Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №8440-OWNCASH від 13.01.2014 року в сумі 13527,55 грн. Представник позивача просив про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав. Відповідач надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала частково та просила звільнити від сплати комісії за адміністрування кредиту та пені. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Обставини справи, встановлені судом. 13.01.2014 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №8440-OWNCASH, згідно якого [PERSON] було надано кредит в розмірі 8792,00 грн. строком до 12.01.2017 року. [PERSON] зобов'язалася вчасно частинами повертати кредит згідно узгодженого сторонами графіку, а також сплачувати проценти за користування ним в розмірі 9,99% річних. Зокрема, всі платежі по 459,00 грн. щомісячно. Згідно п. 6.1. кредитного договору відповідач за несвоєчасне виконання грошових зобов*язань сплачує пеню у розмірі подвійної процентної ставки, вказаної в п. 2.4 цього договору, але не менше двох гривень за кожний день прострочки. Станом на 25.01.2016 року позивачем нарахована заборгованість у розмірі 13527,55 грн., із яких: неповернута сума кредиту - 7726,57 грн., прострочені відсотки у розмірі 1240,54 грн., прострочена сума комісії за адміністрування кредиту у розмірі 3324,24 грн., пеня у розмірі 1236,20 грн. Відповідно ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинно бути виконано належним чином та в установлений строк, а згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплатити відсотки. За такого, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками підлягають задоволенню. Відповідач надала письмову заяву про застосування строку позовної давності в частині стягнення пені. Відповідно до ст. 258 ЦК України передбачена позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Статтею 258 передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог, зокрема, позовна давність в один рік застосовуються до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позову. Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, доданого до позовної заяви, пеня за кредитним договором нарахована у період з 12.02.2015 року по 25.01.2016 року. Однак, суд вважає за необхідне стягнути пеню за період з 28.03.2016 року по 25.01.2016 року, що становить 1070,89 грн. Що стосується стягнення простроченої суми комісії за адміністрування кредиту у сумі 3324,24 грн., суд виходить з наступного. Право позивача на нарахування комісії за адміністрування кредиту до повного погашення заборгованості за кредитом передбачено пунктом 2.12 Договору. Як вбачається із кредитного договору 13.01.2014 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України "Про захист прав споживачів". За положеннями частини п'ятої статті 11, частин першої, другої, п'ятої, сьомої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" з подальшими змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Суди, дійшовши висновку про те, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення комісії, не звернули уваги, що, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нараховував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним. (Правова позиція ВСУ яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі N 6-1746цс16) За такого, комісія за адміністрування кредиту стягненню не підлягає. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволеннюта з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором у розмірі 10038,00 грн., із яких: неповернута сума кредиту - 7726,57 грн., прострочені відсотки у розмірі 1240,54 грн., пеня у розмірі 1070,89 грн. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

Outcome: partial