Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - ПАТ КБ "Приватбанк") звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 03 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № KTD0GK00000020, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 43272,30 грн. до 26 квітня 2017 року. Відповідач [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно до умов договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також інших витрат, згідно кредитного договору. У разі порушенні зобов'язань за кредитним договором , відповідач сплачує банку відсотки, комісію, а також інші витрати згідно кредитного договору. 03 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір майнової поруки, згідно з умовами якого поручитель зобов'язався перед кредитором відповідати майном згідно з договором застави іпотеки від 03 травня 2007 року по боргам позичальника перед кредитором в сумі заборгованості, передбаченої в розділі 1 Договору. ПАТ КБ "Приватбанк" цілком виконав зобов'язання перед боржником, шляхом надання кредиту, але відповідач своєчасно не надав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками та іншими витратами, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 06 листопада 2015 року складає 315632,76 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати - судовий збір у розмірі 3266,80 грн. У судове засідання представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк" не з'явилася, надала заяву з клопотанням розглянути справу у її відсутність. 14 червня 2016 року у судовому засіданні Костенко О.М. пояснювала, що на майно, яке передане в іпотеку (квартира [ADDRESS]) вже звернуто стягнення і ця квартира вже реалізована у листопаді 2011 року. Кошти від її продажу звернуті на погашення заборгованості, але їх не вистачило на погашення всієї суми заборгованості. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не визнала позовні вимоги. Пояснила, що вона як майновий поручитель відповідала по кредитним зобов'язанням [PERSON] в межах вартості майна, переданого в іпотеку - квартири [ADDRESS]. На цю квартиру позивач вже звернув стягнення і продав її у листопаді 2011 року. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився. Судові повістки відповідачу направлялися за зареєстрованою адресою поштою, про що свідчать поштові відправлення, які повернулися до суду із відміткою «закінчення терміну зберігання». З наведеного вбачається, що не зважаючи на неодноразове повідомлення поштового відділення про надходження судового листа, зазначене поштове відправлення відповідач не отримала. Відсутність відповідача за зазначеною адресою та неотримання поштового відправлення (його повернення за закінченням терміну зберігання) слід розцінювати як належне повідомлення особи про день та час розгляду справи по суті. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суд встановив, що 03 травня 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №. KTD0GK00000020. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов'язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 03 травня 2007 року по 26 квітня 2017 року включно, у вигляді не поновлюваної кредитної лінії у розмірі 43 272,30 грн. на наступні цілі: 39470,00 грн. на придбання квартири, а також у розмірі 3802,30 грн. на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п 2.1.3, 2.2.7 даного договору за користування кредитом відсотків у розмірі 1,34% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20%, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно з п.6.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 20 по 25 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 747,59 грн. для повішення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - позичальник зобов'язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. Відповідно до п.5.4 кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим банк змушений буду звернутися до суду, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. +5% від суми позову. В забезпечення виконання кредитного договору від 03 травня 2007 року № KTD0GK00000020 між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] був укладений договір майнової поруки. Відповідно до п. 1.1. договору майнової поруки, майновий поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати по виконанню зобов'язань позичальника, згідно з умовами кредитного договору № KTD0GK00000020 від 03 травня 2007 року по поверненню кредиту у розмірі 39470,00, з терміном сплачування заборгованості по кредитному ліміту не пізніше 26 квітня 2017 року, з сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 134% щомісяця, щомісячної сплати комісії в розмірі 0,20% за місяць. Відповідно до п. 1.2 договору майнової поруки, відповідальність майнових поручителів настає у випадку, коли позичальник не виконує або неналежним чином виконує свої зобов'язання за кредитним договором. Пунктом 2.1 договору майнової поруки передбачено, що майнові поручителі і позичальник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Майнові поручителі відповідають по зобов'язанням позичальник в повному обсязі, а саме: за повернення кредиту, виплату відсотків за користування ним в строки, вказані в кредитному договорі, за сплату неустойки, а також за відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору. Пунктом 2.5 договору майнової поруки передбачено, що майнові поручителі відповідають майном, переданим в заставу кредитору, згідно з застави іпотеки від 03 травня 2007 року по боргам позичальника перед кредитором в сумі заборгованості, передбаченої в розділі 1 договору кредитування. У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Суд встановив, що відповідач [PERSON] отримав кредитні кошти, але не виконував належним чином умови договору щодо погашення кредиту і процентів, у зв'язку з чим станом на 06 листопада 2015 року виникла заборгованість у загальній сумі 315 632,76, з них: сума заборгованості за кредитом - 31664,66 гривень; сума заборгованості за відсотками - 71167,17 гривень; сума заборгованості за комісією за користування кредитом - 5446,86 гривень; пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 192085,84 гривень; штраф (фіксована частина) - 250,00 гривень; штраф (процентна складова) - 15018,23 гривень. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення божником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення дій з реалізації прав та обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, основне зобов'язання - це реально існуючі право відносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Сторони (боржник і поручитель) первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 26 квітня 2017 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Згідно з рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 01 жовтня 2008 року № 2-707 було звернено стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру, загальною площею 52,10 кв.м., житловою площею 38,20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KTD0GK00000020 від 03 травня 2007 року в розмірі 44678,28 грн. шляхом продажу вказаної квартири ЗАТ КБ «Приватбанк». Надано ЗАТ КБ «Приватбанк» право на укладання від імені [PERSON] договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-яким способом в іншою особою-покупцем: на отримання витягу з Державного реєстру прав власності на квартиру [ADDRESS], на інші повноваження необхідні для здійснення предмету іпотеки. Відповідно до статті 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. Суд встановив, що відповідно до п. 2.5 договору майнової поруки [PERSON] є майновим поручителем і повинна відповідати лише майном, переданим в заставу кредитору з договором застави іпотеки від 03 травня 2007 року по боргам позичальника перед кредитором в сумі заборгованості , передбаченої договором кредитування. Але, у судовому засіданні представник позивача Костенко О.М. наголосила, що майно вже реалізовано, а тому суд приходить до висновку, що майнова порука [PERSON] є припиненою, і правових підстав для стягнення заборгованості з [PERSON] немає. Крім того, згідно з розрахунком до суми заборгованості банк включив пеню та штраф. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року № 1669-VII, на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Відповідно до ст. 1 цього Закону період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року N 405/2014. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р був затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до пункту якого було включено м. Дружківка Донецької області, де зареєстрований відповідач. На час розгляду справи відсутній Указ Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, тому суд вважає, що відсутні законні підстави для нарахування пені за прострочення сплати основної суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають, в даному випадку, у м. Дружківка Донецької області. Виходячи з цього, суд вважає, що нарахування позивачем пені та штрафу після 14 квітня 2014 року є безпідставним, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Суд вважає обґрунтованими вимоги банку про стягнення суми заборгованості в такому розмірі: заборгованість за кредитом - 31664,66 гривень; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 71167,17 гривень; заборгованість по комісії за користування кредитом - 5446,86 гривень; пеня станом на 14.04.2014 - 100198,51 грн., судовий штраф (фіксована частина) - 250,00 гривень; штраф (процентна складова) (5% від суми заборгованості станом на 14.04.2014) - 10354,81 грн. в загальній сумі 219 082,01грн. Суд вважає, що стягнення судового штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250,000 грн. є обґрунтованим, оскільки має місце порушення боржником умов кредитного договору. Відповідно до частини 1 ст. 88 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (69%) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати у сумі 3266,80 грн. В задоволенні решти позову суд вважає за необхідне відмовити.

Outcome: partial