Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, в якому просив про стягнення заборгованості за кредитним договором №NKMDAN0000058A від 25.04.2016 року у розмірі 597683,68 грн. У подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги та просив про стягнення заборгованості у розмірі 546436,35 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №NKMDAN0000058A від 25.04.2016 року, з яких: 512,53 грн. - заборгованість за кредитом, 148032,18 грн. - заборгованість за процентами; 5381,46 грн. - заборгованість з комісії; 392510,18 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань. Представник позивача просив про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та дату судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Судом було встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] 25.04.2006 року був укладений кредитний договір №NKMDAN0000058A, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит кредит у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 144370,00 грн., з яких: 102505,00 грн. на купівлю автомобіля та 41865,00 грн. на сплату страхових платежів на строк до 24.04.2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,23% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і щомісячна комісія у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту. Відповідно до п.1.1 кредитного договору позичальник зобов'язався здійснювати повернення суми кредиту в наступному порядку: щомісячно в період оплати надавати банку грошові кошти в сумі 2232,27 грн. для погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається із заборгованості по кредиту, процентам. У випадку порушення будь-якого з зобов'язань, передбачених п.2.2.2 (сплата відсотків за користування кредитом), п.2.2.3 (сплата винагороди і комісії), позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення платежу, що відповідає вимогам п.4.1 кредитного договору. Відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом до закінчення строку, визначеного договором. Забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором виступає автомобіль Great Wall Safe Suy ( п.1.3 договору). Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 25.04.2006 р., банком були укладений договір поруки з [PERSON], відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором як солідарний боржник в тому ж обсязі, що і позичальник. Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником, надавши йому кредит в розмірі 144370,00 грн. Відповідач в порушення умов договору ухиляється від виконання своїх зобов`язань стосовно щомісячного погашення кредиту, внаслідок чого у нього перед банком виникла заборгованість, яка станом на 08.04.2014 р. складає 934716,56, з яких: 113392,11 грн. - заборгованість за кредитом; 300395,14 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 17936,68 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 502992,63 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.11.2012 р. стягнуто заборгованість станом на 21.07.2011 року у розмірі 337032,88 грн., яка складається з: заборгованості за основною сумою кредиту у розмірі 113594,24 грн., заборгованості за процентами у розмірі 152362,95 грн., заборгованості за комісією в розмірі 12555,22 грн.; заборгованості за пенею у розмірі 58520,22 грн. Віднімаючи від загальної суми заборгованість стягнуту рішенням суду, різниця становить 546436,35 грн., з них: заборгованість за кредитом - 512,53 грн.; заборгованість за процентами - 148032,18 грн., заборгованість з комісії - 5381,46 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань - 392510,18 грн. Саме цю суму позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, заборгованість за основною сумою кредиту не була предметом розгляду у 2012 році, оскільки її видача відбулася після 21.07.2012 року, що підтверджується розрахунком заборгованості. Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості по процентам та пені, слід врахувати наступне. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобов'язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов'язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому, в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов`язання" (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Отже, з відповідачів на користь банку підлягають стягненню штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії. Саме про таке застосування зазначених норм права йде мова в постанові Верховного Суду України № 6-1206цс15 від 23.09.2015р. Про необхідність стягнення процентів за кредитом у межах строку позовної давності, якщо кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, зазначено також в правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові № 6-249 від 02.12.2015р. Представник відповідача звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності щодо стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя [PERSON] Так, згідно ч.1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора. При цьому, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов`язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель [PERSON]) взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 24.04.2013 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя. Таким чином, у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як вбачається з тексту кредитного договору позичальник зобов`язався погашати заборгованість щомісяця у порядку та строки, встановлені Графіком погашення кредиту. Згідно п.1 договорів поруки поручитель [PERSON] поручилася перед банком за виконання боржником зобов`язання повернути кредит до 24.04.2013 р. та сплачувати за користування кредитними коштами 1,23% в місяць в дату сплати процентів, якою є 25 число кожного місяця, а у випадку порушення строків погашення кредиту - сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки у відповідності,порядку та строки, зазначені у кредитному договорі. Згідно п.5 даного договору у випадку невиконання боржником якого-небудь обов`язку, передбаченого п.1 цього договору, банк направляє поручителю вимогу із зазначенням невиконаного обов`язку, а поручитель згідно п.6 договору зобов`язаний виконати цей обов`язок впродовж 5 днів з моменту отримання вимоги. Як вбачається з матеріалів справи, позивач 12.04.2014р. направив вимоги поручителю про сплату кредитної заборгованості за договором № NKMDAN0000058A від 25.04.2006 р. Отже, оскільки кредитним договором та договорами поруки передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 25 числа кожного місяця, а за договором поруки відповідальність поручителя наступає у разі невиконання боржником свого обов`язку за кредитним договором у такому ж обсязі, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України строку для пред`явлення вимог до поручителя. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, або більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання (у випадку невизначення строку поруки в договорі поруки) в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань або збігу строку, встановленого в договорі поруки. Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не пред'явить вимоги до поручителя. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-272 цс16 від 29 червня 2016р., № 6-1009цс17 від 14 червня 2017р. За такого, через невиконання відповідачами умов кредитного договору, позивач вже звертався до суду з позовом про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в сумі 391234,75 грн. і що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 13.11.2012 р. з відповідачів на користь ПАТ КБ «Приватбанк» вже була стягнута сума заборгованості за кредитним договором в сумі 337032,88 грн., яка складалася з заборгованості за кредитом у сумі 113594,24 грн.; заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі 152362,95 грн., заборгованості за комісією у розмірі 12555,22 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором у сумі 58520,47 грн. Дане судове рішення набрало законної сили, але не виконане до теперішнього часу. При цьому, в договорі поруки, встановлено, що він діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, яким передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), а за договором поруки відповідальність поручителя наступає у разі невиконання боржником у строк, передбачений кредитним договором свого зобов`язання. Звернувшись до суду з вимогами про стягнення заборгованості в 2011р., позивач перервав перебіг строку позовної давності. Згідно ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. Для обчислення позовної давності застосовують загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252-255 ЦК України. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Тобто новий строк позовної давності (після його переривання) починає свій перебіг наступного дня після пред`явлення позову. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Таким чином, з урахуванням передбаченого кредитним договором обов`язку виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів (згідно з графіком платежів), строку позовної давності (3 роки) та дати звернення до суду з даним позовом стягненню на користь позивача підлягає заборгованість по процентам у розмірі 148032,18 грн. При цьому, суд не погоджується з розміром нарахованої пені, яка в багато разів перевищує розмір боргу по кредиту. За правилами ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення. Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Крім того, вимога про нарахування та сплати неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора. Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України. Враховуючи, що розмір нарахованої на підставі умов кредитного договору пені (392510,18 грн. є надмірно великий порівняно з розміром заборгованості за кредитом (114106,42 грн.) та, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) до 114000,00 грн. Позивачем нарахована заборгованість з комісії у розмірі 5381,46 грн. Однак, відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним (Правова позиція, висловлена Верховним Судом України в потснові від 16.11.2016 року у справі №6-1746цс16). Оскільки комісія банком нараховується відповідачу за дії, які банк здійснює на власну користь, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині стягнення заборгованості за комісією в розмірі 5381,46 грн. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню та з відповідачів слід стягнути в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором № NKMDAN0000058A від 25.04.2006 р. у розмірі 262544,71 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 512,53 грн., заборгованість за процентами - 148032,18 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань 114000,00 грн. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем судовий збір у розмірі (3654,00 грн.) - підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі по 877,82 грн. з кожного (262544,71 грн. х 3654,00 грн. /546436,35 грн. = 1755,63 грн.)

Outcome: partial