Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду 11.06.2014 року з вказаною позовною заявою і просить позбавити батьківських прав гр.[PERSON] у відношенні малолітньої [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову вказав, що на вихованні та утриманні в Білгород-Дністровському спеціалізованому будинку дитини з 11.06.2010 року, за розпорядженням Суворовської РА № 342 від 04.06.2010 року, на повному державному забезпеченні знаходиться малолітня [PERSON], [INFO]. Малолітня [PERSON] залишилася без батьківського піклування. Мати дитини [PERSON] залишила новонароджену дитину в пологовому будинку, відомості про батька дитини були з'ясовані за поясненнями матері відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України. За весь час перебування малолітньої [PERSON] в дитячому закладі, мати дитини, не відвідувала її жодного разу, станом здоров'я та розвитком не цікавилася, матеріально не забезпечувала, з заявою про повернення дитини в сім'ю не зверталася. Представник позивача Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Рачук В.В.(діє на підставі довіреності від 15.10.2014р.) у судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки, а також вказала, що відповідачка за весь час знаходження дитини в будинку дитини не поцікавилась її життям, здоров'ям. Відповідачка залишила дитину у пологовому будинку, про що свідчить акт про покинуту дитину. Відповідачка раніше проживала у гуртожитку безхатченків, на даний час місце перебування відповідачки невідомо, з заявою про повернення дитини не зверталася, матеріально допомогу за весь час не надавала. Тому просить також стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини. Представник прокуратури Приморського району м.Одеси Фещук О.М. (діє на підставі довіреності від 04.08.2014р.) у судовому засіданні позов підтримала, вважала за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини. Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради Діордієва Т.Г. (діє на підставі довіреності від 18.02.2014р.) підтримала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Представник третьої особи Білгород-Дністровського спеціалізованого будинку дитини Пірожанська В.П. у судове засідання не з'явилась, але надала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, позбавити батьківських прав гр.[PERSON] у відношенні малолітньої [PERSON] та стягнути з відповідачки аліменти на користь дитини, перераховуючи на її особистий рахунок, який буде відкрито адміністрацією закладу у Білгород-Дністровському відділені Державного ощадного банку України, а також просила розглянути справу без її участі. Суд у зв'язку з неявкою відповідача, та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу при заочному розгляді у відсутності відповідача, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення з'явившихся представників сторін, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. При цьому статтею 150 СК України визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як встановлено у судовому засіданні, відповідачка [PERSON], [INFO], є матір'ю неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого від 20 травня 2010 року Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №359.(а.с.8). Як вбачається з повідомлення Другого Суворовського відділу РАЦС Одеського міського управління юстиції від 20.05.2010 року, відділом актовим записом № 359 від 20.05.2010 року зареєстроване народження покинутої дитини [PERSON], [INFO], в графі мати вказано [PERSON], в графі батько [PERSON], відомості про батька вказані, згідно ч.1 ст.135 СК України.(а.с. 10) Згідно медичного свідоцтва про народження № 403, виданого пологовим будинком №4 від 29.03.2010 року гр.[PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS], народила [INFO] дівчинку.(а.с. 12) Згідно повідомлення КУ «Пологовий Будинок №4», [INFO] самовільно покинула пологовий будинок і залишила дитину жіночої статі, про що складений акт № 55 від 29.03.2010 року.(а.с. 11, зв.б. а.с. 13) Наказом Служби у справах дітей Одеської міської ради № 105 від 20.05.2010 року малолітню [PERSON], [INFO] постановлено на первинний облік.(зв.б. а.с.14) На підставі розпорядження Одеської міської ради від 04.06.2010 року № 342, [PERSON] влаштована та перебуває у Білгород-Дністровському спеціалізованому будинку дитини на повному державному забезпечені. ( а.с.9) Відповідно до ст.58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Згідно з правилами ч. ч. 3, 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою (піклування над неповнолітньою особою), якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна (піклувальника) за поданням органу опіки та піклування. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно листа начальника ОМУ ГУ МВС України в Одеській області д 04.08.2010 року, гр.[PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS]. Згідно листа Одеського технічного коледжу ОНАХТ, гр.[PERSON],[INFO]. наказом № 9-ОСС від 17.01.2005р. від навчання відрахована. На теперішній час місце проживання (перебування) гр.[PERSON] не відоме.(зв.б. а.с.12) Як вбачається з листа служби у справах дітей Одеської міської ради від 13.12.2012р. (а.с. 14), місце знаходження гр.[PERSON] не відоме, згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ри від 23.09.2010 року № 601р., малолітній [PERSON], [INFO], був наданий статус дитини позбавлений батьківського піклування, дитину було влаштовано до дитячого закладу. За час перебування дитини в дитячому закладі, [PERSON] жодного разу не відвідала доньку, не цікавилася станом здоров'я та розвитком дитини, не приймала будь-якої участі в її вихованні та утриманні, з заявою про повернення доньки в сім'ю не зверталася.(а.с. 14) Як вбачається з листа Білгород-Дністровського спеціалізованого будинку дитини від 17.02.2014р. № 140, малолітня [PERSON] перебуває в закладі з 11.06.2010 року по теперішній час. Згідно пакету документів дитини, її мати [PERSON], [INFO] зареєстрована у [ADDRESS]. За вказаною адресою направлено листа, який повернувся в заклад із позначкою «за зазначеною адресою не перебуває». Також в особовій справі дитини наявні відомості про місце походження її матері: Республіка Латвія, с.Стучка, Стучківській район. Довідкою від 08.03.2012 року № 1-14/59 Сирітського суду Айзкрауклского краю підтверджено, про неможливість встановити місце проживання [PERSON] та вказано, що на території Латвійської Республіки вона не декларована. За період перебування [PERSON] в будинку дитини, мати її не розшукувала.(зв.б.а.с.17) Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.04.2012. за №01-07/925, вирішено вважати доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] у у відношенні малолітньої [PERSON], [INFO].(а.с. 16) Статтею 12 Закону України "Про охорону дитини" передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків з незалежних від неї причин. Судом встановлено, що відповідачка не спілкується з дитиною з [INFO], тобто з пологового будинку, та не займається її вихованням та утриманням, матеріальної допомоги на її утримання не надає, таким чином без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування як достатньо обґрунтований. При цьому суд враховує, що будь-яких інших родичів малолітніх які б могли піклуватися за дітьми в належному порядку суду невідомі. Відповідно до ст. 39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров'я, самоповагу і гідність дитини. Також згідно Конвенції про права дитини суд бере до уваги, що, як зазначено в Декларації прав дитини, "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження", Ухвалюючи судове рішення щодо малолітньої [PERSON], суд керується принципом найкращих інтересів дитини, встановленого у ст. 3, 27 Конвенції ООН про права дитини. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги позицію органу опіки та піклування, прокурора, служби у справах дітей, свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками відносно малолітньої дитини, суд доходить до висновку про наявність передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої дитини, і вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до повноліття. Відповідно до ч. 2 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. З урахуванням листа Білгород-Дністровського спеціалізованого будинку дитини, суд вважає доцільним стягнути аліменти з [PERSON] на користь дитини [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з ч. 3 ст. 193 СК за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Такий механізм є оптимальним з точки зору забезпечення інтересів дитини та належного використання стягнутих аліментів, але не існує визначеного механізму створення таких рахунків та перерахування коштів на них, і тому, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання дитини, переданої до органу опіки та піклування для влаштування в державний дитячий заклад, суди переважно зобов'язують батьків перераховувати аліменти на користь органів опіки та піклування або інших державних установ. За відсутності передбаченого законом механізму перерахування аліментів на особистий рахунок дитини така практика вбачається правильною. Згідно листа Верховного Суду України від 11.12.2008 "Про практику розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми", якщо за рішенням суду дитина передається до відповідного дитячого закладу, то поширеною є думка про те, що аліменти не можуть стягуватися на користь такого закладу. Адже відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону від 13 січня 2005 р. N 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" держава здійснює повне забезпечення дітей сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа. Відповідно передбачено порядок фінансування такого забезпечення за рахунок державного та місцевого бюджетів. Крім того, практично не існує механізму контролю за цільовим використанням коштів, перерахованих як аліменти, зокрема на конкретну дитину. Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст..1 ЦПК України і положень ч.4 ст.10 ЦПК України, суд має право війти за межі заявлених позовних вимог у випадках прямо передбачених законом. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь [PERSON], [INFO], аліменти на її утримання, у розмірі ? частини з усіх видів її заробітку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову по досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України - якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає, що з відповідачки на користь держави також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог.

Outcome: approved