Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з цивільним позовом до Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач-1), третя особа - [PERSON], про визнання права в порядку спадкування за законом на завершення приватизації земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 11 вересня 2008 року помер її чоловік - [PERSON]. За життя рішенням Лихолітської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки. Позивач та [PERSON] прийняли спадщину [PERSON] Позивач частково оформила право власності в порядку спадкування за законом, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, оскільки державний акт не видавався. У звязку з цим позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 22 березня 2019 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача - [PERSON] (далі - відповідач-2). У судове засідання сторони не зявилися. Позивач подала заяву в якій просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала, наполягала на задоволенні (а.с. 24). Відповідач-1 надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 20). Відповідач-2 надіслала заяву, в якій проти позову не заперечувала, просила розглянути справу без її участі (а.с. 28). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. 11 вересня 2008 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 11 вересня 2008 року серії 1-СР № 095720 (а.с. 6). Позивач була дружиною [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 7 листопада 1981 року серії ІІ-АБ № 030360 (а.с. 27). Зі змісту позову вбачається що відповідач-2 є дочкою [PERSON] \~ \~ \~ \~Відповідно до копії свідоцтва про шлюб від 18 жовтня 2014 року серії І-СР № 112088, відповідач-2 після укладення шлюбу змінила дівоче прізвище "Пацьора" на шлюбне прізвище "Гаркуша" (а.с. 29). Відповідно до виписки з рішення № 2-22 від 25 травня 1995 року [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,42 га (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки. Згідно зі змістом листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 15 грудня 2018 року (вих. № 1183/01-16) (а.с. 21), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 13), відповідач-2 зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та їй видані свідоцтва про право на спадщину. Рішенням Чорнобаївського районного суду від 24 листопада 2014 року у справі № 709/2885/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа - [PERSON] про визнання відмови від спадщини недійсною і визнання права власності в порядку спадкування, яке набрало законної сили, встановлені обставини, за яких визнано недійсною заяву [PERSON] про відмову від спадщини та визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Леніна, 68, с. Лихоліти, Чорнобаївський район, Черкаська область (а.с. 9). \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. \~ \~ \~ \~Відтак, рішенням Чорнобаївського районного суду від 24 листопада 2014 року встановлено, що позивач в установлений законом строк прийняла спадщину [PERSON] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п. 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину [PERSON], оформивши свої спадкові права на частину спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на неї. Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на визнання позову відповідачами, а також на те, що [PERSON] при житті не встиг зареєструвати право власності на земельну ділянку, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved