Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНЕВО УКРАЇНА», Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНЕВО ЦЕНТРАЛ ЛАБ УКРАЇНА», БЛАГОДІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «СІНЕВО-МЕДІКАВЕР ФУНДАЦІЯ», Товариства з обмеженою відповідальністю «СІНЕВО СХІД» про стягнення компенсації за порушення авторського права. Вимоги позову обґрунтовує наступним. Під час проведення семінару для лікарів «Значення кількісного HBsAg в моніторингу перебігу та ефективності лікування хронічного гепатиту В», який проводився відповідачами [INFO] у м. Одеса, відповідачі розповсюджували серед учасників семінару інтерактивну лінійку інтерпретацій вірусних гепатитів з діагностичними маркерами (далі - «Лінійка Сінево »). Лінійка Сінево є повним відображенням Лінійки «Маркерная диагностика вирусных гепатитов », 2010, авторства [PERSON] , яка реалізується за ціною 300 грн. При цьому інтерпретація вірусних гепатитів у Лінійці Сінево зазначена як «Классификация гепатитова » та зроблена примітка, що ця класифікація є цитатою з учбового посібника «Хронические гепатиты и цирозы печени . Соевременная классификация, діагностика и лечение», [PERSON] , 2010. Слід зазначити, що у зазначеному учбовому посібнику не міститься ані класифікації, ані інтерпретації вірусних гепатитів у тому вигляді, у якому це відображено як у Лінійці Сінево та і у Лінійці « Маркерная диагностика вирусных гепатитов », 2010, авторства [PERSON] . Таким чином, у Лініційці Сінево перекручено зміст учбового посібника « Хронические гепатиты и цырозы печени. Севременная классификация, діагностика и лечение», [PERSON] , що є порушенням особистих немайнових прав автора, передбачених ст. 14 Закону України «Про авторське право». Автором лінійки позивача « Маркерная диагностика вирусных гепатитов » є позивач, а сама лінійка є об`єктом авторського права. З метою сповіщення про автора Лінійки позивача на кожному її примірнику міститься знак охорони авторського права, який складається з усіх елементів, які передбачені частиною 3 статті 11 Закону України «Про авторське право», автор має виключне право надавати дозвіл на використання твору. Аналогічне положення закріплено у пункті 2 статті 424 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 426 ЦК України використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності. Оскільки позивач не надавав, а відповідач відповідно не отримував право на використання, зміну, переробку тощо Лінійки позивача позивач вважає, що таке використання є протиправним, незаконним та таким, що суперечить принципам ділової етики та ділового обороту. Відповідач ТОВ «Сінево Україна» відмовився у добровільному порядку вирішувати питання щодо неправомірного використання об`єкта авторського права. Враховуючи викладене позивач просить стягнути солідарно на її користь компенсацію за порушення авторських прав у розмірі 100 000,00 грн. Ухвалою суду від 18.01.2017 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 24.04.2018 у справі призначено судову експертизу об`єктів інтелектуальної власності, проведення якої доручено експертам Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача ТОВ «СІНЕВО УКРАЇНА» під час розгляду справи по суті вимоги позову не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. У своїх запереченнях на позов представник відповідача ТОВ «СІНЕВО УКРАЇНА» вказував, що авторство позивача безпосередньо на лінійку ніяким чином не позначено, натомість позначено лише права на письмовий твір - учбовий посібник « Хронические гепатиты и цирозы печени. Современная классификация , диагностика и лечение», 2010 рік. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів того, що лінійка була введена нею в цивільний обіг як взагалі, та до дати проведення семінару в м. Одеса - 04.10.2016. Відсутність факту оприлюднення твору зі сторони позивача спростовує передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди. Відповідальність може наступити тільки при наявності вини. Також представник відповідача зазначає, що солідарна відповідальність можлива тільки у випадках, передбачених договором або законодавством. У зв`язку з чим, стороні відповідача незрозуміло яка суть позовних вимог позивача до кожного з відповідачів. Просили відмовити у задоволенні позову. Окрім того, представник відповідача ТОВ «СІНЕВО УКРАЇНА» у своїх доповненнях до заперечень проти позову зазначив, що відповідач правомірно здійснює користування «Лінійкою гепатитів», що підтверджено Рішенням Державної служби інтелектуальної власності України від 05.05.2017 про реєстрацію договору, який стосується права автора на твір. Відповідач ТОВ «СІНЕВО ЦЕНТРАЛ ЛАБ Україна» явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач БЛАГОДІЙНА ОРГАНІЗАЦІЯ «СІНЕВО-МЕДІКАВЕР ФУНДАЦІЯ» явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач ТОВ «СІНЕВО СХІД» явку свого представника у судове засідання не забезпечили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. У свої запереченнях на позовну заяву представник ТОВ «СІНЕВО СХІД» зазначав, що авторство позивача безпосередньо на лінійку ніяким чином не позначено, позивачем не надано будь-яких доказів того, що лінійка була введена нею в цивільний обіг. Також позивачем не надано будь-яких доказів, що саме відповідач проводив 04.10.2016 семінар, на якому здійснювалось розповсюдження серед учасників лінійки. У задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши вступне слово позивача, представника відповідача ТОВ «СІНЕВО УКРАЇНА», повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Частиною 1 ст. 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Згідно з ч. 1 ст. 54 Конституції України, громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв`язку з різними видами інтелектуальної діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 54 Конституції України, кожен громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом. Як вбачається зі ст. 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон) об`єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме зокрема літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо). Охороні за цим Законом підлягають всі твори, зазначені у частині першій цієї статті, як оприлюднені, так і не оприлюднені, як завершені, так і не завершені, незалежно від їх призначення, жанру, обсягу, мети (освіта, інформація, реклама, пропаганда, розваги тощо). Передбачена цим Законом правова охорона поширюється тільки на форму вираження твору і не поширюється на будь-які ідеї, теорії, принципи, методи, процедури, процеси, системи, способи, концепції, відкриття, навіть якщо вони виражені, описані, пояснені, проілюстровані у творі. Згідно ст. 7 Закону суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у ч. 1 ст. 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 13, ч.ч. 1, 2, 3 ст. 15 Закону первинним суб`єктом, якому належить авторське право, є автор твору. Авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей. Співавторами є особи, спільною творчою працею яких створено твір. До майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: а) виключне право на використання твору; б) виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права. Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом. Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти зокрема відтворення творів; публічне виконання і публічне сповіщення творів. Позивач у своєму позові стверджує, що відповідачем було протиправно використано об`єкт права інтелектуальної власності позивача. Під час розгляду справи у справі було призначено судову експертизу об`єктів інтелектуальної власності. На вирішення експертизи було поставлено наступні питання: Чи мало місце відтворення твору Лінійка « Маркерна діагностика вирусних гепатитов », 2010, авторства [PERSON] ( або його частини, яка може використовуватися самостійно) при створенні твору Інтерактивна лінійка вірусних гепатитів з діагностичним маркерами( Лінійка Сінево)? Повідомленням про неможливість надання висновку №180/18 у сфері інтелектуальної власності у цивільній справі 2/756/658/18 від 30.07.2019 встановлено наступне: На копіях інтерактивної лінійки інтерпретацій вірусних гепатитів з діагностичними маркерами « Лінійка Сінево » (далі - Лінійка Сінево ) та Лінійці « Маркерная диагностика вирусных гепатитов », 2010, авторства [PERSON] (далі - лінійка [PERSON] ) виявлено посилання на навчальний посібник [PERSON] «Хронические гепатиты и циррозы печени, современная классификация, диагностика лечения» (2010) (далі - посібник), тоюто на інший об`єкт авторського права. Цивільний кодекс України у ст. 444 визначає випадки правомірного використання твору без згоди автора, а саме: твір може бути вільно, без згоди автора та інших осіб, та безоплатно використаний будь-якою особою як цитата з правомірно опублікованого твору або як ілюстрація у виданнях, радіо- і телепередачах, фонограмах та відеограмах, призначених для навчання, за умови дотримання звичаїв, зазначення джерела запозичення та імені автора, якщо воно вказане в такому джерелі, та в обсязі, виправданому поставленою метою. При цьому, особа, яка використовує твір, зобов`язана зазначити ім`я автора твору та джерело запозичення. При дослідженні матеріалів цивільної справи не було виявлено дозвільних документів (патентів, свідоцтв, ліцензій тощо) на Лінійку Сінево та Лінійку [PERSON] , що унеможливлює ідентифікацію останньої як об`єкта авторського права, станом на 30.07.2019 такі документи не надходили. В матеріалах цивільної справи відсутні необхідні відомості для проведення судової експертизи. А також, з причин відсутності даних про факт авторства [PERSON] на Лінійку «Маркерна діагностика «вирусних гепатитов» та правомірного використання твору [PERSON] при створенні твору Інтерактивна лінійка вірусних гепатитів з діагностичними маркерами (Лінійка Сінево ) експерти не вбачають за можливе відповісти на питання, що було поставлено на вирішення експертизи. З підстав, викладених у мотивувальній частині, надати відповідь на поставлене питання не є можливим (а.с. 119-130) . Згідно рішення про реєстрацію договору, який стосується права автора на твір, виданого Державною службою інтелектуальної власності України 05.05.2017, [PERSON] відчужила право на літературний письмовий твір наукового характеру «Лінійка гепатитів» Товариству з обмеженою відповідальністю «Сінево Україна», вул. Північна, 2/58, м. Київ, 04214 (а.с. 54). Відповідно до п. «а» ст. 50 Закону порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують майнові права суб`єктів авторського права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 Закону обмежень майнових прав. Згідно п.п. «г», «є» ч. 1, п.п. «г», «д» ст. 52 Закону при порушеннях будь-якою особою авторського права, передбачених ст. 50 Закону суб`єкти авторського права мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права або виплату компенсацій; вимагати, в тому числі в судовому порядку, публікації в засобах масової інформації даних про допущені порушення авторського права та судові рішення щодо цих порушень. Суд має право постановити рішення про виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу; публікацію у пресі інформації про допущене порушення, якщо у ході судового розгляду буде доведено факт порушення авторського права. При визначенні розмірів збитків, які мають бути відшкодовані особі, права якої порушено, суд зобов`язаний виходити із суті порушення, майнової і моральної шкоди, завданої особі, яка має авторське право, а також із можливого доходу, який могла б одержати ця особа. У розмір збитків, завданих особі, права якої порушено, додатково можуть бути включені судові витрати, понесені цією особою, а також витрати, пов`язані з оплатою допомоги адвоката. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов`язаний у встановлених п. "г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N 3792-XII ( 3792-12 ) суб`єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об`єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об`єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об`єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК ( 435-15 ), зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50000 мінімальних заробітних плат (пункт "г" частини другої статті 52 Закону N 3792-XII) ( 3792-12 ), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Крім того, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивач як сторона по справі зобов`язаний довести ті обставини на які він посилається як на правову підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право. Враховуючи зазначене та беручи до уваги, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження зібраними у справі письмовими доказами, а тому суд приходить до висновку, що у задоволенні заявлених вимог [PERSON] слід відмовити. З викладеного,

Outcome: dismissed