Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] звернуся до суду з позовом до Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, розшуку і заборони на реєстрацію і відчуження автомобіля, В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2012 року за позивачем було визнано право власності на автомобіль марки "ТОYОТА САМRY", 1992 року випуску, об'єм двигуна 2200 куб. см, кузов № [NUMBER], тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер [NUMBER]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року було звільнено вказаний автомобіль з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Проте, позивачу стало відомо, що станом на 31.04.2014 року відносно зазначеного автомобіля вжиті наступні заходи обмеження, а саме: накладено заборону на реєстрацію, відчуження, накладено арешт та оголошено розшук. З вищезазначеними обставинами позивач змушений звернутися до суду за захистом свого суб'єктивного права Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутність або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди представника позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так судом встановлено, що відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12.10.2012 року за позивачем було визнано право власності на автомобіль. Зазначене рішення набрало законної сили 23.10.2012 року. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 13.02.2014 року було звільнено вказаний автомобіль з-під арешту, накладеного постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Відповідно до листа управління Державтоінспекції від 31.03.2014 року № 7 станом на 31.03.2014 року наявні обмеження відносно автомобіля "ТОYОТА САМRY", н/з [NUMBER], а саме: накладено заборону на реєстрацію та відчуження постановою Другого Приморського ВДАС Одеського МУЮ від 22.09.2011 року за вих.. № В-12/657; накладено арешт постановою Другого Приморського ВДАС Одеського МУЮ від 24.10.2013 року за вих.. № 41634; оголошено розшук постановою Другого Приморського ВДАС Одеського МУЮ від 31.10.2013 року за вих.. ГУЮ № 09.3-860. Відповідно до ст.. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні . Згідно із ч. 1 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов"язковою для виконання органами внутрішніх справ. Частиною 1 статті 60 вказаного Закону передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до абзацу 3 пункту 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості (ст. 24 ЦПК, ст. 12 ГПК) позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Враховуючи те, що на даний час позивач, як власник, не має можливості належним чином здійснити своє право власності на автомобіль ТОYОТА САМRY", н/з [NUMBER], суд вважає за можливе задовольнити його вимоги про зняття арешту, зняття заборони на реєстрацію та відчуження автомобіля та виключення його з розшуку. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved