Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину. На обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві та в судовому засіданні зазначила, що вона мала на меті отримати в позику 100000 грн. для придбання нерухомості. 10.09.2013 року між нею та ПП "Грандфінресурс" був укладений договір № 221835 спрямований на придбання товару, зазначеного в додатку №1 до даного договору на умовах діяльності програми "Альянс Україна" (отримання в позику грошових коштів у розмірі 100000 грн.). Позивач відповідно до договору сплатила відповідачу одноразовий комісійний внесок в сумі 3500 грн., сплатила адміністративні витрати в сумі 420 грн. та щомісячний чистий внесок в сумі 555,56 грн. Загалом позивач сплатила відповідачу 4475,56 грн., проте визначених договором коштів у позику так і не отримала. Позивач вказує на недійсність укладеного між сторонами правочину, оскільки відповідач не мав ліцензії на надання такого виду фінансових послуг та позивача було введено в оману щодо суті правочину. Позивач зазначає, що діяльність відповідача ввела його в оману, оскільки програма "Альянс Україна" формується виключно на коштах учасників, без залучення коштів відповідача. Позивач здійснювала оплати не за отримання позики, а за дозвіл на отримання позики, яка надавалась не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми. А тому позивач вважає, що діяльність відповідача є пірамідальною схемою та нечесною підприємницькою практикою та такий договір є нікчемним відповідно до положень Закону України "Про захист прав споживачів". Крім того, позивач зазначив, що внаслідок порушення його прав як споживача йому була заподіяна моральна шкода в розмірі 5000 грн. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати договір недійсним та, застосувавши наслідки недійсності правочину, стягнути з відповідача 4475,56 грн. отриманих за недійсним правочином коштів та 5000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач ПП "Грандфінресурс" не забезпечив явку свого представника до суду, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином (рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням). До суду не надійшло заперечень проти позову. З огляду на те, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та обов'язки сторін, та відповідач не забезпечив явку свого представника, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі матеріали (договір №221835 від 10.09.2013 року, додаток №1 до договору №№221835 від 10.09.2013 року, додаток №2 до договору №№221835 від 10.09.2013 року, квитанцію №3433.221.1 від 10.09.2013 року; квитанцію №1557.548.1 від 18.10.2013 року; квитанцію №1557.548.3 від 18.10.2013 року), суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову. В судовому засіданні встановлено, що 10.09.2013 року між позивачем [PERSON] та відповідачем ПП "Грандфінресурс" був укладений договір №221835, який був спрямований на отримання позивачем позики в розмірі 100000 грн. на умовах діяльності Програми "Альянс Україна", що викладені у додатках № 1 та №2 до договору. В додатку №1 вказані анкетні данні учасника системи, розмір бажаної грошової суми, її призначення та перелік і кількість платежів з зазначенням їх розміру, які позивач мав здійснити, а додаток №2 містить умови Програми "Альянс Україна". Зі змісту даного договору слідує, що предметом договору є послуги, що надаються шляхом формування реєстрів учасників, забезпечення його адміністрування, організації заходів по розподілу грошового фонду, метою яких є придбання товару або надання відповідної суми у позику на умовах програми "Альянс Україна" (адміністративні послуги фінансового характеру з метою отримання заявленої до надання грошової суми). Згідно з п. 1.1 ст. 1 договору адміністратор, за згодою учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання у позику 100000 грн., зазначених у додатку № 1 до договору, на умовах діяльності програми "Альянс Україна", що міститься в додатку № 2 до договору, і які є невід'ємними частинами цього договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, присвоїти і повідомити учаснику його код у групі; організовувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму у позику; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами, у порядку та строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Відповідно до ст. 2 договору учасник, серед іншого, зобов'язався сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання угоди та не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу (права на отримання відповідної грошової суми), адміністративний платіж, а також своєчасно сплачувати загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає заявлені грошові суми та адміністративні витрати, що є платою за послуги з організації діяльності програми. Згідно зі ст. 4 договору - його укладено у двох примірниках, по одному для кожної зі сторін. Підписання угоди є свідченням того, що сторони повністю розуміють її значення та умови, правові наслідки, що вона не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, і що договірні умови є обов'язковими для виконання. Згідно з п.1.3 ст. 1 додатку № 2 до Договору його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є придбання відповідної грошової суми. За п. 4.1. ст. 4 додатку № 2 