Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 10004/0289 філії - Донецького обласного управління звернулося до суду з позовною заявою та після уточнення позовних вимог просить в рахунок стягнення з відповідача - [PERSON] заборгованості за кредитним договором № 106 у загальній сумі 90 000,00 грн. на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» м. Київ вул. Госпітальна, 12 Г, що є юридичною особою в особі ТВБВ № 10004/0289 філії - Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк», звернути стягнення на предмет іпотеки на нерухоме майно, двохкімнатну квартиру, за адресою: [ADDRESS] загальною площею 45,35 кв. м, шляхом продажу на прилюдних торгах з початковою ціною, що буде визначена суб'єктом оціночної діяльності у межах процедури виконавчого провадження. Стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн. Позивач вказав, що станом на 24.04.2009 року за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 97 279, 55 грн. яка складається з : заборгованість по тілу кредиту-87 183,54 грн.; заборгованість по простроченим та поточним відсоткам - 9 334,53 грн.; пені за порушення строків погашення кредиту та відсотків за користування кредитом - 761,48 грн. Станом на 01.08.2014 року заборгованість по тілу кредиту становить 85 408,83 грн. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на ст.ст.526, 590, 612, 625 ЦК України та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 07.10.2014 року позивач Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» ТВБВ № 10004/0289 філії - Донецького обласного управління звернулося до суду з уточненою позовною заявою, вказавши що майновий поручитель [PERSON] померла [INFO], про що надала копію свідоцтва про смерть. Представник позивача в судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги позивача та не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач та майновий поручитель в судове засідання не з'явилися, про розгляд справи повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток за місцем їх реєстрації рекомендованими поштовими повідомленнями, ці поштові повідомлення було повернуто до суду з приміткою «вручено особисто [PERSON]». Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, то може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановлювати заочне рішення). Згідно вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 26.06.2008 року між Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" в особі Філія Артемівське відділення № 21 ВАТ «Ощадбанк» уклали кредитний договір № 106 з [PERSON], за умовами якого кредитор надає позичальнику грошові кошти в сумі 90 000,00 грн., та проценти за користування Кредитом в розмірі 23,0 % річних в порядку визначених цим договором (арк. с. 6-8). Відповідно до іпотечного договору № 106 (за участю майнових поручителів) укладеного 26.06.2008 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі керуючого філією - Артемівським відділенням № 21 [PERSON] (Іпотекодержатель) з фізичними особами: [PERSON] (Іпотекодавець), [PERSON], [PERSON], (Іпотекодавці-майнові поручителі), боржник [PERSON] зобов»язалась повернути Іпотекодержателю кредит у розмірі 90 000, 00 грн., та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 23 % річних, на умовах зазначених цим договором (арк. с. 9-12). Правовідносини сторін склалися у сфері кредитних відносин та регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 1049, 1050, 1054-1055 Цивільного кодексу України. Відповідно до п. 1.2 Предметом іпотеки за договором № 106 від 26.06.2008 року є нерухоме майно, а саме: двохкімнатна квартира, за адресою: [ADDRESS], загальною площею 45,35 кв.м., житловою площею - 28,68 кв. м. зі всіма невід»ємними її принадлежностями, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до договору позивач зобов?язався здійснити повернення кредиту до 23 червня 2017 року; сплачувати частину Кредиту та проценти за користування кредитом щомісяця. За рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23.06.2009 року кредитний договір № 106 від 26.06.2008 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Артемівського відділення № 21 та [PERSON] було розірвано (арк. с. 18). Згідно свідоцтва про смерть, [PERSON] померла [INFO] у віці 82 роки про що в Книзі реєстрації смертей 2010 року квітня місяця 19 числа зроблено відповідний актовий запис № 380 та [INFO] видане свідоцтво серії [NUMBER] зареєстроване Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або не належне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо погашення кредиту та відсотків за його користування відповідно до кредитного договору № 106 від 26.06.2008 року не виконали. [PERSON] 13.12.2013 року подала заяву позивачу про те, що до 25 грудня 2013 року погасить заборгованість, а впродовж 2014 року буде сплачувати по 7300 грн. в рахунок погашення боргу щомісячно. Однак зобов'язання не виконала. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] сплачує щомісячно 194,96 грн., але це не достатньо, тому станом на 01.08.2014 року заборгованість по тілу кредиту становить 85 408,83 грн. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Таким чином, відповідно до аналізу зазначених норм права та роз'яснень, наведених у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим у разі невиконання боржником зобов'язання. Відповідно до п.4.1. іпотечного договору № 106 від 26.06.2014 року (арк.с.10) у разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем та Боржником зобов»язання в цілому чи або частково, а також інших випадках, передбачених цим договором Іпотекодержатель реалізує своє шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки визначеного цим Договором. Відповідно до положень ст.ст. 35 України «Про іпотеку» позивачем 14.05.2014 року було направлено відповідачу лист претензію про наявність несплачених чергових платежів за кредитом та процентами, дострокове повернення заборгованості по договору кредиту, про виселення та передачу банку предмета повернення заборгованості по договору кредиту, про виселення та передачу предмета іпотеки. На дату подачі позову, порушення Договору кредиту не усунено, відповідач квартиру не звільнила і не виселилась, також утворилась загальна заборгованість станом на 01.08.2014 р. по даному кредитному договору у розмірі 85 408,83 грн. Підтвердження про направлення відповідачу та отримання їм листа претензії № 1277 від 12.05.2014 р. є в матеріалах справи. Згідно повідомлення про вручення поштових відправлень № 8451001150988 від 19.05.2014 р. вбачається, що воно повернуто позивачу «за закінченням строку зберігання». Згідно п. п. 1, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд, визначаючи початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Відповідно до ст.ст. 6, 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задоволити зазначені вимоги за рахунок предмета іпотеки, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Суд зазначає також, що Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 09.07.2002 року у справі № 1-2/2002 N 15-рп/2002 звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України, норми якої мають пряму дію та найвищу юридичну силу, гарантується. Частина четверта статті 13 Конституції України встановлює обов'язок держави забезпечити захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, в тому числі у судовому порядку. До таких суб'єктів належать, зокрема, юридичні особи та інші суб'єкти господарських відносин. Тобто можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту, у тому числі досудового врегулювання спору. Обов'язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Тому, навіть при отриманні позовної заяви, позивач мав можливість надати докази сплати заборгованості за кредитним договором, але жодного доказу не надано. Разом з тим, в судовому засіданні, позивач не заперечував проти позову, підтвердив наявність заборгованості і неможливість її погашення у зв'язку із важким фінансовим становищем. Суд, враховуючи викладене вище, приходить до висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на майно є обгрунтованими і враховуючи невиконання відповідачем та майновим поручителем основного зобов'язання, позивач має право на задоволення вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню солідарно з відповідача та майнового поручителя. На підставі викладеного,

Outcome: approved