Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

09 червня 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила витребувати з володіння [PERSON] (місце проживання: [INFO] а, кв. 10, ідентифікаційний код [NUMBER]) частку у статутному капіталі у розмірі 100% (ста відсотків) статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКТОР Д» (ідентифікаційний код 37645357, місцезнаходження: 67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, зареєстровано державним реєстратором Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, дата державної реєстрації 07.07.2011 року запис № 1\~543\~102 0000 002971), що складає 10\~000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, на користь [PERSON] (місце проживання: 65036[ADDRESS], ідентифікаційний код [NUMBER]); визнати право власності [PERSON] (місце проживання: 65036[ADDRESS], ідентифікаційний код [NUMBER]) на частку у статутному капіталі у розмірі 100% (ста відсотків) статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКТОР Д» (ідентифікаційний код 37645357, місцезнаходження: 67806, Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 20, зареєстровано державним реєстратором Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, дата державної реєстрації 07.07.2011 року запис № 1\~543\~102 0000 002971), що складає 10\~000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі договору дарування від 02 червня 2014 року вона є власником 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКТОР Д», однак вказана частка перейшла у чуже незаконне володіння на підставі підробних документів щодо зміни власника. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІКТОР Д» про визнання недійсним договору дарування. В своїй позовній заяві просить ухвалити рішення, яким визнати недійсним з моменту укладання Договір дарування, укладений 02.06.2014 року між [PERSON] та [PERSON], який було посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області, за реєстровим № 1095. Судові витрати просив покласти на відповідачів. В обґрунтування свого позову посилається на те, що на момент укладання спірного Договору дарування від 02.06.2014 року, [PERSON] вже не була учасником ТОВ «[PERSON] Д», у звязку з чим не мала відповідних встановлених законом прав на відчуження частки у статутному капіталі вказаного товариства, що в свою чергу і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 07.11.2017 року було прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІКТОР Д» про визнання недійсним договору дарування та обєднано її в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІКТОР Д», [PERSON] про витребування майна із чужого незаконного володіння. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] позовні вимоги за первісним позовом підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON], який є також представником третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІКТОР Д» у судовому засіданні у задоволенні первісного позову просив відмовити, зустрічний позов підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась про розгляд справи повідомлена належним чином, звернулась до суду з заявою, в якій просила розглянути справу у її відсутності, у задоволенні первісного позову просила відмовити, зустрічний позов визнала. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04.07.2013 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування частки у статутному капіталі ТОВ "[PERSON] Д", за яким [PERSON] передав у власність [PERSON] 100% статутного капіталу ТОВ "[PERSON] Д" вартістю\~\~ 10 000,00 грн. Згодом, 23.05.2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення частки у статутному капіталі ТОВ "[PERSON] Д" шляхом її купівлі-продажу у розмірі 100% статутного капіталу ТОВ "[PERSON] Д"", що складає 10 000,00 грн., згідно з яким [PERSON] продала\~\~[PERSON] частку у розмірі 100% статутного капіталу ТОВ "[PERSON] Д", що складає\~\~10 000,00 грн. 23.05.2014 рішенням зборів учасників ТОВ "[PERSON] Д", оформленим протоколом №1/2014, прийнято [PERSON] до складу учасників ТОВ "[PERSON] Д", надано згоду на відступлення учасником [PERSON] належної їй частки у статутному капіталі ТОВ "[PERSON] Д", уповноважено директора ТОВ "[PERSON] Д" здійснити всі необхідні заходи щодо державної реєстрації внесення змін до статуту ТОВ "[PERSON] Д", звільнено [PERSON] з посади директора ТОВ "[PERSON] Д" та призначено [PERSON] директором ТОВ "[PERSON] Д». 26.05.2014 року вказані зміни зареєстровані Державним реєстратором реєстраційної службі Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області [PERSON] за номером 1543105000600098, що підтверджується штампом на титульному аркуші статуту. Згідно витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 28.05.2014 року вказані зміни були зареєстровані в ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Проте, 29 травня 2014 року [PERSON] подала заяву до державного реєстратора Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції, в якій повідомила про те, що не укладала договір від 23.05.2014 року про відступлення частки у статутному капіталі ТОВ «[PERSON] Д» шляхом її купівлі-продажу; протокол № 1/2014 загальних зборів учасників ТОВ «[PERSON] Д» від 23.05.2014 року, статут товариства у новій редакції, реєстраційну картку та інші документи щодо зміни учасника товариства, а також документи щодо зміни директора ТОВ «[PERSON] Д» не підписувала. У звязку з чим [PERSON] звернулася до державного реєстратора про скасування запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про внесення змін до установчих документів ТОВ "[PERSON] Д" щодо зміни учасника (засновника) з [PERSON] на [PERSON], а також запис щодо зміни керівника з [PERSON] на [PERSON] В подальшому, 02.06.2014 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1095, за яким [PERSON] було подаровано [PERSON] частку у статутному капіталі ТОВ "[PERSON] Д" у розмірі 100% статутного капіталу ТОВ "[PERSON] Д", що складає 10 000,00грн. Рішенням власника (учасника), а саме протоколом загальних зборів\~\~\~№ 02/06 ТОВ "[PERSON] Д" від 02.06.2014 вирішено затвердити вхід [PERSON] до складу учасників ТОВ "[PERSON] Д" та затверджено нову редакцію Статуту. На вказаних загальних зборах були присутні [PERSON] та [PERSON], підписи яких на протоколі загальних зборів засвідчені приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 1096, № 1097 від 02.06.2014. З отриманого [PERSON] 02.06.2014 року витягу з ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачалось, що учасником та керівником ТОВ «[PERSON] Д» визначені інші особи, які були учасником та керівником до проведення загальних зборів учасників 23.05.2014 року, та реєстрації відповідних змін 26.05.2014 року. У розділі витягу щодо даних про реєстраційні дії не зазначено проведення будь-яких реєстраційних дій у період з 26.05.2014 року по 02.06.2014 року. У звязку з чим [PERSON] звернувся з адміністративним позовом до Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії, справа № 815/2318/15. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 травня 2015 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 05 листопада 2015 року, було визнано протиправними дії Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області щодо скасування реєстраційних дій відносно ТОВ «[PERSON] Д», проведених 26.05.2014 року за № 1543105000600098. Зобов'язано реєстраційну службу Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області, відповідно до ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», скасувати запис про внесення змін до установчих документів від 29.05.2014 року на підставі нотаріально посвідчених заяв та від 05.06.2014 року по виправленню помилок відносно ТОВ «[PERSON] Д». Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам та виходячи з системного аналізу ч. 1 ст. 4, ст. ст. 6, 8, ч. 1, 2 ст. 19, ч. 1 ст. 29, ч. 1 ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», суди дійшли висновку про те, що підставами для скасування державної реєстрації змін до установчих документів можуть бути лише судові рішення, постановлені щодо скасування рішення засновників (учасників) юридичної особи або про визнання недійсними повністю чи частково змін до установчих документів юридичної особи. Відповідного судового рішення не було, а відтак у державного реєстратора були відсутні підстави для вчинення будь-яких реєстраційних дій, оскільки заява на адресу державного реєстратора не є підставою для скасування або внесення реєстраційних записів.\~Вказані обставини за правилами ч. 3\~ст. 61 ЦПК України\~не доказуються при розгляді інших справ. Також, як вбачається з матеріалів справи, у червні 2014 року [PERSON] звернулась до Господарського суду Одеської області (справа № 916/2240/14) з позовними вимогами до [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю "[PERSON] Д" про визнання недійсним договору від 23.05.2014 про відступлення частки в статутному капіталі ТОВ "[PERSON] Д" шляхом її купівлі-продажу, у розмірі 100% статутного капіталу ТОВ "[PERSON] Д", що складає 10 000 грн., укладеного між [PERSON] та [PERSON]; визнання недійсним рішень загальних зборів учасників ТОВ "[PERSON] Д" від 23.05.2014, оформлених протоколом №1/2014 загальних зборів учасників від 23.05.2014; визнання недійсними у повному обсязі змін до статуту ТОВ "[PERSON] Д", викладених в новій редакції статуту від 23.05.2014 щодо зміни учасника (засновника) ТОВ "[PERSON] Д" з [PERSON] на\~\~[PERSON];\~\~скасування державної\~\~реєстрації змін до статуту ТОВ "[PERSON] Д", викладених в новій редакції статуту від 23.05.2014, щодо зміни учасника (засновника) ТОВ "[PERSON] Д" з [PERSON] на\~\~[PERSON] та зміни директора товариства. [PERSON], в свою чергу, звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в якості третьої особи із самостійними вимогами у даній справі про визнання недійсним договору від 23.05.2014 про відступлення частки у статутному капіталі\~\~ТОВ "[PERSON] Д" шляхом її купівлі-продажу у розмірі 100% статутного капіталу ТОВ "[PERSON] Д", що складає 10 000 грн., укладеного між [PERSON] та [PERSON] В ході розгляду даної справи [PERSON] звернулась до суду з заявою про відмову від позову, в якій просила прийняти відмову від позову та припинити провадження у справі за її позовом. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.11.2015 прийнято відмову [PERSON] від позовних вимог до [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю "[PERSON] Д" про визнання недійсними договору, рішень загальних зборів учасників і змін до установчих документів та\~\~припинено провадження у справі № 916/2240/14 за позовом [PERSON], на підставі пункту 4 частини 1\~статті 80 Господарського процесуального кодексу України. В обґрунтування свого позову [PERSON] посилаєлась на те, що\~\~[PERSON] не підписувала спірний договір та протокол загальний зборів учасників ТОВ "[PERSON] Д" та те, що [PERSON] не було відомо про укладення договору про відступлення частки у статутному капіталі "[PERSON] Д", про що було зазначено в нотаріально засвідченій заяві від 29.05.2014р., в якій [PERSON] зазначає, що вона не укладала спірний договір та не підписувала протоколу загальних зборів від 23.05.2015р., у звязку з чим [PERSON] звернулася до державного реєстратора про скасування запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про внесення змін до установчих документів ТОВ "[PERSON] Д" щодо зміни учасника (засновника) з [PERSON] на [PERSON], а також запис щодо зміни керівника з [PERSON] на [PERSON] Таке посилання [PERSON] спростовується рішеннями господарських судів, якими встановлено, що [PERSON] звернулась з заявою від 19.06.2014 року до державного реєстратора Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції, в якій повідомила про те, що 29.05.2014 року нею було підписано та подано до державного реєстратора Реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції заяву з проханням скасувати заяву, адресовану до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про внесення змін до установчих документів щодо зміни учасника (засновника) ТОВ "[PERSON] Д" з [PERSON] на [PERSON], а також заяву щодо зміни керівника ТОВ "[PERSON] Д" [PERSON] на [PERSON] Справжність підпису посвідчено приватним нотаріусом Овідіопольського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1039. [PERSON] просить не приймати заяву від 29.05.2014 до уваги та на її підставі не робити будь-яких дій щодо скасування запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про внесення змін до установчих документів щодо зміни учасника (засновника) ТОВ "[PERSON] Д" з [PERSON] на [PERSON], а також запис щодо зміни керівника ТОВ "[PERSON] Д" з [PERSON] на [PERSON] Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.11.2015 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 26.01.2016 року та Вищим господарським судом України від 30 березня 2016 року, у позові третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON] до відповідачів [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «[PERSON] Д» та [PERSON] про визнання договору недійсним відмовлено у повному обсязі у звязку з недоведеністю порушення її майнових прав та інтересів. За правилами ч. ч. 1, 2\~ст. 147 ЦК України, учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства Відповідно до ч. 1\~ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Статтею 203 ЦК України\~передбачено, що зміст угоди не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1\~ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Отже, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на момент укладання договору дарування з [PERSON] вже не була власником частки у статутному капіталі ТОВ «[PERSON] Д», оскільки 23.05.2014 року вона продала частку в статутному капіталі ТОВ «[PERSON] Д» [PERSON] за договором відступлення частки шляхом її купівлі-продажу. Доводи позивача про підроблення договору від 23.05.2014 року спростовується висновком Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 5152/5153/15-32 від 27.10.2015 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи з якого вбачається, що підписи під договором відступлення корпоративних прав шляхом їх купівлі-продажу належить саме [PERSON] Таким чином, враховуючи вищевикладене, на думку суду, підстави, передбачені статтею 387 ЦК України для витребування майна з чужого незаконного володіння, у позивача за первісним позовом - відсутні, а можливість укладання повторного договору між [PERSON] та [PERSON] щодо одного і того ж майна стала наслідком незаконних дій державного реєстратора Овідіопольського районного управління юстиції, що, в свою чергу, свідчить про незаконність саме договору, що був укладений між [PERSON] та [PERSON] Згідно\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1\~статті 58 ЦПК України\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2.\~ст. 59 ЦПК України\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.\~\~ Відповідно до п. 27\~Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.\~\~\~ Згідно зі\~ст. 202 ЦК України\~правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно до ч. ч. 1, 3\~ст. 215 ЦК\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 і 6\~ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст.\~215,\~203 ЦК України\~підставою недійсності правочину є суперечливість змісту правочину\~ЦК України, актам цивільного законодавства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Отже, оспорюваний договір\~дарування від 02 червня 2014 року\~в силу приписів ч. 1 ст.\~215, ч. 1 ст.\~717, ч. ч. 1, 2 ст.\~147 ЦК України\~є недійсним,\~оскільки на момент його укладання [PERSON] не була власником частки у статутному капіталі ТОВ «Віктор-Д», а відтак не мала права для укладання цього правочину. При вирішенні даної справи суд враховує норми ст. 4 ЦПК України, згідно якої передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. До того ж, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним, примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Згідно ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи вищевикладені обставини, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову [PERSON], оскільки позовні вимоги є не доведеними, необґрунтованими та безпідставними, а вимоги [PERSON] слід задовольнити, так як вони ґрунтуються на вимогах закону. Що стосується заяви представника відповідача за первісним позовом [PERSON] [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд зазначає що, відповідно до роз`яснень, викладених в п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні первісного позову за недоведеністю позивачкою тих обставин, на які вона посилається як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, підстав для застосування строків позовної давності та, як наслідок, відмови у задоволенні позову у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, суд не вбачає. Разом з тим, суд враховує доводи [PERSON] щодо поважності причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду з зустрічним позовом, так як 27.06.2014 року позивач звернувся до господарського суду Одеської області з аналогічним позовом, проваження по якому було припинено лише у жовтні 2017 року після винесення Верховним Судом України постанови від 05 квітня 2017 року (а.с.142-144). Також у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У звязку з задоволенням зустрічного позову [PERSON], на його користь з відповідачів [PERSON], [PERSON] в рівних частках сплачений при подані позову судовий збір у розмірі 640 гривень.

Outcome: approved