Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-11 00:00:00

24.11.2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати за ним як за спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON], померлого 02.08.2006 року, та матері [PERSON], померлої 08.03.2013 року, право власності на: 4/13 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Шкільна, № 112 в с. Першотравневе Ізмаїльського району Одеської області; земельну ділянку площею 1,00 гектарів, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, переданої для ведення особистого селянського господарства, мотивуючи тим, що нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що в документах на будинок, зокрема технічному паспорті на частку житлового будинку, свідоцтві про право власності на житло, довідці МБТІ № 07 від 20.03.2015 року є розбіжності у статусі нерухомого майна та його характеристиці, а за спадковою земельною ділянкою не сформований кадастровий номер. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] сільська рада Ізмаїльського району Одеської області, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, надала до суду письмову заяву про визнання позовних вимог [PERSON] та розгляд справи без участі її представника. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Ізмаїльським комітетом по приватизації від 19.07.1994 року 4/13 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: вул. Шкільна,Б № 12, с. Першотравневе Ізмаїльського району Одеської області, належить [PERSON] та [PERSON] на праві особистої власності, що підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» № 07 від 20.03.2015р. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії РІ №486345, виданого 26.11.2002 року [PERSON] сільською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-16-163 [PERSON] належить земельна ділянка площею 1,00 гектарів, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 066627 від 08.08.2006 року, виданого виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області [PERSON] помер 02.08.2006 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить його половина від 4/13 частин, тобто 2/13 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: вул. Шкільна,Б № 12, с.Першотравневе Ізмаїльського району Одеської області. Відповідно до ч.1 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до заповіту, посвідченого 03.09.20102 року секретарем Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 169, [PERSON] заповів усе своє майно, яке на день смерті буде їй належати та де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось [PERSON]. Таким чином, половину 4/13 частин 2/13 житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: вул. Шкільна,Б № 12, с. Першотравневе Ізмаїльського району Одеської області, яка належала [PERSON], фактично прийняв його син [PERSON],оскільки на день смерті, час відкриття спадщини, проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою (довідка №923 від 17.08.2007р., а.с.11). Але юридично своїх прав не оформили. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 332914 від 11.03.2013 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в Одеській області [PERSON] померла 08.03.2013 року. Після смерті [PERSON] згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 2/13 частин житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: вул. Шкільна,Б № 12, с. Першотравневе Ізмаїльського району Одеської області, земельна ділянка площею 1,00 гектарів, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області. Частиною 1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Частиною 1 статті 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до заповіту, посвідченого 24.02.2012 року секретарем Першотравневої сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, зареєстрованого в реєстрі за № 02, [PERSON] заповіла усе своє майно, яке на день смерті буде їй належати та де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось [PERSON]. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт [PERSON] від 24.02.2012 року є чинним, не змінювався та не скасовувався. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту після смерті [PERSON], відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Інших спадкоємців немає. Судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після смерті матері [PERSON] прийняв фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини та протягом шести місяців проживав та був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджено довідкою виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 26.08.2015 року за № 529. Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] №02-14/703 від 10.11.2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у звязку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. В якості правовстановлюючого документу позивачем надане свідоцтво про право власності на житло, що складає квартиру №1, а згідно довідки №07, що надана 20.03.2015 року КП «Ізмаїльське МБТІ» померлим подружжям належало 4/13 частки житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований в с. Першотравневе, вул.. Шкільна, б. № 112. В документах на будинок, зокрема технічному паспорті на частку житлового будинку, свідоцтві про право власності на житло, довідці МБТІ № 07 від 20.03.2015 року є розбіжності у статусі нерухомого майна та його характеристиці, а за спадковою земельною ділянкою не сформований кадастровий номер. Як встановлено судом, 4/13 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Шкільна, № 112 в с. Першотравневе Ізмаїльського району Одеської області була належним чином зареєстрована за спадкодавцями [PERSON] та [PERSON], що окрім вищенаведеного підтверджується наявною у матеріалах справи інформаційною довідкою з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №51558240 від 12.01.2016р. Відповідно до наданої інформаційної довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №9 від 11.01.2016р. [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.07.1994р., належали по 4/26 часткок обєкта нерухомості по вул. Шкільна, б. № 11, с.Першотравневе Ізмаїльського району. Відповідно до п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання права власності на 4/13 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Шкільна, № 112 в с. Першотравневе Ізмаїльського району Одеської області підлягає задоволенню, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. Що стосується земельної ділянки площею 1,00 гектарів, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, суд дійшов наступного. Приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області [PERSON] позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у звязку із тим, що відсутній витяг з Державного земельного кадастру на спадкову земельну ділянку. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою. Право оренди земельною ділянкою посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Згідно п. 2.8 Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 року №174 - оператор (реєстратор) здійснює видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та видачу договорів оренди (суборенди) землі. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку, на право постійного користування земельною ділянкою та договору оренди (суборенди) землі супроводжується внесенням запису про державну реєстрацію до відповідних розділів книги реєстрації. Відповідно до п. 1.2 наведеного Тимчасового порядку, оператори державного реєстру земель-структурні підрозділи Центру ДЗК, що проводять приймання, перевірку та систематизацію реєстраційних карток земельних ділянок, здійснюють видачу та реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди) землі, ведуть книгу реєстрації, формують Поземельну книгу та не мають прямого доступу до бази даних АС ДЗК. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Судом встановлено, що запис про земельну ділянку площею 1,00 гектарів, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії РІ № 486345, виданого 26.11.2002 року [PERSON] сільською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-16-163 до автоматизованої системи Державного земельного кадастру не вносився, протилежного позивачем суду не доведено та не повідомлено. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснив, що державний акт на спірну земельну ділянку у встановленому порядку не зареєстрований. Отже, позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку площею 1,00 гектарів, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, передану для ведення особистого селянського господарства, згідно державного акта на право приватної власності на землю серії РІ № 486345, виданого 26.11.2002 року [PERSON] сільською Радою народних депутатів, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД №10-16-163, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 08.03.2013 року, у спосіб обраний позивачем задоволенню не підлягають.

Outcome: partial