після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім. Умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст. 5 додатку №2. При цьому, ст. 12 додатку №2 адміністратор гарантував учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього. За умовами вказаного договору позивач 10.09.2013 року одноразово сплатив вступний внесок у розмірі 3500 грн. та 18.10.2012 року вніс на рахунок відповідача платіж в розмірі 555,56 грн., який визначений договором як чистий внесок, та платіж в розмірі 420 грн., який визначений договором як адміністративні витрати. Таким чином, загалом за вказаним договором позивач сплатив відповідачу 4475,56 грн. Вирішуючи питання щодо нікчемності даного правочину за ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" як такого, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Згідно з п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України "Про захист прав споживачів" закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття "пірамідальної схеми" не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до "пірамідальної схеми". Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" дає підстави для висновку, що поняття "пірамідальна схема" у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації "пірамідальної схеми" необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як "пірамідальної", тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів. Предметом же правочину сторін, укладеним в рамках функціонування системи придбання товару (коштів) у групах «Альянс Україна», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару. При цьому, як вказано вище, ст. 12 додатку №2 адміністратор гарантував учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього. За такого, відсутні підстави вважати нікчемним укладений між сторонами правочин за ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" як такий, що здійснений з використанням нечесної підприємницької практики (реалізацією діяльності пірамідальної схеми), оскільки наявна товарність системи, тобто передбачено надання споживачу товару (послуги) в обмін на внесені ним кошти, що спростовує наявність пірамідальної схеми. Висновки суду ґрунтуються на правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року № 6-40цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду. Натомість позивач також вказав на необхідність визнання даного правочину недійсним через надання відповідачем фінансових послуг без відповідної ліцензії. Як вказано вище, предметом оспореного правочину є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару. Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" під поняттям "фінансова послуга" розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг" (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг" та доповнено п. 11-1, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття "пірамідальна схема" та "придбання товарів у групах". Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. При цьому, вказаний в оспореному договорі вид фінансових послуг відповідно до ст.ст. 5, 34 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» надається лише фінансовою установою за умови отримання ліцензії. Проте, відповідач в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України не надав доказів наявності в нього статусу фінансової установи та наявності відповідної ліцензії на момент укладення між сторонами договору. Не містить будь-яких посилань на це (на наявність статусу фінансової установи та наявність відповідної ліцензії) і зміст договору №221835 від 10.09.2013 року та додатки до нього. Відповідно до ч.2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Тому, оскільки відповідачем вчинено правочин щодо надання фінансових послуг без відповідної ліцензії та він з цих підстав оспорений позивачем, - позов про визнання договору №221835 від 10.09.2013 року недійсним підлягає задоволенню відповідно до ст. 203 ч.2, 215 ч.1, 227 ч.1 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину. У зв'язку з цим, - з відповідача на користь позивача належить стягнути 4475,56 грн., як кошти, отримані відповідачем на виконання недійсного правочину. Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідача 5000 грн. моральної шкоди за порушення її прав як споживача, то суд виходить з того, що позивач як на підставу таких вимог посилається саме на положення Закону України "Про захист прав споживачів". Проте, згідно з п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли таке відшкодування прямо передбачено Конституцією України чи іншими законами, що регулюють конкретні правовідносини. При цьому, відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" право споживача на відшкодування моральної шкоди передбачене лише вразі завдання такої шкоди внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції). А недоліком є будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Іншого обґрунтування підстав для відшкодування моральної шкоди позов не містить, за такого, підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 5000 грн. моральної шкоди немає. Вищенаведене є підставою для часткового задоволення позовних вимог. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн., оскільки позивач звільнений від сплати судового зору відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів". На підставі викладеного та

Outcome: partial