Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить стягнути на свою користь з [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором №10-29/8158 від 23.07.2008 року у розмірі 613597,61 грн., яка складається з: суми боргу за кредитом у розмірі 322924,02 грн.; суми боргу за відсотками у розмірі 216159,30 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 46626,36 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 27887,68 грн., в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 23 липня 2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" та [PERSON] було укладено Кредитний договір №10-29/8158 зі змінами від 09 квітня 2009 року, у відповідності до умов якого, позивач надав відповідачу кредит у сумі 14748,00 доларів США з виплатою 13,5 % річних за його користування та повернення згідно графіку погашення з його кінцевим строком - не пізніше 22.07.2013р., та відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти. Окрім цього, між сторонами було укладено договір відновлювальної кредитної лінії №10-29/8159 від 23 липня 2008 року, додатково зазначивши, що станом на 10.02.2015 року загальна сума заборгованості відповідача, з урахуванням курсу затвердженого Національним банком України, складає 24701,50 доларів США, що становить 613597,61 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, звернувшись до суду з заявою, у якій просить слухати справу за його відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується телеграмою, повідомленням про вручення поштового відправлення, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності або відкладення розгляду справи до суду не надійшло, надавши письмові заперечення, в яких зазначив про пропуск позовної давності, звернувшись до суду з заявою про застосування позовної давності, визнавши позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 96590,75 грн., що складається з заборгованості по кредиту в сумі 71312,70 грн.; відсотків - 19638,72 грн. за кредитним договором № 10-29/8158 від 23.07.2008 року, а також заборгованості по кредиту в сумі 3278,68 грн. та відсотків - 2360,65 грн. за договором відновлювальної кредитної лінії № 10-29/8159 від 23.07.2008 року, зазначивши, що, як убачається з матеріалів справи, а саме: кредитного договору № 10-29/8158 від 23.07.2008 року та договору відновлювальної кредитної лінії № 10-29/8159 від 23.07.2008 року сторони встановили як строк дії цих Кредитних договорів - до остаточного, належним чином, у повному обсязі виконання сторонами всіх своїх зобов'язань, кінцевий строк повернення кредитів - до 23 липня 2013 року (пункти 1.1.1. Кредитних договорів), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісяця до 20 числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (пункти 1.1. кредитного договору, та п. 1.1.3. договору відновлювальної кредитної лінії) і для процентів за користування кредитом (пункти 2.4.1. кредитного договору, та п. 2.4. договору відновлювальної кредитної лінії), вважаючи, що таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями, отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Пояснивши, що початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Враховуючи, що позовна заява про стягнення заборгованості по вказаним кредитним договорам Позивачем було подано до суду 22.09.2014 року, вважає, що строк позовної давності щодо стягнення неустойки пропущено, а тому не підлягає задоволенню частина позовних вимог, а саме: 1. Пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1877,03 грн.; 2. Пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 13303,54 грн.; 3. Пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 474,41 грн.; 4. Пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 499,56 грн. Окрім цього, вважає, що Позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимог по сплаті кредитних коштів та процентів за користування ним починаючи з 20.08.2008 по 20.09.2011 включно, а тому, заборгованість за кредитом (тіло кредиту) відповідно до кредитного договору № 10-29/8158 від 23.07.2008 року складає: 6018 доларів США, що в перерахунку на національну валюту становить 71312,70 грн. (по курсу вказаному у позовній заяві -11,8499), що вираховується з прострочених платежів по вищевказаному кредитному договору з жовтня 2011 року по липень 2013 року (21 міс. по 273 долара США та 1 місяць - 285 доларів США). Відповідно, заборгованість по несплаченим відсоткам за кредитним договором № 10-29/8158 від 23.07.2008 року становить - 1657,29 доларів США, що в перерахунку на національну валюту становить 19638,72 грн. (по курсу вказаному у позовній заяві - 11,8499). Вважає, що аналогічна ситуація по розрахунку заборгованості за відсотками за договором відновлювальної кредитної лінії № 10-29/8159 від 23.07.2008 року: 3278,68 грн. (заборгованість) х 1080 днів прострочки (позовна давність 3 роки, а відповідно термін розрахунку 1080 днів), відсоткова ставка -24% річних, = 2360,65 грн. - розмір відсотків за користування коштами відновлюваної кредитної лінії, додавши відповідний розрахунок. На підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в частині, визнаної відповідачем, з таких підстав. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23 липня 2008 року [PERSON] звернулася до Ленінградського відділення Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "УКРСОЦБАНК" із заявою про надання споживчого кредиту на купівлю нового автомобіля в розмірі 14748,00 доларів США на строк 60 місяців (а.с. 18). 23 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", та [PERSON] було укладено Договір кредиту №10-29/8159 на купівлю автотранспортних засобів, за умовами якого позивач надав відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 14748,00 доларів США зі сплатою 13,50% річних у розмірі та в порядку згідно графіку, який вказаний в п. 1.1.1. ст. 1 Договору, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом до 22 липня 2013 року (а.с. 37-44). 23 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", та [PERSON] було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії №10-29/8159, за умовами якого позивач надав відповідачу грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом зі сплатою 24,00% річних у розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1 до цього Договору, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 22 липня 2013 року (а.с. 30-36). 23 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", та [PERSON] було укладено Договір застави №02-10/3196, за умовами якого відповідач передає в заставу позивачу, у якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту №10-29/8158 на купівлю автотранспортних засобів від 23 липня 2008 року, Договору відновлювальної кредитної лінії №10-29/8159 від 23 липня 2008 року, транспортний засіб марки Dacia, модель Logan, 2008 року випуску універсал, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований ВРЕВ 4 УДАІ в м. Києві 22 липня 2008 року (а.с. 25-29). 23 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", та [PERSON] було укладено Договір поруки №02-10/3197, за умовами якого поручитель зобов'язується перед позивачем у повному обсязі солідарно відповідати за виконання відповідачем зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій у розмірі, в строки та в порядку, передбачених Договором кредиту №10-29/8158 на купівлю автотранспортних засобів від 23 липня 2008 року, Договору відновлювальної кредитної лінії №10-29/8159 від 23 липня 2008 року (а.с. 22-24). 09 квітня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "УКРСОЦБАНК", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк", та [PERSON] було укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору кредиту №10-29/8158 від 23 липня 2008 року, за умовами якого п. 1.1.1. ст. 1 Договору викладено в новій редакції, а саме: з 09 квітня 2009 року погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку до 20 числа (включно) кожного місяця та з кінцевим терміном повернення заборгованості по Кредиту до 22 липня 2013 року (а.с. 19-20). [PERSON] не виконує належним чином у повному обсязі зобов'язання за Договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку вимог банку у зв'язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором №10-29/8158 від 23.07.2008 року, станом на 20.06.2014 року, становить 24701,50 доларів США, грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 12999,09 доларів США, що за курсом НБУ - 154047,22 грн.; сума заборгованості за відсотками - 8701,89 грн., що за курсом НБУ - 103116,36 грн.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 1877,03 доларів США, що за курсом НБУ - 22242,62 грн.; пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 1122,67 доларів США, що за курсом НБУ - 13303,54 грн. (а.с. 7-9). Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладеного договору виникли зобов'язання, за якими позивач надав відповідачеві послуги, а відповідач зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, згідно ст. 629 ЦК України. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 610 ЦК України під порушенням зобов'язання передбачено його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). За змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, у разі прострочення повернення чергової частини. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття - як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК). Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК). Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у ч. 1 ст. 611, ч.ч. 2- 4 ст. 612 ЦК, ч.ч. 1, 2 ст. 220 ГК, які передбачають відповідальність боржника. Умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання, згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК, спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язаний його початок (ст. 253 ЦК). Відповідно до ст. 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки (ст. 257 ЦК) Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК). Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252- 255 ЦК. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК). За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Суд установив, що згідно з умовами договорів позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, щомісячні комісії. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами не пізніше 20 числа кожного місяця, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає суду підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, суд доходить висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Аналогічна правова позиція та висновки містяться у постанові ВСУ від 19 березня 2014 року №6-20цс14. За змістом ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів у заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовна заява підлягає задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved