Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Заступник керівника Калуської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної ради в особі [PERSON] спеціалізованого агролісгоспу обласного комунального підприємства "Івано-Франківськоблагроліс" (надалі - [PERSON] САЛГ)\~звернувся до суду з позовами, в яких просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] спеціалізованого агролісгоспу ОКП Івано-Франківськоблагроліс» шкоду в сумі 54189,75 гривень, судові витрати по справі покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що вироком Долинського районного суду від 05.07.2012 року [PERSON] визнано винним за ст. 367 КК України та з застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді штрафу в розмірі 4500 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. 14.08.2012 року Долинська міжрайонна прокуратура звернулась до суду з позовом в інтересах держави в особі Солуківської сільської ради (фонду охорони навколишнього природного середовища) до [PERSON] САЛГ про відшкодування збитків в сумі 54189,75 грн. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.11.2013 року стягнуто з відповідача [PERSON] САЛГ 54189,75 грн. збитків, завданих навколишньому природному середовищу. Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 16.04.2015 року розстрочено виконання вказаної постанови в сумі 54189,75 грн. на 2 роки за відповідним графіком. Постановою відділу державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 03.03.2017 року виконавче провадження з примусового виконання судового наказу про стягнення з [PERSON] САЛГ 54189,75 грн. завданої шкоди, закінчено, кошти сплачено в повному обсязі. Позов предявлявся до [PERSON] САЛГ, оскільки шкоду заподіяну його працівником [PERSON], що узгоджується з ст. 134 КЗпП. Необхідність втручання органів прокуратури з метою забезпечення інтересів держави виникла у звязку з бездіяльністю [PERSON] САЛГ по захисту законних інтересів держави про відшкодування матеріальної шкоди (в порядку регресу) в сумі 54189,75 грн., оскільки кошти виплачено, а [PERSON] САЛГ не вжито заходів до повернення збитків в порядку регресу. В судовому засіданні прокурор заявлені позова підтримала, зіславшись на вищевикладене, просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник [PERSON] спеціалізованого агролісгоспу ОКП "Івано-Франківськоблагроліс" [PERSON] в судовому засіданні також наполягав на задоволенні позовних вимог, вказавши, що ними сплачено стягнуті за рішенням суду 54185,75 грн, які підлягають стягненню в порядку регресу з [PERSON] Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що його довіритель працював в [PERSON] САЛГ з 2010 року. Виявивши незаконну рубку деревини на своєму обході, [PERSON] вжив всіх заходів, щоб встановити винних осіб. Ним було встановлено порушників, якими є Литвак та Юрків, які дали відповідні пояснення. Оскільки було виявлено винуватих осіб, відносно яких були порушені кримінальні справи, тому саме вони мали б відшкодовувати шкоду, завдану навколишньому середовищу незаконною рубкою дерев, що було також зазначено і у вироці Долинського районного суду від 05 липня 2012 року, ухваленому відносно [PERSON] Цим вироком встановлено, що 20 березня 2012 року на обході [PERSON] проведена перевірка, під час якої виявлено 80 пнів незаконно зрубаних дерев на загальну суму завданих збитків у розмірі 54189,75 грн. В акті зазначено, що незаконна рубка дерев була вчинена у зимово-осінній період 2012 року. Тож перебіг позовної давності починається з 20 березня 2012 року, з часу ухвалення вироку. Прокурор, звертаючись в суд, пропустив спеціальний термін позовної давності в один рік, передбачений ч. 3 ст. 233 КЗпП України, та загальний термін позовної давності тривалістю у три роки, передбачений ст. 257 ЦК України. Крім того, агролісгосп не виконував належним чином ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 16 квітня 2015 року, оскільки вносив проплати з порушенням графіка (не було проплат в деякі місяці, а деякі квитанції містять проплати за два місяці) та з відступленням від розмірів щомісячних платежів, визначених судом. Просив відмовити в задоволенні позову. Суд, вислухавши пояснення сторін, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та підтвердили в судовому засіданні сторони, [PERSON] перебував в трудових відносинах з [PERSON] САЛГ, де працював на посаді майстра лісу Белеївської технічної дільниці [PERSON] САЛГ. Між [PERSON] та [PERSON] САЛГ було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого відповідач прийняв на себе повну індивідуальну матеріальну відповідальність за зберігання матеріальних цінностей, які належать [PERSON] САЛГ (а.