Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

06.04.2021 року [PERSON] звернувся до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що йому на підставі свідоцтв про право власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,2068 га з кадастровими номерами 4825481800:01:000:1041, 4825481800:01:000:1038, 4825481800:01:000:1040, 4825481800:01:000:1039, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Зазначені земельні ділянки перебувають в користуванні ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на підставі договору оренди земельної частки (паю) від 28.12.2009 року, укладеного між ним та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» строком на п`ятдесят років та зареєстрованого 02.03.2010 року в Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді за номером 57. Однак, в порушення умов договору відповідач не сплачує орендну плату з 2013 року, яка за період з 2018-2020 років складає 12 755 грн. 74 коп. Також в порядку ст. 625 ч.1 ЦК України позивач просить стягнути 3% річних - 461 грн. 52 коп. та відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції - 3 261 грн., а всього 16 478 грн. 48 коп. Позивач вважає, що систематична несплата відповідачем орендної плати є підставою для розірвання договору оренди земельної частки (паю). Просить достроково розірвати договір, повернути йому земельні ділянки в належному агротехнічному стані згідно акту приймання-передачі та стягнути орендну плату. Ухвалою суду від 06.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження; подання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, клопотань і доказів. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позов є безпідставним, а його обгрунтування не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначив, що відповідач офіційно нараховував та сплачував орендну плату, проте позивач умисно її не отримував, хоча йому було відомо про нарахування і терміни виплати. Позивачем не зазначено та не надано жодного доказу звернення до відповідача щодо отримання орендної плати або відмови в її отриманні, а тому в діях позивача вбачається недобросовісність, пов`язана із розірванням договору оренди. Відповіді на відзив позивачем не надано. Сторонами, їх представниками не подано будь-яких заяв і клопотань по суті позовних вимог. Вирішуючи надану справу у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі доказами, враховуючи позиції сторін, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належать земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,2068 га з кадастровими номерами 4825481800:01:000:1041 площею 2,5345 га, 4825481800:01:000:1038 площею 1,4503 га, 4825481800:01:000:1040 площею 0,2049 га, 4825481800:01:000:1039 площею 0,0171 га, які розташовані в межах Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Такі обставини підтверджуються копіями свідоцтв про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 31.12.2014 року, серії [NUMBER] від 05.01.2015 року, серії [NUMBER] від 23.05.2013 року, серії [NUMBER] від 23.05.2013 року та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 28.12.2009 року між сторонами був укладений договір оренди зазначених земельних ділянок строком на 50 років з 01.01.2010 по 31.12.2059 року, який зареєстрований у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді за номером 57 від 02.03.2010 року, що підтверджується копією вказаного договору. Наведені обставини сторонами не оспорюються. Пунктом 2.2 договору визначено, що орендар сплачує орендну плату не пізніше 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Відповідно до вимог ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Згідно правил ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій, натуральній та відробітковій ( надання послуг орендодавцю) формах. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Відповідно до змісту ст. 629, 526, 530 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами і зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів, [PERSON] за 2018 рік ТОВ «Агрофірма Корнацьких» нараховано орендну плату у розмірі 3 945 грн. 51 коп., з якої виплачено - 0 грн. За 2019 рік орендна плата нарахована в сумі 3 945 грн. 51 коп., а за 2020 рік - 4 864 грн. 72 коп., однак станом на день розгляду справи вона позивачу не виплачена. Доказів сплати орендної плати за 2018-2020 роки відповідач суду не надав. Відповідач також не надав жодного доказу на підтвердження факту спроби сплатити орендну плату та факту ухилення позивача від отримання такої плати. Сплата орендної плати є обов`язком відповідача відповідно до умов договору, тому доводи відповідача з приводу не звернення позивача із такою вимогою не заслуговують на увагу. Свій обов`язок відповідач не виконує, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по орендній платі за 2018-2020 роки підлягають задоволенню. Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. У статті 141 ЗК України серед підстав припинення права користування земельною ділянкою, зокрема в пункті "д" частини першої цієї статті передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати. Разом з тим згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивачку можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. У правовій позиції, висловленій у справі № 6-1449цс17 від 11.10.2017 року Верховний Суд України зазначив, що системний аналіз зазначених положень законодавства з врахуванням врегулювання відносин, пов'язаних з орендою землі, зокрема, положеннями ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди з підстави, передбаченої пунктом "д" статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно якої необхідна наявність істотного порушення стороною договору. У правовому висновку у справі № 6-977цс16 від 28.09.2016 року Верховний суд зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 32 зазначеного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно із п. "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, в той час як разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12. Частиною першою ст. 43 Закону України «Про оренду землі» передбачено обов`язок орендаря повернути орендодавцю земельну ділянку у разі припинення договору оренди землі. Оскільки судом встановлено факт систематичної несплати відповідачем орендної плати, що на думку суду є істотним порушенням ТОВ «Агрофірма Корнацьких» договору, суд вважає, що наявні передбачені законом підстави для розірвання договору земельної частки (паю). Слід розірвати договір оренди земельної частки (паю), укладений 29.12.2009 року між [PERSON] та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», та повернути земельні ділянки власнику. Щодо стягнення 3% річних та відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції суд вважає, що така вимога підлягає задоволенню з огляду на наступне. Пунктом 3 ч.1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Така правова позиції викладена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Дослідивши надані позивачем розрахунки, суд погоджується із ними. Крім того, суд враховує, що зазначені розрахунки не оспорювалися відповідачем. За таких обставин слід стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» 461 грн. 52 коп. - 3% річних та 16 478 грн. 48 коп. - відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи наведене, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved