Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду з вищевказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 17 серпня 2015 року між [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" "Центр фінансових рішень" (далі ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень") та [PERSON] укладено кредитний договір №310829992, за яким відповідачу надано кредит у розмірі 59735,76грн. 14 липня 2017 року між ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" та [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" передало (відступило) позивачу за плату, а позивач прийняв належні ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором, сума якого, згідно витягу з реєстру боржників до договору, становить 119087,80 грн. Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов'язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача вказану суму боргу та судові витрати. В судове засідання сторони не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Представник позивача письмову заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач у своїй заяві на ім»я суду від 24 січня 2019 року просив справу слухати у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги не визнає частково у частині нарахування відсотків, плати за управління кредиту та пені. У відзиві на позов відповідач заявляв про застосування строку позовної давності до пені. \~ \~ \~ \~Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до ч.2\~ст.247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши докази, суд дійшов таких висновків. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.ст. 526, 612, 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України, встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. Судом встановлено, що 17 серпня 2015 року між ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" та [PERSON] був укладений кредитний договір у виді заяви № 310829992 на отримання кредиту (а.с.4-6), відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 59735,76 грн., з процентною ставкою за користування кредитом 2,69% щомісячні проценти, 11,99 % річних строком на 48 місяців. Крім того, в разі несвоєчасного виконання грошових зобов"язань, сторони домовилися про нарахування пені 0,3% від загальної суми прострочення за кожний день прострочення. 14 липня 2017 року між ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" та [PERSON] з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" укладено договір відступлення права вимоги № 20170714, у відповідності до умов якого ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" передало позивачу право вимоги до відповідача (а.с.16-18). Згідно повідомлення ТОВ "ФК "Центр фінансових рішень" від 21 липня 2017 року, кредитор повідомив боржника про укладення договору відступлення права вимоги та нові реквізити для перерахування суми боргу (а.с.14-15). Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №20170714 від 14 липня 2017 року та розрахунку заборгованості по кредиту станом на дату відступлення, сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №310829992 від 17.08.2015 року становить 119087,80 грн., з яких: 53801,31 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 8475,6 грн. - прострочена заборгованість, 26943,01 грн. - прострочена плата за управління, 29867,88 грн. -за штрафом/пенею (а.с.13, 19). Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач здійснював платежі щодо\~\~погашення кредитної заборгованості не у строк та не у сумі встановленій кредитним договором (а.с.13). Таким чином, відповідач має заборгованість перед позивачем по тілу кредиту, відсоткам та пені. Разом з тим, відповідач подав заяву у якій просить застосувати строк позовної давності до пені. Заперечуючи проти вказаної заяви відповідача у відповіді на відзив позивач зазначив, щодо згідно умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» у редакції від 30 березня 2015 року, які оприлюднені на веб-сайті кредитодавця - www.kreditmarket.ua, а саме пункту 7.2. цих умов, до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв'язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Однак, у відповідності до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у розі порушення боржником зобов"язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов"язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ст.259 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.261 ЦК України). Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст.267 ЦК України). Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (Правовий висновок Верховного суду України у справі № 6-1138цс15). Як видно з розрахунку боргу, позивач просить стягнути суму пені нарахованої за період з 17 серпня 2015 року по 21 червня 2017 року, банк звернувся з позовом до суду у жовтні 2018 року, тобто з пропуском строку спеціальної позовної давності, про застосування якої просив відповідач. Підписана сторонами заява про надання кредиту не містить умов про збільшення строку позовної давності. Представлені банком умови не підписані позичальником й підтвердження того, що саме ці умови відповідач розумів при укладенні кредитного договору немає. Відтак, письмового договору про збільшення позовної давності між сторонами не існує. Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 29867,88 грн. не підлягає задоволенню. Щодо стягнення плати за управління кредитом, то така вимога необгрунтована виходячи з наступного. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів». Так, відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1). Отже,\~\~послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Позивачем у позові не зазначено, які саме послуги за управління кредитом надавалися відповідачу, тому положення кредитного договору у цій частині є несправедливими та визнаються нікчемними, й відтак, не є можливою до стягнення з відповідача нарахована позивачем сума заборгованості зі сплати щомісячних відсотків за управління кредитом у сумі 26\~934,01 грн. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову у частині стягнення тіла кредиту у сумі 53801,31 грн. та відсотків у сумі 8475,6 грн., а всього 62276,91 грн., щодо стягнення пені та плати за управління кредитом у позові слід відмовити. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 934,15 грн.

Outcome: partial