Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

03.08.2017 року до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою звернувся представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт без номера, від 14.05.2013 року відповідач отримав кредит у розмірі 13457,79 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту, на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 31.05.2016 року. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1" по "25" число кожного місяця, відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими ПАТ КБ "Приватбанк" Умовами та правилами, Тарифами і складають між нею та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. Відповідно до п. 1.1.3.2.11. Умов і правил банк має право проводити договірне списання з відкритих в банку рахунків клієнта в погашення кредитної заборгованості клієнта і третіх осіб, за кредит в яких клієнт є поручителем, а також будь-який інший заборгованості, яка виникла у Клієнта зваж невиконаних зобов'язань перед банком. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, у зв'язку з цим станом на 12.06.2017 року має заборгованість - 35794,63 грн., яка складається з наступного:10624,07 грн. - заборгованість за кредитом; 5880,99 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13498,72 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 5790,85 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Позивач в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у відсутність представника, позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 39). Відповідач [PERSON] в судовому засіданні просила застосувати позовну давність до основної суми заборгованості 3 роки до неустойки (штрафу пені) один рік. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт без номера від 14.05.2013 року відповідач [PERSON] отримала кредит в розмірі 13457,79 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с. 6-32). Станом на 12.06.2017 року [PERSON] має заборгованість - 35794,63 грн., яка складається з наступного:10624,07 грн. - заборгованість за кредитом; 5880,99грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 13498,72 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 5790,85 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди, що підтверджується розрахунком наданим позивачем (а.с. 4-5). За правилами ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно до положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтями 610 та 623 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.611 ЦК України. Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання ( частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( частина третя ст. 549 ЦК України ). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення. Таким чином, враховуючи, що умовами кредитного договору за порушення строків сплати за кредитом передбачено одночасне стягнення штрафу та пені з відповідача , що є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме правопорушення буде свідчити про недотримання положень ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме правопорушення., тому суд приходить до висновку, що у стягненні з відповідача штрафів у розмірі : 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 717,12 грн. - штраф (процентна складова) слід відмовити. Суд вважає, що пеня є більш дієвою мірою впливу на боржника так як обчислюється в відсотках від суми несвоєчасного виконання зобов'язання за кожен день прострочення та за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання своїх зобов'язань. При вирішенні питання щодо застосування строків позовної давності, заявленого відповідачем, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина 2ст. 258 ЦК України передбачає , що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За змістом ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 0.107.2015 року по справі № 6-757цс15 , від 04.11.2015 року по справі № 6-1926 цс . Проаналізувавши зазначені норми права, суд вважає, що нарахована позивачем пеня підлягає стягненню в межах нарахованої пені за останній рік, що передує зверненню позивача з позовною заявою до суду. Клопотання [PERSON] про застосування строків позовної давності задовольнити частково. Задовольнити в частині застосування строку позовної давності до позовної вимоги про стягнення пені - один рік. Щодо застосування позовної давності до вимоги про стягнення основної суми боргу - 3 роки відмовити, оскільки 03.08.2017 банк звернувся до суду із позовом, а останній платіж по кредиту був здійснений відповідачем 11.10.2014 тобто банк звернувся з позовом в межах стоку позовної давності. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду 03.08.2017. За таких обставин обґрунтованими є вимоги про стягнення пені за 12місяців перед зверненням кредитора до суду тобто з 03.08.2016 по 03.08.2017, яка становить 4249,60 грн. (13498,72-924,12) в іншій частині вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності. Таким чином, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення з відповідача складає 19091,96 грн. (10624,07 грн. заборгованість за кредитом; 4218,32 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4249, 60 грн. заборгованість за пенею в межах строку позовної давності ). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, тому необхідно стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 19091,96 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам 853,28 грн. (1600 х 53,33/100).

Outcome: partial