладення договору та навпаки, визнав умови договору зрозумілими, відповідними своїм інтересам, і прийняв виконання умов договору шляхом його підписання та виконання, з отриманням кредиту із частковою сплатою по кредиту. Отже, кредитний договір № 354411/4669/0324-7 від 22.05.2007 року та його умови відповідають вимогам, які встановлені для чинності правочину. За змістом частини 1 статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Також безпідставними є доводи позивача, щодо невідповідності підпису зі сторони співробітника банку, оскільки як вбачається з Кредитного договору, він підписаний начальником Золотоніського відділення [PERSON], який діє на підставі довіреності «Райффайзен Банк Аваль», посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. реєстр № 11373 від 23.11.2008 року та завірений печаткою Банку, що не може бути підставою для визнання Кредитного договору недійсним. Відповідно до п.п. 12.1. п.12 Кредитного договору цей договір складено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. У випадку виявлення розбіжностей в змісті різних примірників договору, перевага надається тому примірнику договору, який знаходиться у кредитора. Позичальник був повідомлений про всі умови споживчого кредиту в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та не мав зауважень, претензій щодо наданої інформації; надана позичальнику інформація була доступною, достовірною та своєчасною. Крім того, кредитний договір було укладено 22 травня 2007 року, в період коли діяв Закон України «Про захист прав споживачів» у редакції від 01.12.2005 року. Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір відповідає положенням Закону України "Про захист прав споживачів", чинним на момент виникнення правовідносин, а саме містить особу та місцезнаходження кредитодавця; мету - на споживчі цілі: придбання автомобіля, форму його забезпечення - будинок, предмет договору - кредитні кошти у розмірі 25 500,00 дол. США, плату за користування у розмірі 13,75 % річних, строк погашення до 21.05.2017 року, порядок проведення розрахунку щодо повернення коштів, здійснення оплати за проценти, що визначено щомісячними платежами відповідно до графіку, порядок нарахування процентів, право дострокового погашення, дату видачі кредиту. Сторони спірного кредитного договору на добровільних засадах визначили усі його умови, які прописані чітко і зрозуміло. Доводи позивача про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків позичальника є надуманими, а його посилання на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що у разі якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, є безпідставним. Оскільки [PERSON] ніхто не спонукав до укладення договору, ініціатива отримання кредиту виходила саме від нього, а не банку, і як уже зазначалось, умови Договору є чіткими та зрозумілими. Отже вважає доводи позивача про те, що спірний договір укладений на несправедливих умовах є безпідставними. У подальшому скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Свідки [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні повідомили, що існує поняття «банківський екземпляр» та «клієнтський екземпляр» кредитного договору. Позивач оскаржує клієнтський примірник договору. У банківському екземплярі - підпис керівника банку, а у клієнтському договорі - підпис головного економіста [PERSON] У [PERSON] в межах повноважень є право підпису кредитних договорів як одноособово, так і в парі з іншою особою, це стосується клієнтського екземпляра кредитного договору. Кредитний договір не підлягає нотаріальному посвідченню, але примірник залишається у нотаріуса, банківський екземпляр кредитного договору був підписаний у нотаріуса. У разі відсутності керівника, уповноважена особа може одноособово поставити два підписи. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він не має права свідчити за відсутності предстаника Банку, на підставі ЗУ "Про нотаріат". Суд, заслухавши доводи представників позивача, заперечення представника відповідача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Із кредитного договору № № 354411/4669/0324-7 від 22.05.2007 року, укладеного між позивачем [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», вбачається, що [PERSON] отримав кредит в сумі 25 500,00 дол. США, строком до 21 травня 2017 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 13,5% річних. Договір власноручно підписаний позивачем [PERSON], що є свідченням того, що позивач свідомо і з власної волі підписав зазначений кредитний договір, ознайомившись перед цим з його умовами. Відповідно вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідноч. 1 ст. 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Відповідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про умови та зміст кредитного договору. Як вбачається з тексту кредитного договору, а саме п. 8.1 Кредитного договору, при одержанні кредиту Позичальник усвідомлює та гарантує, що умови Кредитного договору для нього зрозумілі,відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин. Позичальник спроможний укласти Договір і виконати зобов'язання, передбачені цим Договором, оскільки він немає обмежень у право- та дієздатності. Позивач підписав кредитний договір. Це свідчить про те, що він прийняв умови та зміст договору. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1,2 ст. 1056 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до п. 16 Постанови пленуму ВСС від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Відповідно до ч. 1ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Твердження позивача про те, що кредитний договір є недійсний, оскільки він підписаний не уповноваженою на те особою є безпідставними, так як відповідно до копії довіреності від 10.05.2007р., ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» уповноважує головного економіста [PERSON] укладати від імені банку правочини, зокрема договори кредитні, поруки; одноособово або спільно з іншою уповноваженою особою банку розписуватись на документах та скріплювати свій підпис печаткою. Також безпідставними є доводи позивача щодо невідповідності підпису зі сторони співробітника банку, оскільки як вбачається з Кредитного договору, він підписаний начальником Золотоніського відділення [PERSON], який діє на підставі довіреності «Райффайзен Банк Аваль», посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Плахою Т.І. реєстр № 11373 від 23.11.2008 року та завірений печаткою Банку, що не може бути підставою для визнання Кредитного договору недійсним. Доводи позивача щодо того, що під час підписання клієнтського екземпляра кредитного договору представником банку не було дотримано вимог державного стандарту щодо оформлення документів не тягне за собою визнання кредитного договору недійсним, оскільки відповідно до п.п. 12.1. п.12 Кредитного договору цей договір складено у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному для кожної із сторін. У випадку виявлення розбіжностей в змісті різних примірників договору, перевага надається тому примірнику договору, який знаходиться у кредитора, претензії щодо оформлення якого у позивача відсутні. Кредитний договір було укладено 22 травня 2007 року, в період коли діяв Закон України «Про захист прав споживачів» у редакції від 01.12.2005 року. Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір відповідає положенням Закону України "Про захист прав споживачів", чинним на момент виникнення правовідносин, а саме містить особу та місцезнаходження кредитодавця; мету - на споживчі цілі: придбання автомобіля, форму його забезпечення - будинок, предмет договору - кредитні кошти у розмірі 25 500,00 дол. США, плату за користування у розмірі 13,75 % річних, строк погашення до 21.05.2017 року, порядок проведення розрахунку щодо повернення коштів, здійснення оплати за проценти, що визначено щомісячними платежами відповідно до графіку, порядок нарахування процентів, право дострокового погашення, дату видачі кредиту. Сторони спірного кредитного договору на добровільних засадах визначили усі його умови, які прописані чітко і зрозуміло. Доводи позивача про істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків позичальника є надуманими, а його посилання на положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що у разі якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, є безпідставним. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір укладений сторонами за взаємною згодою, у відповідності до вимог закону. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Таким чином, суд, проаналізувавши докази, доводи представників позивача, наведені в позовній заяві та заперечення представника відповідача, приходить до висновку, що підстави для задоволення позову відсутні. Доводи позовної заяви спростовані в судовому засіданні. Інших доказів позивачем не надано, позивач [PERSON] не довів обставин, що мають істотне значення, для визнання кредитного договору недійсним, а тому підстав для задоволення позову не має. Крім того, не підлягає до задоволення вимога [PERSON] про визнання недійсним договору поруки № 354411/4669/0324-7п від 22.05.2007р., укладеного між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], внаслідок недійсності кредитного договору, оскільки такий договір поруки між сторонами не укладався. Як вбачається із договору поруки № 354411/4669/0324-7п від 22.05.2007р., він укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON]. Таким чином, оскільки оскаржуваний правочин є неукладеним, суд на цій підставі залишає позов про визнання правочину недійсним без задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed