Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій прохала встановити факт народження дитини [PERSON], 14 лютого 2015 року у м. Сімферополь, АР Крим, Україна у [PERSON], [INFO], яка перебуває у шлюбі з [PERSON]. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] вказала, що 09 жовтня 2009 року між її донькою, [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]), та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, актовий запис № 1299. Від цього шлюбу 14 лютого 2015 року в Сімферопольському клінічному пологовому будинку № 1 [PERSON] народила дитину жіночої статі, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження, яке було видане державною бюджетною установою охорони здоровя Республіки Крим «Сімферопольський клінічний пологовий будинок № 1». Оскільки батьком народженої дитини є [PERSON], дитину назвали - [PERSON]. З метою зареєструвати народження дитини та отримати свідоцтво про народження, заявниця, яка являється бабусею дитини, звернулася з відповідною заявою до Краснокутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, однак їй було відмовлено у державній реєстрації народження та видачі свідоцтва у звязку з тим, що вищевказане медичне свідоцтво не може підтверджувати факт народження, тому що воно прийняте з порушенням українського законодавства, на тимчасово окупованій території України. Враховуючи вищевикладене заявниця була вимушена звернутися з заявою про встановлення факту народження дитини до суду. Заявниця в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про підтримання заявлених вимог та про слухання справи у її відсутність. Представник заінтересованої особи Краснокутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення заяви [PERSON] не заперечувала. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку, що вимоги заявниці обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 жовтня 2009 року між донькою заявниці, [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АП №\~089331, виданим 09 жовтня 2009 року відділом реєстрації актів про шлюб Сімферопольського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим. [PERSON], [INFO], громадянка України, зареєстрована за адресою: [INFO], АР Крим. Згідно копії медичного свідоцтва про народження, серії 35 № 003535, виданого державною бюджетною установою охорони здоровя Республіки Крим «Сімферопольський клінічний пологовий будинок № 1» (форма № 103/у) від 18 квітня 2016 року, [PERSON] 14\~лютого 2015 року народила дівчинку. Заявниця [PERSON], яка являється бабусею дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження та одруження [PERSON], 12.05.2016 року (тобто доньки заявниці), звернулася до Краснокутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про державну реєстрацію народження дитини. Однак, листом Краснокутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 801/09.5-03-08 від 12.05.2016 року, [PERSON] було відмовлено у реєстрації народження дитини, оскільки заявницею подано медичне свідоцтво про народження неналежної форми. У відповідності до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно ч. 1 ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1 ст. 257 -1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Відносини, пов'язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану врегульовано Законом України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Згідно ст. 13 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров'я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває. Оскільки батьки не можуть зареєструвати народження дитини самостійно, то з заявою до суду звернулася бабуся останньої, проти чого, відповідно до наявних у матеріалах справи нотаріально посвідчених заяв, [PERSON] та [PERSON] не заперечують. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. У відповідності до приписів Інструкції щодо заповнення та видачі медичного свідоцтва про народження, затвердженої наказом МОЗ України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 р. за N 1150/13024, для забезпечення реєстрації народження дитини в органах реєстрації актів цивільного стану заклад охорони здоров'я видає "Медичне свідоцтво про народження", форма N 103/о. Медичне свідоцтво про народження видається будь-кому з батьків або іншим особам, які провадитимуть реєстрацію народження дитини, усіма закладами охорони здоров'я, де приймаються пологи. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я при державній реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану факт народження дитини підтверджується медичною довідкою про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма N 103-1/о) або рішенням суду. Відповідно до ст. 122 Сімейного кодексу України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені\~Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Отже, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/у) серії 35 № 003535 від 18 квітня 2016 року, видане державною бюджетною установою охорони здоровя республіки Крим «Сімферопольський клінічний пологовий будинок № 1», є недійсним і не створює правових наслідків. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved