Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-24 00:00:00

20.04.2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» в особі структурної одиниці «Краматорські електричні мережі» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, про стягнення переплати за спожиту електроенергію та моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі договору № 433 від 17.03.2000 року ПАТ « ДТЕК Донецькобленерго» постачає електричну енергію до будинку [ADDRESS]. З моменту укладення угоди і по сьогоднішній день постачальник енергії виставляє рахунки на оплату по тарифу, встановленого НКРЕ для мешканців міста. Відповідно до п.2.1 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики № 498 від 23.04.2012 року «Про затвердження Порядку застосування тарифів на електроенергію», для цілей цього порядку населення за місцем проживання розподіляється на міське та сільське. Селище Василівська Пустош є сільським населеним пунктом, що підтверджується класифікатором об'єктів адміністративно-територіального устрою України та довідкою Голови Біленківської селищної ради. Згідно із тарифами на електроенергію, що відпускається населенню в період з 31.08.2015 по 29.02.2016 року включно, затверджених Постановою НКРЕП № 220 від 26.02.2015 року, обсяг спожитої населенням населеного пункту із статусом міста електроенергії до 100 кВт на місяць, вартість 1 кВт складає 45,6 коп., тоді як ціна для мешканців сільської місцевості встановлюється за спожиту електроенергію до 150 кВт на місяць. Позивач вважає дії по виставленню рахунків на оплату і приймання платежів від мешканців с. Василівська Пустош по тарифу, встановленому для міської місцевості, неправомірними та такими, що порушують її права споживача на визначеність вартості послуги належним чином. Крім того, вважає суму переплати за спожиту енергію за весь період дії договору по тарифу для сільської місцевості, безпідставно набутим майном. Неправомірним застосуванням «міського» тарифу на електроенергію, позивачці завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 3000 грн. Зазначена сума обґрунтовується її моральними переживаннями та хвилюваннями. Через застосування незаконного тарифу, позивачка вимушена була порушити звичайний ритм свого життя. Вивчати законодавство, звертатись до юристів, надсилати запити та телефонувати до компетентних органів, які залишались без відповіді, що завдало додаткових хвилювань. Позивачка просить суд визнати дії відповідача по встановленню рахунків на оплату і приймання платежів від неї та інших мешканців с. Василівська Пустош по тарифу, встановленому для міської місцевості, неправомірними та такими, що порушують права споживачів- мешканців селища Василівська Пустош тариф, встановлений для мешканців сільської місцевості, стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуте майно, у вигляді суми переплати за спожиту електроенергію за період дії договору на постачання електроенергії № 433 від 17.03.2010 року, стягнути моральну шкоду в сумі 3000 грн. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав викладених у позові та просили його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та надав суду заперечення проти позову, в яких посилається на те, що вимоги позивачки є необґрунтованими, безпідставними, з наступних підстав, заявлений позов не є позовом в розумінні колективного (зазначено одного позивача - [PERSON]) у вимогах позивач просить суд визнати дії ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» по виставленню рахунків на оплату і приймання платежів від інших мешканців селища Василівська Пустош неправомірними. Щодо вимоги про сплату виставлених рахунків за електричну енергію, які не встановлюють для позивача будь-яких обов'язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії, не передбачено діючим законодавством як спосіб захисту прав. Що стосовно до зобов'язання при нарахуванні плати за спожиту електроенергію застосувати для споживачів-мешканців селища Василівська Пустош тариф, встановлений для мешканців сільської місцевості, вважає, що ця вимога взагалі не може бути розглянута судом з причин заявлення цієї вимоги на користь мешканців всього селища. Щодо вимоги про стягнення безпідставно набутого майна, відповідач вважає таку вимогу не відповідає нормам, передбаченим Цивільним кодексом України. Норми глави 83 ст.ст. 1212-1215 ЦК України розповсюджуються у випадках відсутності договірних зобов'язань. Крім того, згідно ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.5, ч.11 ст.24 Закону України «Про електроенергетику» енергопостачальник зобов'язується надійно постачати електричну енергію згідно з умовами договору, а у разі відпуску електричної енергії, параметри якості якої знаходяться поза межами показників, зазначених у договорі на користування електричною енергією, несе відповідальність, встановлену Законом. Внаслідок порушення прав споживачів електричної енергії (зокрема отримання електричної енергії, якісні характеристики якої не відповідають державним стандартам) споживачі мають право на відшкодування збитків згідно із законодавством, зокрема ст.ст. 22, 711, 714, 1209, 1210 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до зазначених норм ЦК України, ст.ст. 4, 6 Закону України «Про захист прав споживачів», п.38 Правил користування електричної енергії для населення та п.11.1 договору енергопостачальник зобов'язаний забезпечити надійне постачання електричної енергії, а у разі порушення цих умов та заподіяння споживачу шкоди (збитків) продукцією неналежної якості постачальник несе майнову відповідальність за таку шкоду. Але, разом з тим, слід звернути увагу, що згідно з діючим законодавством особа несе відповідальність за завдану моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статьями ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за завдання моральної шкоди, у тому числі Законом України «Про захист прав споживачів». Положення п. 5 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно з якою споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством. Однак, норми закону: ст.ст. 714, 711, 1209 ЦК України, ЗУ "Про електроенергетику" - не передбачають випадків відшкодування моральної шкоди. Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказує, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування передбачено спеціальним законодавством, зокрема, ст. 24 Закону України „Про захист прав споживачів". У Пункті 3 Постанови зазначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні прав, наданих споживачам. Ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право на відшкодування матеріального та морального, спричиненого небезпечною для життя та здоров'я людини продукцією, у випадках передбачених законодавством. Проте, у позивача відсутні докази про наявність обставин, вказаних в цій нормі права, що є підставою для не задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, тому що ніякої шкоди здоров'ю позивача нанесено не було. Просив у позові відмовити у повному обсязі. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, вислухавши сторони, проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» був укладений договір про користування електричною енергією № 433 від 17.03.2010 року, згідно якого енергопостачальник бере на себе зобов'язання надійно постачати споживачеві електричну енергію за адресою: м. Краматорськ, вул. Долинська, 8. (а.с. 11-14). Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно позовних вимог, позивачка просить, визнати дії ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» по виставленню рахунків на оплату і приймання платежів від неї та інших мешканців селища Василівська Пустош по тарифу, встановленому для міської місцевості, не правомірними та такими, що порушують права споживачів. Договір про користування електричною енергією № 433 від 17.03.2010 року був укладений між [PERSON] та ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», а заявлений позов не є позовом в розумінні колективного, оскільки в позові зазначено одного позивача. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими доказами. Закон України «Про захист права споживачів» регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З огляду на вищевказане, суд вважає, що в частині позовних вимог позивачки про визнання дій ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» по виставленню рахунків на оплату і приймання платежів від неї та інших мешканців селища Василівська Пустош по тарифу, встановленому для міської місцевості, не правомірними та такими, що порушують права споживачів є такими, що не підлягають задоволенню. Представником відповідача у судовому засіданні було надано пояснення, стосовно тарифів на електричну енергію, для мешканців селища Василівська Пустош, яке на даний час здійснюється згідно Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №220 від 26.02.2015 року як для мешканців сільської місцевості, що не оспорювалось позивачкою. Тому, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. Вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача безпідставно набутого майна, у вигляді суми переплати за спожиту електроенергію, за період дії договору на постачання електроенергії є такою, що не відповідає нормам, передбаченим Цивільним кодексом України, оскільки норми глави 83 ст.ст.1212-1215 ЦК України розповсюджуються у випадках відсутності договірних зобов'язань. За таких обставин позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню та в цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.5, ч.11 ст.24 Закону України «Про електроенергетику» енергопостачальник зобов'язується надійно постачати електричну енергію згідно з умовами договору, а у разі відпуску електричної енергії, параметри якості якої знаходяться поза межами показників, зазначених у договорі на користування електричною енергією, несе відповідальність, встановлену Законом. Внаслідок порушення прав споживачів електричної енергії (зокрема отримання електричної енергії, якісні характеристики якої не відповідають державним стандартам) споживачі мають право на відшкодування збитків згідно із законодавством, зокрема ст.ст. 22, 711, 714, 1209, 1210 ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до зазначених норм ЦК України, ст.ст. 4, 6 Закону України «Про захист прав споживачів», п.38 Правил користування електричної енергії для населення та п.11.1 договору енергопостачальник зобов'язаний забезпечити надійне постачання електричної енергії, а у разі порушення цих умов та заподіяння споживачу шкоди (збитків) продукцією неналежної якості постачальник несе майнову відповідальність за таку шкоду. Але, разом з тим, слід звернути увагу, що згідно з діючим законодавством особа несе відповідальність за завдану моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статями ЦК України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за завдання моральної шкоди, у тому числі Законом України «Про захист прав споживачів». Положення п. 5 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно з якою споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією, у випадках, передбачених законодавством. Однак, норми закону: ст.ст. 714, 711, 1209 ЦК України, ЗУ "Про електроенергетику" - не передбачають випадків відшкодування моральної шкоди. Пункт 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 31 березня 1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" вказує, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються у випадках, коли право на її відшкодування передбачено спеціальним законодавством, зокрема, ст. 24 Закону України „Про захист прав споживачів". У Пункті 3 Постанови зазначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні прав, наданих споживачам. Суд не вбачає підстав, для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди у сумі 3000,00 грн., оскільки позивачкою, суду не надано жодних доказів, того, що їй було спричинено моральні страждання. За таких обставин у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі. Відповідно до Закону України " Про судовий збір " із позовних заяв не майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 0,4 % мінімальної заробітної плати. Оскільки при подачі позовної заяви позивачем відповідно до вимог ст. 119 ч. 5 ЦПК України не сплачено судовий збір, тому суд вважає, що з позивачки на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved