Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до МТССБУ про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15.07.2012 року, приблизно о 10 год. 30 хв. гр. [PERSON] [PERSON], керуючи автомобілем марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер SV-10-NMY, 1995 року випуску, виїхав з м. Чернівці в напрямку с. Тереблече Глибоцького району Чернівецької області. Проїжджаючи 516 км. автодороги сполученням «Доманове - Ковель - Чернівці - Тереблече», що між населеними пунктами с. Коровія та с. Грушівка Глибоцького району Чернівецької області, з метою виконання маневру обгону велосипеда, який направлявся в попутному напрямку руху автомобіля, [PERSON] допустив наїзд на велосипедиста - [PERSON]. Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 липня 2012 року, по справі №2403/1401/12, [PERSON] [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КпАП України, внаслідок порушення вимог п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340, 00 грн. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Volkswagen Passat» та велосипед марки «Colnago C59 Italia Shimano DI2» зазнали механічних пошкоджень. На момент дорожньо-транспортної пригоди у [PERSON] був у наявності страховий сертифікат «Зелена картка» RO22Р22HI із терміном дії до 19.08.2012 року. Відповідно висновку № 1095/12/12 експертного дослідження від 29 грудня 2012 року, вартість відновлюваного ремонту велосипеду Colnago C59 Italia Shimano DI2, 2011 року виготовлення, пошкодженого при ДТП, станом на 29.12.2012 року, складає 74 635 грн., що підтверджується висновком експертного дослідження. Даний велосипед до цих пір зберігається у нього та чекає ремонту. 21.06.2013 року він звернувся до МТСБУ із заявою про страхове відшкодування шкоди, відповідь на яку отримав 16.07.2013 року. Згідно відповіді МТСБУ №18602 від 16.07.2013 року, ними здійснювалась перевірка наявності та чинності страхового сертифікату «Зелена карта», проте, як тоді, так і в майбутньому ніяких дій щодо відшкодування страхових сум не було здійснено, у зв'язку із чим він реалізовує своє право отримати страхову суму в межах, передбачених Законом, в примусовому порядку. Позовна давність не пропущена оскільки йому про порушене право стало відомо 21.06.2013 року з часу отриманням листа від МТСБУ. Тому просить суд ухвалити рішення, яким стягнути Моторного транспортного страхового бюро України, адреса місцезнаходження: 02002, м. Київ, Русанівський Бульвар, б. 8 на його користь - 50 000, 00 грн. матеріальної шкоди, як страхове відшкодування, внаслідок ДТП, що мало місце 15 липня 2012 року В судовому засіданні представник позивача [PERSON], позовні вимоги підтримала повністю, в своїх поясненнях підтвердила обставини, які викладені в позовній заяві та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх безпідставність, зокрема вказує на те, що позивач не надав до МТСБУ документів, які посвідчували б його право власності на майно на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а також що позивачем було пропущено термін позовної давності. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV). Метою здійснення обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Обєктом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, повязані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоровю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 2231, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. З огляду на вищенаведене сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобовязанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його користь або на користь третьої особи страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Згідно ст. 39 Закону № 1961-IV, МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Основним завданням МТСБУ, зокрема, є забезпечення членства України у міжнародній системі автомобільного страхування «Зелена карта» та виконанню загальновизнаних зобов'язань перед уповноваженими організаціями інших країв-членів цієї системи. Відповідно до ст. 41.2 цього ж Закону, МТСБУ за рахунок коштів і фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, в тому числі, транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена карта", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена карта». Отже, на МТСБУ покладено обов'язок за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувати позивачу шкоду, заподіяну [PERSON] [PERSON], який керував автомобілем марки Volkswagen Passat, на який був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена карта", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Згідно ст. 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов'язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями. Доказом наявності такого юридичного факту є Постанова Глибоцького районного суду Чернівецької області від 19 липня 2012 року. Зі змісту п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 «Про деякі питання в застосуванні судами законодавства при вирішенні спору про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року та відповідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Пунктом 39.2 ст. 39 Закону № 1961-IV передбачено, що основним завданням МТСБУ є, зокрема, здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом. Згідно ст. 33.1.4. Закону № 1961-IV особи, у разі настання ДТП, зобов'язані невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладені договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. Зі змісту ст. 22 п. 1 № 1961-IV, вбачається, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, та майну третіх осіб під час ДТП. Згідно ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу, відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, з урахуванням зносу. Як вбачається з висновку експертного дослідження № 1095/12/12 від 29 грудня 2012 року вартість відновлювального ремонту велосипеду марки «Colnago C59 Italia Shimano DI2» становить 74635,50 грн. Згідно п. 1 розпорядження № 566 Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 року «Про деякі питання здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, встановлений у розмірі 50 000, 00 грн. на одного потерпілого. Відповідно ст. 34 Закону № 1961-IV, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, в тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом десяти робочих днів з дня отримання повідомлення про ДТП, страховик (у випадках, передбачених ст. 41 Закону - МТСБУ), зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно ст. 990 Цивільного кодексу України, Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. Суд відхиляє доводи представника відповідача про відсутність правових підстав для відшкодування шкоди позивачу у звязку з тим, що позивачем не підтверджено право власності на майно на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, оскільки реєстрація велосипедів чинним законодавством не передбачена, сторони не заперечують факт наявності пошкодженого велосипеда у позивача. Більш того, факт придбання позивачем даного велосипеда підтверджується довідкою приватного підприємця [PERSON] від 18 серпня 2016 року. Відсутність у підприємця КВЕДу на здійснення підприємницької діяльності щодо продажу велосипедів не спростовує факт належності велосипеда позивачу, а може тільки тягнути певний вид юридичної відповідальності приватного підприємця. Також суд відхиляє доводи представника відповідача з посиланням на недотримання позивачем вимог ст. 33.1.4. Закону № 1961-IV, оскільки чинним законодавством не передбачено обовязкового страхування власниками велосипедів своїх транспортних засобів, тому враховуючи те, що позивачем не було укладено договору страхування свого велосипеду він не міг повідомити свого страховика, оскільки такий відсутній. Відхиляючи доводи представника відповідача про застосування позовної давності суд виходить із наступного. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання субєктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку. Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту шляхом предявлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах процесуальному (право на предявлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про обєкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із субєктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди повязане з порушенням субєктивного матеріального цивільного права. Субєктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду. Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що обєктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із субєктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене. Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення субєктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). У справі судом встановлено, що позивач після настання ДТП звернувся до МТСБУ із заявою про виплату йому страхового відшкодування у звязку з ДТП, що сталася з вини фізичної особи, яка керувала транспортним засобом, на який був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена карта", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Відповідач листом від 16 липня 2013 року № 8/3-3/18602 відмовив йому у виплаті цього відшкодування. У суд позивач звернувся 14 квітня 2016 року. З огляду на відмову страховика виплатити страхове відшкодування суд вважає, що позивач звернувся до суду з позовом до МТСБУ у межах позовної давності, оскільки набув реальну можливість захистити своє право в судовому порядку після відмови відповідача здійснити таку виплату, коли його очікуване право на задоволення своїх вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, було порушене. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 22, 29, 33, 34, 39, 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.990, 999 ЦК України, та

Outcome: approved