Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , ПАТ «КБ «Надра» про зняття арешту з майна. Свій позов обгрунтовує тим, що 07.12.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №9-ЖК, відповідно до якого останній отримав грошові кошти. В якості забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки від 07.12.2007 року, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] . 11.09.2019 року між нею та ПАТ КБ «Надра» укладено договір №9-ЖК купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за вищевказаним кредитним договором №9-ЖК від 07.12.2007 року, згідно з яким вона набула права вимоги до [PERSON] 11.09.2019 року між нею та ПАТ КБ «Надра» укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого вона набула належні первісному іпотекодержателю права на предмет іпотеки, а саме вказаної квартири. Вказує також, що головним державним виконавцем на вказану квартиру накладено арешт, що порушує її право як іпотекодержателя. Покликаючись на викладені обставини, просить суд зняти арешт з нерухомого майна, а саме: трьохкімнатної квартиру [ADDRESS] , який накладений : рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52461430 від 01.06.2020 року, зареєстроване на підставі постанови про арешт майна, серія та номер: ВП №52335503, винесеної головним державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ніколайчуком Т.В. (номер запису про обтяження 36700643). Ухвалою суду від 08 квітня 2021 року було відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить суд позов задовольнити із зазначених підстав. Проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідачем [PERSON] 01 червня 2021 року подано до суду заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. З матеріалів справи встановлено, що 07.12.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] укладено кредитний договір №9-ЖК, відповідно до якого останній отримав грошові кошти. В якості забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору між банком та [PERSON] укладено договір іпотеки від 07.12.2007 року, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] . 11.09.2019 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» укладено договір №9-ЖК купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за вищевказаним кредитним договором №9-ЖК від 07.12.2007 року, згідно з яким [PERSON] набула права вимоги до [PERSON] 11.09.2019 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» укладено договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого вона набула належні первісному іпотекодержателю права на предмет іпотеки, а саме вказаної квартири. Отже, починаючи з 11 вересня 2019 року [PERSON] набула права вимоги до [PERSON] по кредитному договору № 9-ЖК та договору іпотеки. Однак, після реєстрації іпотеки, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та щодо суб`єкта, позивачем виявлено, що предмет іпотеки (нерухоме майно, що заходиться за адресою: [ADDRESS] ) обтяжений арештом, а саме - постановою про арешт майна, серія та номер: ВП №52335503 (а.с. 52-54 ). Проаналізував фактичні обставини справи суд дійшов висновку про необхідність застосувати наступні положення законодавства України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Як вбачається з приписів ч.1 та 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку", відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення па предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється і на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 37, 38 Закону України "Про іпотеку" та пунктів 5, 3 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань або продажу предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Частиною 7 ст. 51 Закону України "Про виконавче провадження"також передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 2 постанови від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту у позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. Рішення про зняття арешту з майна є підставою для зняття його заборони в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved