Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

Акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (АТ КБ "ПРИВАТБАНК") подано в суд позов про стягнення заборгованості за кредитним договором з [PERSON] . Позов обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного договору без номера від 10.11.2015 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 14000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. При підписанні Анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.ргіvаtbаnk.uа, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відносини між банком та клієнтом, які регулюються договором можуть вирішуватися як шляхом підписання окремих договорів або додаткових угод до цього договору, так і шляхом погодження, тобто обміну інформацією по питанням банківського обслуговування з клієнтом через web-сайт банку. Відповідно до положень Умов та Правил, які розміщені на офіційному сайті, позивач публічно пропонує невизначеному колу осіб отримання банківських послуг, для чого публікує «Умови та правила надання банківських послуг», які є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його. Позивач вказує, що при укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Формулярами та стандартними формами є «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку», які викладені на банківському сайті www.ргіvаtbаnk.uа, згідно з якими обслуговується відповідач. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ "ПРИВАТБАНК". Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався пунктами 2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 «Умов та правил надання банківських послуг», на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Пунктами 1.1.5.1, 1.1.5.2 «Умов та правил надання банківських послуг» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів банку» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору виконавши умови п. 2.1.1.6.5 договору. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Банк нараховує проценти за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами банку», що викладені на банківському сайті httрs://ргіvаtbаnk.uа. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.2.1. договору клієнт сплачує банку проценти в подвійному розмірі від зазначених в Тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до п. 2.1.1.7.5 договору, при порушенні позичальником строків платежу по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф 500 грн. + 5% від суми позову. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 16.07.2019 року має заборгованість в сумі 54868,19 грн., з яких: 35108,49 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 14831,86 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - пеня за прострочення зобов`язання, 0,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 500 грн. штраф (фіксована складова), 2588,96 - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану у розрахунку суму заборгованості за кредитним договором і судові витрати у справі. Не погоджуючись з позовом відповідач [PERSON] подав суду відзив, в якому вказує, що жодної заборгованості перед АТ КБ "ПРИВАТБАНК" він не має, позову не визнає і вважає його необгрунтованим з огляду на таке. Отримані відповідачем документи, додані до позовної заяви, не завірені належним чином, відтак не можуть бути належними та допустимими доказами у справі. 10.11.2015 року відповідач [PERSON] на вимогу роботодавця звернувся до місцевого відділення ПАТ КБ "Приватбанк", правонаступником якого є позивач, щоб вікрити картковий рахунок для зарахування заробітної плати. Того ж дня працівники ПАТ КБ "Приватбанк" власноруч заповнили в присутності відповідача "Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг у ПриватБанку", яку він підписав. При цьому відповідач не заявив про намір отримати кредит. В Анкеті-заяві вказано анкетні дані відповідача, при цьому, не вказано номер банківського рахунку, тип, номер, дата видачі платіжної картки та сума кредитного ліміту на картковому рахунку. Кредитний договір повинен містити всі істотні умови, встановлені законом і узгоджені сторонами та підтверджені підписами сторін. Підписана відповідачем Анкета -заява не містить відповідних умов кредитного договору, у вказаній заяві відсутні відомості про кредитні зобов`язання взагалі. Відповідач вказує, що під час подання заяви на отримання платіжної картки, він не був ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг», що розміщені на сайті httрs://ргіvаtbаnk.uа, оскільки вказана інформація міститься на 746 сторінках, для ознайомлення з якими пересічному споживачу банківських послуг потрібно декілька тижнів. Крім того, позивач АТ КБ "ПРИВАТБАНК" постійно вносить зміни та доповнення «Умови та правила надання банківських послуг». Відповідач вказує, що не отримував жодних кредитних коштів, тому наданий позивачем розрахунок не є випискою з особового карткового рахунку боржника, оскільки не містить необхідних реквізитів, а також розрахунку боргу. Вказаний розрахунок належним чином не оформлений, що також є недопустимим та недостовірним доказом. Тому відповідач [PERSON] в задоволенні позовних вимог АТ КБ "ПРИВАТБАНК" просить відмовити повністю. Представник позивача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" Гаренко Н.В. 05 лютого 2020 року надіслав на адресу суду відповідь на відзив. У відповіді на відзив представник позивача вказує, що позовна заява з додатками та розрахунком заборгованості підписані представником АТ КБ "Приватбанк" Гребенюком О.С., що відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України. При оформленні кредиту заява на отримання кредиту підписується повнолітньою, дієздатною особою, яка підтверджує те, що позичальник ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку». Укладення договору здійснюється за принципом укладання між банком та клієнтом договору приєднання. Підписанням заяви позичальник приєднується до запропонованих банком «Умов та Тарифів». Відповідачем було підписано заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг». У заяві вказано, що підписавши вказану заяву відповідач ознайомився та згідний з «Умовами та правилами надання банківських послуг», в тому числі з обслуговування по платіжним картках, які викладені на банківському сайті www.ргіvаtbаnk.uа; httрs://client-bank.ргіvаtbаnk.uа, «Тарифами банку», які разом з цією заявою становлять договір банківського обслуговування. Таким чином зміст кредитного договору зафіксовано в Анкеті-заяві позичальника, «Умовах та правилах надання банківських послуг», «Тарифами банку». Сторонами при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. Крім того, до відповіді на відзив представником позивача долучено виписку з карткового рахунку, де на думку представника позивача, чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також вбачається те, що відповідач користувався грошима, отримав кошти через банкомат здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності банківської картки. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи не призначались. Оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Представник позивача вважає, що враховуючи норми закону та докази, що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку , що правовідносини між сторонами тривають й належними чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Додатково представник позивача вказує, що створення фотографії клієнта з банківською карткою є правом банківської установи, а не обов`язком. Крім того, кредитна картка існує в єдиному екземплярі та видається клієнтові на руки. З виписки про рух коштів вбачається, що позивач часково сплачував заборгованість за договором. Представник позивача вказує, що в договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору, тобто відповідач ознайомившись з умовами кредитування до підписання договору, звіривши їх з положеннями договору, отримав повну інформацію про умови кредитування та власноруч підписав кредитний догові/заяву на отримання кредиту. Представник позивача вказує, що додані до позовної заяаи документи, а саме, довідка про зміну кредитного ліміту, що підтверджує встановлення розміру кредитного ліміту та його подальшу зміну; виписку по рахунку, що підтверджує використання кредитного карткового рахунку відповідачем, погашення кредитного ліміту та сплату відсотків, тобто вчинення дій, що підтверджують усвідмлення відповідачем обов`язків щодо повернення кредиту та внесення плати за його використання. Вказані документи підтверджують чинність редакції «Умов та правил надання банківських послуг», що додані до позовної заяви, а також укладення саме кредитного договору та його подальше виконання, а не лише звернення відповідача до банку за метою подальшого укладення договору. Підпис позичальника на кредитному договорі свідчить про те, що позичальнику були відомі і цілком зрозумілі всі умови договору і він вважає їх справедливими по відношенню до себе. Клієнт не звертався до банку з повідомленням про незгоду з внесеними змінами в договорі та не ініціював розірвання договору. Представник позивача вказує, що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а не є первинним документом, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Тому позивач надає виписку по банківському рахунку, яка має статус первинного документу. Позивач звертає увагу, що розрахунок заборгованості та виписка по рахунку відображають операції по всіх кредитних картках, які отримав відповідач, а не за кожною окремо. У відзиві вказано, що дія кредитного договору пролонговується кожні 12 місяців, картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці, вказаний кредитний договір є чинний, а заперечення відповідача нічим не обгрунтовані. Представник позивача просить суд оцінити надані суду докази та правові висновки, визначені у постановах Верховного Суду та задовольнити позовні вимоги повністю. Крім того, не погоджуючись з доводами представника позивача відповідачем [PERSON] подано заперечення на відповідь на відзив, у якому він вказує, що жодних доказів укладення між сторонами кредитного договору та отримання ним кредитних коштів позивачем не надано, кредит видається на підстав кредитного договору, а не внаслідок отримання дебетової платіжної (зарплатної) картки. В Анкеті-заяві були вказані його персональні дані, однак не вказано номер банківського рахунку, відкритого на ім`я [PERSON] , тип, номер та дата виданої платіжної картки, а також не вказано суму кредитного ліміту. Належною і допустимою формою кредитного договору є письмова форма, один примірник якого передається споживачеві. При цьому, якщо зміст кредитного договору зафіксований у кількох документах, всі вони повинні бути підписані сторонами. Сама по собі Анкета-заява не містить необхідних умов кредитного договору. «Умови та Правила надання банківських послуг» а також «Тарифи банку» є внутрішніми документами позивача, а не нормативно-правовими актами, відповідачем не підписані, тому не можуть бути частиною кредитного договору. На підставі вказаних документів, які не є нормативно-правовими актами, права та обов`язки в сторін не виникають, в тому числі і право позивача змінювати умови кредитування в односторонньому порядку. Відповідач вказує, що у наданому позивачем розрахунку заборгованості не вказано номер особового карткового рахунку, сам розрахунок не підписаний відповідальною особою, не є певинним документом. Відповідач вказує, що додані позивачем до відзиву документи не є належними даказами, оскільки докази повинні бути подані до суду разом з позовною заявою, при цьому позивач не обгрунтував неможливість їх подання у встановлений законом строк. У доданій позивачем до відзиву виписці по банківському рахунку прізвище відповідача вказано " [PERSON] ", що не ідентифікується з прізвищем " [PERSON] ", а також виписка не містить номера банківського рахунку, відсутні відомості про надходження та зняття заробітної плати. Доданий до відзиву наказ банку та довідка про зміну умов кредитування не містять відповідних реквізитів. Крім того, позивач не надав відповідачу копій вказаних додатків. Тому позивач вважає позов безпідставним та просить в задоволенні позову відмовити повністю. В судове засідання належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи учасники справи не прибули. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Д ослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 10.11.2015 року [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , який зареєстрований на [ADDRESS] , підписано Анкету-заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», що складає між ним і банком договір про надання банківських послуг (а.с. 6). Позивач стверджує, що заявою [PERSON] підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. До кредитного договору банк надав витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» користування платіжною карткою «Універсальна». Поряд з цим, підписана відповідачем Анкета-заява не містить будь якого цифрового значення, містить лише погодження про укладення договору банківських послуг, однак не містить жодних даних про відкриття карткового рахунку та видачу відповідачу кредитної картки, її виду та терміну дії. У Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» наведено чотири види кредитних карт «Універсальна» і усі вони мають різні базові процентні ставки, розміри пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів. За яким видом карт, відповідно на яких умовах повинно було здійснюватись кредитування відповідача, позивачем не підтверджено та в позові не наведено. Додані до позову «Умови та правила надання банківських послуг» не містять підпису відповідача. Належних доказів, які б підтверджували, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг» мав на увазі і розумів відповідач, підписуючи Анкету-заяву, та відповідно чи брав він на себе викладені у них зобов`язання, позивачем суду не надано. Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з порушенням [PERSON] зобов`язань за вказаним договором станом на 16.07.2019 року виникла заборгованість: в сумі 54868,19 грн., з яких: 35108,49 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 14831,86 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 1838,88 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 грн. - пеня за прострочення зобов`язання, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи: 500 грн. штраф (фіксована складова), 12588,96 - штраф (процентна складова) (а.с. 5). Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно із змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 вказаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 10.11.2015 року процентна ставка не зазначена. Позивач, обґрунтовуючи позов про стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 10.11.2015 року, посилався на «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою», які розміщені на сайті: https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці «Умови та правила надання банківських послуг», «Правила користування платіжною карткою» розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. У Анкеті- заяві відсутня домовленість сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», які розміщені на сайті https://privatbank.uа, які містяться в матеріалах справи, визнавалась відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, більше того вказані документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору без номера від 10.11.2015 року укладеного шляхом підписання Анкети-заяви між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] . Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в «Умови та правила» споживчого кредитування. Відповідні правові позиції викладені в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) та постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 року №342/180/17, і не спростовані позивачем при розгляді вказаної справи. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30 січня 2018 року (справа №161/16891-15-ц) виконаний банком розрахунок не є належним доказом, який доводить обгрунтованість вимог банку. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Таким чином, доказом наявність боргу позичальника перед банком є наявні у справі належним чином оформленні первинні документи та виписки з особових рахунків клієнта банку. У першу чергу це первинні документи щодо видачі коштів, оскільки вони є основною підставою для розрахунків, порядок яких визначається кредитним договором. Вказані первинні документи повинні складатись на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України, та містити обов`язкові реквізити, значення яких повинні відповідати договірним умовам. Відповідно до Постанови Правління НБУ №566 від 30.12.1998 ороку "первинні документи", які не містять реквізитів, є недійсними і неможуть бути підставою бухгалтерського обліку, а відповідно неможуть підтверджувати суму кредиту. На підтвердження своїх вимог позивачем до відзиву долучено виписку по рахунку, яка відображає операції по всіх кредитних картках, які отримав " [PERSON] ", а не за кожною окремо, що не може бути належним доказом на підтвердження того, що вказаний документ разом із наказом та довідкою, які представник позивача долучив до відзиву, відображають заборгованість за кредитним договором без номера від 10.11.2015 року, укладеним між АТ КБ "ПРИВАТБАНК" та [PERSON] , відповідно до Анкети-заяви, яка не містить жодних даних про відкриття карткового рахунку. Встановити, чи відповідає оформлення надання кредиту умовам договору та/або нормативним вимогам можливо за результатами відповідних експертиз, які у даній справі не призначались. Таким чином позивач не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність заборгованості у відповідача перед банком. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, взадоволенні позовних вимог АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором без номера від 10.11.2015 року в розмірі 54868,19 гривень станом на 16.07.2019 року слід відмовити повністю. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі статей 11, 13, 16, 509, 510, 526, 626-628, 638, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed