Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], та одночасно вирішити питання про зміну розміру аліментів. На обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що сторони від шлюбу, який розірвано у 2015 році за рішенням суду, мають сина [PERSON], [INFO], останній проживає з матір'ю і знаходиться у неї на утриманні. Батько дитини, [PERSON] з часу окремого проживання 2014 року участі у вихованні сина не приймає, не спілкується, не цікавиться його станом здоров'я, матеріально не підтримує. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, позивач розцінює як ухилення батька [PERSON] від виховання сина з його винної поведінки, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення останнього батьківських прав. Окрім цього, за рішенням суду від 6.004.2015 на її користь з відповідача стягуються аліменти у розмірі 1/4 частин з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку із змінами, внесеними до Сімейного кодексу України /далі - СК України/, визначений за рішенням суду розмір аліментів на сина є нижчим, ніж встановлено законом. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач повторно не з'явився в судове засідання, повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 74 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду в газеті «Урядовий кур'єр» № 226(6095) від 30 листопада 2017 року /копія ас 68-69/, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Представник третьої особи вважала, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] є доцільним і відповідає інтересам дитини, та підтримала наданий органом опіки та піклування висновок щодо розв'язання спору. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності означеної особи на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 158, 169, 197,224 ЦПК України. Допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду підтвердили, кожен окремо, що відповідач є батьком дитини, але свідомо самоусунувся від виховання сина, не цікавиться його життям, матеріальної допомоги не надає, родинні зв'язки втрачені. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З 09 листопада 2011 року по 06 квітня 2015 року сторони перебували у шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 06.04.2015, та одночасно присуджено стягнення аліментів з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі у розмірі 1/4 частин з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття/ копії ас 12-15/. [INFO] року народився [PERSON], його батьками записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] з датою видачі 04.04.2012 та Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00018787494 від 03.10.2017 /копія ас 11, ас 37-38/. Дитина проживає за адресою проживання матері у [ADDRESS] Краснопільського району Сумської області, що підтверджується довідкою сільської ради від 10.07.2017 № 1628, де створені належні умови його проживання / Акт обстеження умов проживання ас 21/. За інформації Краснопільського дошкільного навчального закладу (дитячого садка) № 3 «Дзвіночок» Краснопільської селищної ради № 21 від 27.06.2017 [PERSON] відвідує даний заклад з 01.09.2014, і за час перебування в ньому батько [PERSON] не проявляв цікавості до життя дитини, не приймав участі у його вихованні, не відвідував батьківські збори, не приводив (не забирав) дитину до дошкільного закладу /ас 20/. За інформації Самотоївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Краснопільської районної ради Сумської області № 211 від 17.07.2017 та № 103 від 04.09.2017 [PERSON] працює вихователем грипи продовженого дня в даному закладі, де зарекомендувала себе з позитивного боку /ас 19, 23/. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини Краснопільської районної державної адміністрації, яка у своєму рішенні № 6/4 від 30.06.2017 вирішила за доцільно надати висновок про позбавлення батьківських прав зазначеної особи відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] / копія ас 25/. Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму ВСУ № 20 від 19 грудня 2008 року «Про внесення змін до постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови). Згідно з висновком № 1360/02-21від 03.07.2017 Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області як органу опіки та піклування,відповідача [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що відповідає інтересам дитини /ас 24/. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що правовідносини що склалися між сторонами, виникли із сімейних правовідносин врегульовані нормами статей 148, 150, 164, 165, 166 СК України. В Україні дитинство охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Держава має забезпечувати належні умови для виховання, фізичного, психічного, соціального, духовного та інтелектуального розвитку дітей, їх соціально-психологічної адаптації та активної життєдіяльності, зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги, свободи та рівності (стаття 4 Закону України "Про охорону дитинства"). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно із статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною другою статті 150 Сімейного кодексу України /далі - СК України/ батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом ( ч. 1,2,4 статті 155 СК України). У відповідних положеннях Конвенції Організації Об'єднаних Націй про права дитини 1989 року, що 27 вересня 1991 року набула чинності для України, зокрема, у статті 3 зазначено, що В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 60, 137 ЦПК України. Отже, суд знаходить зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, свідченнями ухилення відповідача як батька від виховання дитини та його винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому позов є обґрунтованим і підставним до задоволення відповідно до правил п. 2 частини першої статті 164 СК України. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки даний висновок базується на ретельному з'ясуванні обставин справи і відповідає інтересам дитини. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Вказані докази в їх сукупності та взаємозв'язку є належними, допустимими та достатніми. Згідно з частиною восьмою статті 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Судом також не встановлено, що відповідачу чинили перешкоди у виконанні належним чином своїх батьківських обов'язків. Враховуючи наведене, суд знаходить, що позовна вимога про позбавлення батьківських прав з підстав, визначених п. 2 частини першої статті 164 СК України, є обґрунтованою і підлягаючою до задоволення. Щодо позовної вимоги про зміну розміру аліментів суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За рішенням Краснопільського районного суду Сумської області від 06.04.2015 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частин від його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, і до досягнення нею повноліття /копія ас 13-15/. Згідно чч 1-2 статті 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені статтею 182 СК України, а саме: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною першою статті 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів. Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років з 08.07.2017 становить 1426 грн, з 01.12.2017 - 1492 грн. Таким чином, станом на день пред'явлення позову мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років становить не менше 713 грн / 50 % від 1426 грн /. Таким чином, у зв'язку із змінами, внесеними до Сімейного кодексу України, визначений Судовим рішенням від 06.04.2015 розмір аліментів є нижчим, ніж встановлено законом, і позивач просить суд визначити розмір аліментів відповідно до нових правил. Постанова Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" орієнтує суди на те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Згідно з частиною третьою статті 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. "Про виконавче провадження" максимальний розмір аліментів не повинен перевищувати в цілому 50 відсотків заробітної плати цієї особи (абзац 4 п. 17). Враховуючи наведене, суд відповідно до статті 192 СК України, частини другої статті 182 СК України вважає належними та достатніми підставами для зміни (збільшення) розміру аліментів, які зобов'язаний сплачувати [PERSON] для утримання неповнолітнього сина, у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття,починаючи стягнення від дня набрання чинності рішенням суду. При цьому, відповідач не надав суду доказів щодо його стану здоров'я, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконав вимоги статей 10,58,59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Визначений судом розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Згідно з частиною п'ятою статті 164 СК України після набрання рішення законної сили його копію необхідно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно з п.1 частини першої статті 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в сумі платежу за один місяць. Виданий виконавчий документ на підставі рішення Краснопільського районного суду Сумської області у справі № 578/694/14-ц від 06.04.2015 з набранням рішення суду законної сили підлягає відкликанню. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому, стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджений судовий збір у сумі 640 грн за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав, 420 грн витрат пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, а усього 1060 грн, та в дохід держави 640 грн за подання позовної заяви про зміну розміру аліментів.

Outcome: approved