Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Державне територіально-галузеве об'єднання ''Львівська залізниця" (далі - ДТГО «Львівська залізниця») звернулося до суду з позовом до Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, [PERSON], третя особа: відділ держземагенства у Глибоцькому районі про визнання незаконним рішення Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області №109-10/2003 від 26.12.2003 р. та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Коровійської сільської ради виявлено, що частково в смузі відведення залізниці по ВП "Чернівецька дистанція колії" на км 277 + 717 перегону з правої сторони по ходу км на відстані 18,2м. від осі головної колії розташована земельна ділянка [PERSON], яка передана йому у власність оскаржуваними рішеннями Коровійської сільської ради для ведення особистого господарства, в той час коли ширина смуги відведення залізниці в даному місці становить від 20 м. від осі колії. Перекриття земельної ділянки [PERSON], з смугою відведення Залізниці становить від 2 м та площею 0,0339 га. Зазначене підтверджується актом від 09.10.2013 з планом-схемою де відображена накладка земельних ділянок, який підписано представниками сільської ради. Згідно «Плана границ полосы отвода участка Черновцы-Адинката" Львівської залізниці 1959 року, ширина смуги відведення на ділянці на км 277 + 717 перегону з правої сторони по ходу км становить від 20 до 78 м. В той час ділянки [PERSON], як зазначалося вище, починається на відстані від 18,2 м від осі колії. Крім того, згідно довідки держкомзему про земельні ділянки смуги відведення залізниці по с.Коровія обліковується за залізницею в межах смуги відведення 14 га. саме на підставі плану смуги відведення. Крім того, залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу та податковою декларацією. Проте, всупереч зазначеному частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці була передана у власність [PERSON], де останній веде особисте господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення відстань від залізничного полотна має становити від 20 м. Залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та не надавала погодження на вилучення земельної ділянки. Відповідно до п. б) ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже Коровійська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. На підставі вищезгаданого рішення [PERSON], було видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку, який повинен бути визнаний також недійсним. Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати незаконним рішення Коровійської сільської ради №109-10/2003 від 26.12.2003 в частині передачі земельної ділянки у приватну власність [PERSON] площею 0,0339 га для ведення особистого селянського господарства, що накладається на смугу відведення залізниці; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії №2643475 від 27.03.2006 кадастровий №7321082700:01:006:0384-2 в межах накладки на смугу відведення залізниці площею 0,0339га виданий [PERSON] на підставі рішення Коровійської сільської ради №109-10/2003 від 26.12.2003; стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Представник позивача державного територіального галузевого об'єднання «Львівська залізниця» Войцеховська Н.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, в своїх поясненнях підтвердила обставини, які викладені в позовній заяві та просила суд позовні вимоги задовольнити Представник відповідача Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області Флюндра Г.В., в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, 25 вересня 2014 року подали до суду заперечення на позовну заяву, в яких посилаються на те що даний позов є безпідставним, необґрунтованим та не підтвердженим належними доказами, тому просять суд в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Глибоцький районний відділ держземагенства в судове засідання не з'явився, однак від відділу держземагенства до суду надійшла заява, відповідно до якої вони просять розглянути справу у відсутності їхнього представника. Вислухавши пояснення учасників процесу та, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. Відповідно до ст.68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Згідно ст.6 Закону України ''Про залізничний транспорт", ч.1 ст.23 Закону України «Про транспорт» передбачено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. Відповідно до ст.68 Земельного Кодексу України, ст.6 Закону України «Про залізничний транспорт», до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Такі землі призначені для виконання покладених на підприємства і організації залізничного транспорту завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення, забезпечення безпеки руху і розвитку об'єктів залізничного транспорту. Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення інвентаризації земель приватним підприємством «Ріга», яке знаходяться у постійному користуванні ДТГО «Львівська залізниця», в адміністративних межах Коровійської сільської ради виявлено, що частково в смузі відведення залізниці по ВП "Чернівецька дистанція колії" на км 277 + 717 перегону з правої сторони по ходу км на відстані 18,2м. від осі головної колії розташована земельна ділянка [PERSON], яка передана йому у власність оскаржуваними рішеннями Коровійської сільської ради для ведення особистого господарства, в той час коли ширина смуги відведення залізниці в даному місці становить від 20м. від осі колії. Згідно «Плана границ полосы отвода участка Черновцы-Адинката" Львівської залізниці 1959 року, ширина смуги відведення на ділянці на км 277 + 717 перегону з правої сторони по ходу км становить від 20 до 78 м. Крім того, згідно довідки держкомзему про земельні ділянки смуги відведення залізниці по с.Коровія обліковується за залізницею в межах смуги відведення 14 га. саме на підставі плану смуги відведення. Також судом встановлено, що залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу та податковою декларацією. Проте, всупереч зазначеному частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці була передана у власність [PERSON], де останній веде особисте господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення відстань від залізничного полотна має становити від 20 м. Залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та не надавала погодження на вилучення земельної ділянки. Відповідно до п. б) ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже Коровійська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. На підставі вищезгаданого рішення [PERSON], було видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку, який повинен бути визнаний також недійсним.. Згідно «Плана границ полосы отвода участка Черновцы-Адинката" Львівської залізниці 1959 року, ширина смуги відведення на ділянці на км 277 + 717 перегону з правої сторони по ходу км становить від 20 до 78 м. В той час ділянки [PERSON]Г, як зазначалося вище, починається на відстані від 18,2 м від осі колії. Крім того, згідно довідки держкомзему про земельні ділянки смуги відведення залізниці по с.Коровія обліковується за залізницею в межах смуги відведення 14 га. саме на підставі плану смуги відведення. Крім того, залізницею як землекористувачем сплачується земельний податок за дану земельну ділянку, що підтверджується довідкою відокремленого підрозділу та податковою декларацією. Відповідно до норм законодавства, яке існувало при облаштуванні залізничного полотна та смуги відведення ("Инструкция о нормах и порядке отвода земель для железных дорог и использовании полосы отвода" затв. Міністерством шляхів сполучення СРСР 01.11.1955; "Положение о землях предоставленных транспорту" затв.постановою СНК СССР 07.02.1933; інші нормативні акти та будівельні норми) вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалося, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до п.п.54,55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928). Оформлення прав органів шляхів сполучення на землі, що закріплювалися за ними, проводилося шляхом відведення за схемою згідно вищезазначених нормативних актів. Дані обставини підтверджуються також і п.2 Положення про землі транспорту, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 08 січня 1981 року за №24, де зазначено що «размеры земельных участков, предоставляемых для указанных целей, определяются в соответствии с утвержденными в установленном порядке нормами или проектно-технической документацией». Тому доводи відповідача про відсутність у ДТГО «Львівська залізниця» документів на право користування землею у районі знаходження його земельної ділянки, як і самого права користування частиною спірної ділянки, є необґрунтованими й не можуть бути підставою для відмови у позові. Відповідач посилається на те, що відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 27 січня 1962 року № 83 передбачалося скорочення ширини смуги відведення для залізниць. Проте цей нормативний акт міг бути лише підставою для перегляду ширини смуг відведення залізниці у кожному конкретному випадку. За матеріалами справи не встановлено, що в установленому порядку ширина смуги відведення залізниці у місці розташування спірної земельної ділянки зменшувалася. В подальшому, при зміні законодавства та введення інституту державних актів в Земельних Кодексах, вимоги щодо їх оформлення поширювалися тільки на нові земельні ділянки при їх відведенні та не вимагалося отримання актів на існуючі та наявні у користуванні землі. Проте, всупереч зазначеному та існуючим нормам частина земельної ділянки смуги відведення Залізниці була передана у власність [PERSON], де останній веде особисте господарство у безпосередній близькості до залізничного полотна, в той час як згідно затвердженого плану смуги відведення, відстань від залізничного полотна має становити від 20 м. Відповідно до ч.2 ст.149 Земельного кодексу України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Відповідно до п.б) ч.4 ст.84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність належать, зокрема, землі під державними залізницями, а отже, Коровійська сільська рада Глибоцького району Чернівецької області не мала правових підстав виносити згадане рішення про передачу у власність земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. На підставі вищезгаданого рішення [PERSON] було видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку, який повинен бути визнаний також частково недійсним. Те, що залізниця не втратила право землекористування на земельні ділянки, які їй було виділено при будівництві та облаштуванні залізничного полотна, обґрунтовується і наступними нормами законодавства. Згідно п.5 Постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу України» громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку права власності на землю чи землекористування. Пунктом 6 Постанови Верховної Ради Української PCP «Про земельну реформу»(зі змінами та доповненнями) визначено, що землекористувачі повинні до 01.01.2008 року оформити право власності або право користування землею. Рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 року у справі №5-рп/2005 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення»Земельного кодексу України щодо зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право користування, визнані неконституційними. Таким чином, при прийняті оскаржуваного рішення Коровійської сільської ради і видачі державного акту, не враховано вищенаведені норми законодавства та прийнято рішення, яке суперечить законодавству України і порушує права та інтереси залізниці, а тому оскаржуване рішення підлягає визнанню незаконним та скасуванню частині земельної ділянки, яка накладається з смугою відведення залізниці. Що ж стосується визначення розміру спірної земельної ділянки, яка підлягає поверненню державі в особі ДТГО «Львівська залізниця», то позивачем вона визначена у 0,0339 га помилково. За клопотанням відповідача в ході апеляційного розгляду справи проведено судову земельно-технічну експертизу (висновок № 47 від 27 січня 2015 року). Відповідно до висновку експертизи ширина смуги відведення земель залізниці від осі колії у напрямку до земельної ділянки [PERSON], яка належить йому на праві власності згідно державного акту від 27 березня 2006 року, станом на 1959 рік становить 20 м. Спірна земельна ділянка (площа перекриття), що знаходиться у власності [PERSON] відповідно до Плану меж смуги відведення становить 0,0066 га, про що також зазначено на ситуаційному плані у додатку. Оцінюючи указаний висновок експертизи, суд вважає його належним та допустимим доказом, який узгоджується з наявними у справі матеріалами, у т.ч. зі змістом Плану меж смуги відведення 1949 року. Висновки експерта є обґрунтованими, конкретними й не викликають сумніву у їх правильності, позивачем не спростовано. Інші висновки експерта не мають правового значення для вирішення справи, тому суд відхиляє доводи представника відповідача з посиланням на вказані висновки. Згідно п.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Частина 1 ст.155 Земельного кодексу України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Таким чином, за змістом ст. ст. 152, 155 ЗК України визнання недійсним акта державного органу тягне за собою визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. В даному випадку підставою звернення до суду є порушення права користування земельною ділянкою в результаті протиправних дій відповідачів. Згідно ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а відповідно до ч.2 п.10 цієї статті способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.60,131 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково. У відповідності до вимог ст. ст. 79, 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати у справі слід розподілити відповідно до задоволених вимог. З огляду на те, що позов задоволено частково, а саме: на 19,47 %, з відповідача Коровійської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області на користь позивача слід стягнути 47 гривень 43 коп. (з розрахунку: 19,47 % від 243,60 =47,43 грн.), а з позивача на користь відповідача [PERSON] - 2705 гривень, 85 коп. (з розрахунку: 80,53 % від 3419,00 = 2753,32 - 47,43 = 2705,85 грн.). Враховуючи наведене, ст. ст. 68 ЗК України, ст. 11 Закону України "Про транспорт", ст.. 23 Закону України "Про залізничний транспорт", п.п. 54, 55 Загальних засад землекористування і землеустрою, затверджені ЦВК СРСР від 15 грудня 1928 року,

Outcome: partial