Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про захист гідності та честі, ділової репутації. Свій позов обґрунтовує такими обставинами. [INFO] в [NUMBER] місцевої газети « Наша Дружковка » на третій сторінці була опублікована стаття « [INFO]». Така ж стаття є на сайті газети. Авторами статті - відповідачами по справі була викладена інформація, яка принижуэ його честь, гідність та ділову репутацію. В зазначеній публікації стосовно позивача були розповсюджені відомості, а саме те, що: "Мы считаем, что все это - звенья одной цепи, продолжение рейдерского захвата нашего бизнеса прокурорским работником, который пользуется круговой порукой своих коллег. Главный санитарный врач Дружковки [PERSON], который ранее благополучно разрешил эксплуатацию магазина с надворными постройками, теперь требует, чтобы мы перенесли туалет на расстояние 20 метров (сейчас он находится в 12 метрах) от магазина. Интересно, что 19 февраля этого года он, вместе с [PERSON]. который должен быть на работе за 200 километров от данного места, самолично опечатал им туалет. Однако потом этого оказалось мало (якобы вверху опечатывание туалета назвали "полумерами" - [PERSON] закрыл весь магазин - наверное, других проблем в городе больше нет! Какие только службы государственного контроля ни были задействованы нашими влиятельными соседями! Прокуратура всех уровней, Госкомагенство по земельным ресурсам. Государственная комиссия по энергосбережению, Дружковский городской совет, исполком и т.д., но в суд они обращаться не хотят! Ведь там нужно платить судебные издержки. ...прокурорской семье нужен наш магазин, и добиваются они своей цели всеми способами. К сожалению, в современной Украине для таких людей возможностей очень много!" Позивач вважає, що викладені відомості не відповідають дійсності. Дійсно, між подружжям [PERSON] та [PERSON], які являються власниками домоволодінь на суміжних земельних ділянок виник конфлікт з приводу користування земельними ділянками. [PERSON], з якою він проживає в фактичному шлюбі, самостійно приймала рішення і зверталася з чисельними скаргами в різні інстанції з приводу розташування рекламного щита, пройому в паркані зі сторони [PERSON]. [PERSON] у відповідь почали звертатися зі скаргами в різні інстанції про притягнення його до відповідальності та до комісії по вирішенню земельних спорів з приводу незгоди з розташуванням межі. Він з 1995 року являється співробітником прокуратури Донецької області. По скаргах [PERSON] проводилися перевірки, які підтвердили відсутність в його діях порушення законодавства України. В результаті публікації він в глазах знайомих, друзів, колег по роботі і інших жителів міста Дружківки та міста Маріуполя був представлений як порушуючий права і свободи добропорядних громадян і як працівник прокуратури, який замість того, щоб захищати права громадян - сам їх порушує, та ще й залучає до цього місцевих чиновників, не захищає свою честь і ділову репутацію в суді, оскільки проявляє скупість,не бажаючи сплатити судовий збір. Він тривалий час сподівався, що відповідачі усвідомлять свої дії і усунуть порушення його прав та законодавства України і в теперішній час звертається до суду за захистом своїх прав. Він також вважає, що діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, яка полягає в наступному. Місто Дружківка являється невеликим містом, в якому багато мешканців знає один одного. Не дивлячись на те, що в теперішній час він живе і працює в місті Маріуполі, місцем постійного проживання його родини є Дружківка, де він проводить вихідні і святкові дні. Тут мешкають його рідні та друзі. По досягненню пенсійного віку він планує жити і працювати в цьому місті. Після газетної публікації деякі знайомі, колеги по роботі стали з недовірою ставитись до нього, задавати запитання, чи є це правдою. Він переніс гіпертонічний криз, емоційно та душевно страждав, змушений в судовому порядку захищати свої права, були порушені його нормальні життєві зв'язки. Він вимушений був припинити спілкування з деякими знайомими. які повірили в зміст публікації. Заподіяну йому моральну шкоду оцінює в 100 000 грн. Просить визнати зазначені відомості такими, що не відповідають дійсності, зобов'язати відповідачів спростувати опубліковану інформацію через засоби масової інформації газету "Наша Дружковка" шляхом публікації в цій же газеті на тих же шпальтах резолютивну частину рішення після набрання ним чинності. Стягнути солідарно з відповідачів спричинену моральну шкоду в сумі 100 000грн. Стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, і просить суд їх задовольнити. Представник відповідачів адвокат [PERSON] в судовому засіданні не визнав позовні вимоги і пояснив, що дійсно між його довірителями та співмешканкою позивача [PERSON] має місце конфлікт по земельній ділянці. До цієї публікації вже мали місце публікації раніше у зв'язку з цими конфліктами. Земельний спір був предметом розгляду в суді і по ньому постановлено рішення на користь відповідачів. Але до теперішнього часу кофлікт не припинений, кожна із сторін звертається із скаргами на іншу сторону. В публікації вказані міркування довірителів з приводу проблеми, яка склалася навколо їх власності. Позивач в судовому засіданні пояснював, що дійсно, він 19 лютого був присутнім, коли санітарний лікар [PERSON] опломбовував туалет відповідачів. Вважає, що публікація не містить ніякої інформації, яка б порочила честь чи гідність, або ділову репутацію позивача, який є публічнгою особою. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши позивача, представника відповідачів, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав. Частиною 4 статті 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. За положенням ч.ч.1,3 ст.277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.Негативна інформація, поширена на особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такою інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України "Про інформацію" ( в редакції закону від 13 січня 2011 року) оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять конкретних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. У п.16 постанови Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи" роз'яснено, що відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обгрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інфомацію і надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обтавина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації. Разом з тим, наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок, або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законами України. В судовому засіданні встановлено, що відповідачі, як власники магазину "[INFO]", вкотре звернулися через газету "Наша Дружковка" з інформацією про ситуацію, яка склалася навкруги магазину, який розташований по вулиці Московській в місті Дружкіці. З урахуванням викладеного та аналізу листа, вбачається, що він містить певні відомості щодо конфліктної ситуації, яка склалася між відповідачами та позивачем і його співмешканкою [PERSON] у зв'язку із земельним спором між власниками земельних ділянок, але повідомляються вони не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою перевірки їх уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. В судовому засіданні позивач не заперечував того факту, що між його співмешканкою [PERSON] та відповідачами склалася конфлікта ситуація із-за земельного спору, яка продовжується до цієї пори і він був присутнім 19 лютого цього року при опломбуванні туалету відповідачів санітарним лікарем [PERSON] Суд вважає, що таке звернення не може вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію позивача, а інформація, зазначена в ньому, не підлягає захисту в сенсі ст.277 ЦК України. Крім того, позивач являється працівником прокуратури Донецької області, тобто являється посадовою та публічною особою. Застосовуючи положення статті 10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод в рішеннях у справах "Нікула проти Фінляндії", "Яновський проти Польщі" та інших, Європейський суд з прав людини підкреслював, що межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому, якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то мають бути готовими до критичного реагування з боку суспільства. Пленум Верховного суду України в постанові №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи" роз'яснив, що межа допустимої критики щодо публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення її слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed