Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Позивачі [PERSON] [PERSON] звернулись до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, мотивуючи тим, що у них із [PERSON] виник спір з приводу користування під'їзною дорогою, яка проходить через її земельну ділянку до їхніх господарств. Відповідач чинить перешкоди у користуванні цією дорогою, якою вони безперешкодно користувалися до 2010 року. Нею було приватизовано присадибну ділянку разом із цією дорогою та оформлено державний акт на право приватної власності серії ЯК №971490 від 27.04.2010 року, який було скасовано рішенням Верховинського районного суду від 29.03.2013 року. Однак після цього спір про дорогу продовжується. Рішенням сесії Зеленської сільської ради від 10.04.2013 року їм вирішено надати під'їзну дорогу до господарств по існуючій дорозі, яка бере початок біля господарства [PERSON] в [ADDRESS], а не по дорозі через господарство [PERSON] На даний час [PERSON] продовжує чинити перешкоди у корстуванні дорогою шляхом спорудження тимчасових огорож, розміщення сіна та погроз на їхню адресу, з приводу чого вони неодноразово звертались до сільської ради та правоохоронних органів, оскільки фактично залишилися позбавлені можливості потрапити до своїх гсподарств. Просять встановити їм постійний і безоплатний земельний сервітут на право проходу і проїзду легковим, ватнажним та гужовим транспортом по наявній дорозі шириною 3,5 м через земельну ділянку, яка перебуває у фактичному користуванні [PERSON] та розташована в с.Явірник Верховинського району площею 0,25 га кадастровий номер 2620884001010030190. Відповідачкою [PERSON] до початку розгляду справи по суті було подано зустрічний позов до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні присадибною ділянкою. Зустрічний позов мотивує тим, що під'їзної дороги через її присадибну ділянку до господарств [PERSON] та [PERSON] ні фактично, ні відповідно до генплану села ніколи не існувало. Вони мають у користуванні дорогу до своїх помешкань в іншому місці. Влаштування дороги через її подвір'я є практично неможливим через рельєф місцевості, а також призводить до руйнації будівель. Позивачі-відповідачі постійно чинять перешкоди у користуванні належним їй майном, розбивають огорожу і самовільно проїзджають гужовим та автомобільним транспортом до своїх господарств, на зауваження не реагують. Просить зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити їй перешкодд у користуванні земельною ділянкою площею 0,25 га на якій розміщені належні їй будівлі. В судовому засіданні позивачі-відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник [PERSON] підтримали заявлений первісний позов та просили задовольнити його в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечили. Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлений нею позов, проти первісного позову заперечила. Представник відповідача - Зеленської сільської ради [PERSON] заперечив проти задоволення первісного позову про встановлення земельного сервітуту. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до п.п."а","б","й" ч.1 ст.12 Земельного Кодексу України до повноважень сільських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, вирішення земельних спорів. Судом встановлено що між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] виник земельний спір з приводу користування під'їзною дорогою. В ході розгляду даного спору Зеленською сільською радою було рекомендовано сторонам укласти земельний сервітут на користування під'їзною дорогою через земельну ділянку яка на прваві власності належала [PERSON](а.с. 18-20). Рішенням Верховинського районного суду від 29.03.2013 року за позовом [PERSON] було скасовано державний акт на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] серії ЯК №971490, виданий 27.04.2010 року на ім'я [PERSON] у зв'язку з невідповідністю його вимогам закону(а.с.27-29). Однак спірне питання між сторонами продовжувалося та було винесено на розгляд сесії Зеленської сільської ради, рішенням якої від 10.04.2013 року було надано під'їзну дорогу [PERSON], [PERSON] по існуючій дорозі, яка бере початок біля господарства [PERSON] в [ADDRESS], а не через земельну ділянку [PERSON](а.с.33). Комісійним актом обстеження земельної ділянки [PERSON] від 09.08.2013 року стверджується, що згідно генерального плану с.Явірник дорога через земельну ділянку [PERSON] між житловим будинком і стайнею не передбачена, а тому [PERSON] і [PERSON] рекомендовано користуватися під'їзною дорогою відповідно до рішення сесії від 10.04.2013 року. Під час огляду також було встановлено, що позивачі-відповідачі самовільно розбили огорожу земельної ділянки [PERSON](а.с.59). Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11.02.2013 року стверджується, що [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (а.с.88 ). Оскільки про виділення та влаштування під'їзної дорога через присадибну ділянку [PERSON] на даний час відстутні відповідні рішення і документи уповноважених органів позивачами -відповідачами обрано спосіб захисту своїх прав шляхом встановлення в судовому порядку безстрокового безоплатного земельного сервітуту. Згідно ст.401 ч.1 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника земельної ділянки на обмежене користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Статтею ст.402 ч.1 ЦК України та ст.100 ЗК України, встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. На підставі ст.403 ч.2 ЦК України, ст.98 ЗК України, сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Згідно ч.1 ст.404 ЦК України, ст.99 ЗК України, право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду на транспортному засобі по наявному шляху через чужу земельну ділянку, тощо. Таким чином, з вимог чинного закону слідує, що земельний сервітут встановлюється по домовленості сторін, а якщо домовленість відсутня за рішенням суду. Встановлення земельного сервітуту можливо, якщо відсутня можливість задовольнити потреби особи іншим засобом, окрім, як шляхом встановлення сервітуту. На встановлення земельного сервітуту має право власник або законний користувач земельної ділянки для реалізації в повному обсязі права власності або права користування земельною ділянкою. Умовою для встановлення земельного сервітуту є необхідність використання чужої земельної ділянки для обслуговування своєї ділянки. Підставою для встановлення земельного сервітуту є: домовленість між власниками сусідніх земельних ділянок, зафіксована відповідним договором; а у випадку відсутності домовленості - рішення суду. При цьому встановлюється, що нормальне господарське використання земельної ділянки, яка належить позивачу, неможливе без обтяження сервітутом. Висновком судової земельно-технічної експертизи №035/БТ-13 від 25.02.2014 року стверджується, що [PERSON] та [PERSON] мають можливість використовувати для під'їзду до своїх садиб сільську вулицю з північної сторони, яка є придатною для користування, а для проходу з південної сторони мають можливість користуватися пішохідною дорогою , яка знаходиться на межі ділянок "[PERSON]-[PERSON]". Позивачі-відповідачі просять встановити безоплатний безстроковий сервітут у вигляді проходу, проїзду на транспортних засобах по наявній дорозі шириною 3,5 м, однак, відповідно до вищевказаного висновку судової земельно-технічної експертизи через присадибну ділянку [PERSON] така дорога фактично відсутня і облаштувати її неможливо (а.с.135-155). Таким чином позивачами-відповідачами [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні не доведено той факт, що без обтяження земельної ділянки, на якій знаходяться належні відповідачу-позивачу [PERSON] житловий будинок і господарські соруди земельним сервітутом у них відсутня можливість нормального проходу та проїзду до своїх земельних ділянок, а також, що така дорога шириною 3,5 м для постійного проходу та проїзду є в наявності між цими будівлями. Крім того, встановлення земельного сервітуту є обтяженням земельної обслуговуючої ділянки, тому за загальним правилом власник( користувач) такої ділянки має право на одержання від особи, в інтересах якої встановлюється сервітут, компенсації за незручності, викликані обтяженням його ділянки земельним сервітутом. Саме істотними умовами договору про встановлення сервітуту є вказівка на предмет сервітутного права, цільове призначення сервітуту та розмір плати за користування чужим майном. У даному випадку позивачі-відповідачі просять визначити їм безоплатний земельний сервітут, хоча відповідач- позивач проти цього категорично заперечує. Крім цього позивачі-відповідачі у позовних вимогах зазначають, що спірна земельна ділянка площею 0,25 га, яку вони бажають обтяжити сервітутом перебуває у фактичному користуванні [PERSON] та має кадастровий номер 2620884001010030190, однак державний акт на право власності на цю земельну ділянку скасовано рішенням Верховинського районного суду від 29.03.2013 року і на даний час право власності чи право користування відповідача-позивача на ділянку не оформлено в установленому законом порядку. Таким чином, суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову у зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог позивачів -відповідачів щодо встановлення земельного сервітуту. Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Актами обстеження комісій Зеленської сільської ради від 27.04.2013 року, 09.08.2013 року, 12.03.2014 року (а.с.59,87,168) стверджується, що позивачі- відповідачі без належних правових підстав періодично здійснюють прохід та проїзд через земельну ділянку відповідача-позивача на якій розміщені житловий будинок та господарські будівлі без її дозволу, що не заперечили і самі позивачі-відповідачі, а тому суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON] щодо зобов'язання позивачів-відповідачів не чинити їй перешкод у користуванні земельною ділянкою підлягають до задоволення. У відповідності до ч.1 ст.88 ЗК України із [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] слід солідарно стягнути 114,70 грн., сплаченого нею судового збору, що підтверджено квитанцією від 25.09.2013 року(а.с.81). На підставі викладеного,

Outcome: approved