Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

25.12.2016 р. позивачі звернулись до суду з позовом до відповідачів, яким із урахуванням доповнень до позову від 09.03.2017 р., просили позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно сина [PERSON] - [INFO]; доньки [PERSON] - [INFO], та стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 100грн. до досягнення дітьми повноліття, позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно сина [PERSON] - [INFO] та стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 100грн. до досягнення дитиною повноліття; позбавити [PERSON], [INFO] батьківських відносно доньки [PERSON] - [INFO] та стягнути аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 100грн. до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову вказували, що донька позивачів, відповідач [PERSON], [INFO], має двох малолітніх дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які знаходиться на вихованні, та на повному матеріальному забезпеченні у позивачів [PERSON] та [PERSON]. Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дітей; не спілкуються з дітьми взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дітей; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними належної освіти. Відповідно до нотаріально посвідченої заяви від [PERSON] [INFO], останній цією заявою надав свою згоду на позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Також [PERSON], [INFO] нотаріально посвідченою заявою надав свою згоду на позбавлення батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO]. Вважають, що даними заявами вказані відповідачі свідомо підтвердили той факт, що доля своїх дітей їм не цікава і вони не мають бажання брати на себе вдповідальність, щодо виховання своїх дітей. Заявою від 09.03.2017 р. позивачі просили ухвалити по справі заочне судове рішення за відсутністю позивача за наявними матеріалами. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду невідомі. З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] (а.с.7). [INFO] у [PERSON] та [PERSON], [PERSON], народився син [PERSON] (а.с.8). Із Акту обстеження житлово-побутових умов від 02.12.2016 р. вбачається, що засвідчено, що [PERSON] [PERSON] створили належні умови для проживання та нормального розвитку дітей за адресою [ADDRESS] (а.с.14). Із довідки та характеристики, складеної дошкільним навчальним закладом №60 від 06.12.2016року випливає, що [PERSON] [INFO] відвідує дошкільний навчальний заклад №60 з 01.08.2014року, [PERSON] до закладу не з'являється. Так само, характеристикою з місця проживання [PERSON] підтверджується той факт, що [PERSON] неодноразово залишала дітей своїм батькам, а сама зникала з дому на довгий час. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 листопад 2016року [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 184 КпАП України за невиконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання своїх малолітніх дітей (а.с.20). [PERSON], нотаріально посвідченою заявою заявив про згоду на позбавлення батьківських прав по відношенню до [PERSON], [INFO]. (а.с.18). Тапк само, нотаріально посвідченою заявою [PERSON] заявив про свою згоду на позбавлення батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.19). Таким чином, з огляду на вищевикладене судом встановлено, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], мешкають разом з позивачами та перебувють у останніх на утриманні. Відповідно до ст. ст. 150, 151 Сімейного кодексу України, ст. 11,12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно Міжнародної конвенції ООН "Про права дитини" (20 листопада 1989 року), предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини, а в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, однією з підстав позбавлення батьківських прав є ухилення від виконання батьками своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклується про дітей та матеріально їх не забезпечують, не спілкується з дитинами в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу, а тому, враховуючи характер ставлення відповідачів до дітей, суд вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу та позбавити відповідачів батьківських прав відносно дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України зазначає, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Дана норма закріплена і у Законі України «Про охорону дитинства», згідно ч. 4 ст. 12 якого, позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Outcome: approved