Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON]; третя особа: Орган опіки та піклування служба у справах дітей виконавчого комітету про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову посилається на те, що вона, [PERSON] з відповідачем, [PERSON], перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2007 року, який було розірвано заочним рішення Бериславського районного суду від 12.09.2011 року. Від шлюбу [INFO] народився син, [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження від 21.02.2008 року серії [NUMBER], батьком якого є [PERSON]. Син, після розірвання шлюбу, проживає разом з позивачкою. Відповідач не приймає участі в житті дитини, матеріально не допомагає та має заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина станом на 16.02.2015 року згідно довідки №533/06-50/6 в сумі 11835 гривень 82 копійки, та судові витрати, які складають 243 гривні 60 копійок. 03.04.2013 року [PERSON], батько малолітнього сина [PERSON] у присутності приватного нотаріуса [PERSON] відмовився від подальшого виховання сина та одночасно цією заявою надав згоду на усиновлення вказаної дитини іншим особам. Позивач в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала у повному обсязі, просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON]. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість по аліментам на утримання [PERSON], [INFO] в сумі 11835 гривень 82 копійки. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав в повному обсязі. Суд визнав за можливе розглянути справу без його участі відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України. Представник служби у справах дітей в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог. Згідно ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених учасників судового розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Вислухавши пояснення позивача, думку третіх осіб , дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Суд при розгляді справи керується роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», Типовим положенням про службу у справах дітей, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2007 р. N 1068. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Батьківські права не можуть здійснюватися в суперечності з інтересами дітей. Згідно п. 2 ст. 164 СК України батьки або один із них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дітей. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" в п.15 якої зазначено, що позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін..), що надані батькам до досягнення дитини повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст.1 Закону України "Про соціальну роботу з сім'ями, дітьми та молоддю" робота з сім'ями, дітьми та молоддю, спрямована на реалізацію її завдань та пошуків оптимальних шляхів їх вирішення. Відповідно до пункту 11 Типового положення про службу у справах дітей затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2007 р. N 1068 з метою з'ясування причин та умов, які призвели до порушення прав дітей, бездоглядності та безпритульності, вчинення правопорушень, служба повинна вживати заходів до усунення таких причин. Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У ст.164 СК України, чітко викладені вичерпані підстави для позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Судом встановлено, що [PERSON] з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.10.2007 року, який було розірвано заочним рішення Бериславського районного суду від 12.09.2011 року(а.с.26, 30-31). Від шлюбу [INFO] народився син, [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження від 21.02.2008 року серії [NUMBER], батьком якого є [PERSON](а.с.27). В судовому засіданні достовірно встановлено, що [PERSON] взагалі не виконує своїх батьківських обов'язків, щодо малолітнього сина, що підтверджується матеріалами справи, а саме: письмовими поясненнями (а.с.5-9), згідно довідки №533/06-50/6 (а.с.13-15), відповідно до висновку виконавчого комітету Новокаховської міської ради Херсонської області від 31.12.2014 року №33/4924(а.с.16), відповідно складних Службою у справах дітей Бериславської районної адміністрації актів обстеження матеріально-побутових умов . Судом встановлено, що відповідно до інформації про стан виконання/невиконання громадянин [PERSON] вихованням сина у 2010-2014 навчальних роках навчанням та життям у дитячому садку не цікавиться, жодного разу не з'являвся; матеріально не забезпечує, син знаходиться на утриманні матері [PERSON] (а.с.16-19). З наведеного вище вбачається, що [PERSON] не виконує покладених на нього законом обов'язків по утриманню свого малолітнього сина: [PERSON], [INFO] та повинен бути позбавлений батьківських прав. Відповідно до ст.. 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Оцінивши встановлені обставини суд прийшов до переконання, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина [PERSON] оскільки біля пяти років не піклується про здоров'я своєї дитини , її фізичний, духовний та моральний розвиток. Отже вимоги позивача в цій частині є цілком обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області з відповідача [PERSON] було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2012 року і до досягнення дитиною повноліття, але відповідач зобов'язання не виконує. Син, після розірвання шлюбу, проживає разом з позивачкою. Відповідач не приймає участі в житті дитини, матеріально не допомагає та має заборгованість по виплаті аліментів на утримання сина станом на 16.02.2015 року згідно довідки №533/06-50/6 в сумі 11835 гривень 82 копійки(а.с.13-15,33). Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Наявність судового рішення про стягнення аліментів на утримання дитини та відкрите виконавче провадження з приводу його примусового виконання дають суду підстави вважати необґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення аліментів, оскільки в цьому випадку до відповідача може бути застосована подвійна відповідальність. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З відповідача підлягає стягненню судовий збір

Outcome: partial