с. 32, 103). Вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05 липня 2012 року, який набрав законної сили 24 липня 2012 року, [PERSON] визнано винним за ч. 1 ст. 367 КК України та з застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді штрафу у розмірі 4500 грн. без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що [PERSON] відповідно до наказів директора [PERSON] САЛГ №47-к від 29 листопада 2006 року та № 2 від 04 січня 2010 року з 04.01.2010 року працював на посаді майстра лісу Белеївської технічної дільниці [PERSON] САЛГ. Згідно наказу № 2 від 05 січня 2011 року «Про поділ технічних дільниць та обходів [PERSON] САЛГ» за майстром лісу [PERSON] закріплено і передано йому під охорону обхід № 5, куди входять квартали 12, 15, 13, 17, загальною площею 446 га. У відповідності з посадовою інструкцією № 2 майстра лісу, затвердженою наказом директора [PERSON] САЛГ 04.01.2010 року, з якою [PERSON] ознайомлений, останній мав здійснювати захист та охорону лісу від пошкоджень, самовільних рубок; мав завдання і зобов'язаний був проводити державний контроль за станом, використанням, відтворенням, охороною і захистом лісу, що перебуває у користуванні агролісгоспу; затримувати у встановленому порядку осіб, винних у лісопорушеннях; складати протоколи при виявленні порушення лісового законодавства; приймати і видавати лісопродукцію; здійснювати керівництво працівниками на лісогосподарських роботах; ніс повну матеріальну відповідальність за збереження лісопродукції та інших матеріальних цінностей. Відповідно до договору про повну індивідуальну матеріальну допомогу, укладену між [PERSON] САЛГ та [PERSON], останній, як майстер лісу,ніс відповідальність за охорону лісу та за лісопродукцію, яка знаходиться в його обході, прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому підприємством матеріальних цінностей; зобов'язувався бережно відноситись до переданих йому для зберігання матеріальних цінностей та приймати міри по запобіганню шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини, які загрожують забезпеченню зберігання ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати та подавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та залишок ввірених йому матеріальних цінностей. Тобто, [PERSON], як майстру лісу, було ввірено під охорону обхід № 5, куди входять квартали 12, 15, 13, 17 Белеївської технічної дільниці [PERSON] САЛГ, загальною площею 446 га, у зв'язку з чим останній повинен був належно виконувати свої службові обов'язки, передбачені інструкцією та чинним законодавством України. Однак, через неналежне виконання своїх службових обов'язків по охороні і захисту лісу та через несумлінне ставлення до них, відповідач протягом зимово-весняного періоду 2012 року на закріпленому за ним обході №5 квартал 15 ділянки 17, 18, 15, квартал 12 ділянки 19-22, 24-25; квартал 13 ділянка 1 допустив і в подальшому не виявив незаконну порубку 80 дерев породи граб, береза, осика, вільха, дуб, бук, загальною ліквідною кубомасою 11,68 м3, внаслідок чого державі завдано істотної шкоди на загальну суму 54189,75 гривень, цим самим вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 367 КК України. Згідно акту Державної екологічної інспекції в Івано-Франківській області від 20.03.2012 року перевіркою було виявлено незаконну порубку 80 дерев на території лісового обходу № 5 Белеївської техдільниці [PERSON] спеціалізованого агролісгоспу без відпускних та контрольних тавр цього підприємства. Загальний розмір шкоди, заподіяної лісу в наслідок незаконної рубки 11,680 куб.м, нарахованої [PERSON] САЛГ, складає 54189,75 грн (а.с. 23-26, 94-97). Згідно ст. 61 ЦПК України вирок чи постанова суду у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно п. "з" ч. 3 та ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" та п. 1 ч. 1 ст. 105 та ст. 107 Лісового кодексу України громадяни несуть відповідальність за порушення лісового законодавства та зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, зокрема шляхом незаконної порубки дерев у захисних та інших лісових насадженнях. Згідно норм ч. 1, ч. 2 ст. 130 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків; при покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників ґрунтуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до ч. 3 ст. 134 Кодексу законів про працю України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Суд встановив, що 14.08.2012 року Долинська міжрайонна прокуратура звернулась до суду в інтересах держави в особі Солуківської сільської ради (фонду охорони навколишнього природного середовища) до [PERSON] САЛГ про відшкодування збитків в сумі 54189,75 грн. Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 18.11.2013 року апеляційну скаргу прокурора задоволено. Позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача [PERSON] САЛГ 54189,75 грн. збитків завданих навколишньому природному середовищу (а.с. 27-29, 98-100). Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 16.04.2015 року розстрочено виконання постанови Львівського апеляційного господарського суду від 18.11.2013 року про відшкодування збитків в сумі 54189,75 грн. на 2 роки за відповідним графіком (а.с. 30-31, 101-102). Про те, що кошти в сумі 54189,75 грн. [PERSON] спеціалізованим агролісгоспом ОКП "Івано-Франківськоблагроліс" сплачено в повному обсязі свідчить копія постанови про закінчення виконавчого провадження від 03.03.2017 року ВП № 43528079 (а.с. 93). Факт сплати [PERSON] САЛГ шкоди в сумі 54189,75 грн. також підтверджується довідками № 177 від 03.11.2016 р., № 2-42/456 від 24.05.2017 р. та копіями платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи (а.с. 7, 8-22, 91-92, 130, 131-132), оригінали яких були оглянуті в судовому засіданні. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Частиною 6 ст. 261 ЦК України передбачено, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Згідно з п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року право регресної вимоги до працівників виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред'явлення регресного позову. Суд критично ставиться до тверджень представника відповідача про те, що прокурор повинен звертатися з позовом до осіб, які безпосередньо вчинили лісопорушення, оскільки досудове слідство з метою встановлення осіб, які заподіяли агролісгоспу заявлену прокурором шкоду, зупинене, винних осіб не встановлено (а.с. 126). Натомість вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, встановлена вироком суду, останній перебував в трудових відносинах з [PERSON] САЛГ, що не припиняє його обов'язку відшкодувати заподіяну [PERSON] САЛГ шкоду в розмірі 54189,75 грн. Не заслуговують на увагу й посилання представника відповідача на те, що позов прокурора не підлягає до задоводення, так як його доля вже була вирішена судом у вироку від 05 липня 2012 року, яким у позові відмовлено, оскільки вироком Долинського районного суду від 05 липня 2012 року цивільний позов [PERSON] міжрайонного прокурора в інтересах [PERSON] САЛГ про стягнення з засудженого [PERSON] завданих незаконною рубкою деревини збитків залишено без розгляду, а тому згідно ч. 7 ст. 128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Таким чином, шкода, завдана винними діями відповідача, була повністю відшкодована [PERSON] спеціалізованим агролісгоспом на підставі відповідного судового рішення, яке було виконане у березні 2017 року, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 03.03.2017 р. З часу виплати підприємством коштів у нього виникло право регресної вимоги. Тобто, прокурор, пред'явивши 28.03.2017 року після повної сплати агролісгоспом шкоди позов про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, вимоги якого з вимогами за первісним позовом склали 54189,75 грн., звернувся в межах річного строку з дня виплати підприємством сум третій особі, що спростовує твердження представника відповідача про пропуск строку звернення до суду, оскільки останній рахує його з моменту виявлення заподіяної працівником шкоди, а не з часу виплати підприємством шкоди третій особі, як це роз'яснено в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 року. Враховуючи те, що [PERSON] САЛГ поніс шкоду, сплативши завдані навколишньому природньому середовищу збитки його колишнім працівником [PERSON], який прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання ввірених йому агролісгоспом матеріальних цінностей, внаслідок чого у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача, тому суд вважає, що позова слід задовольнити та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] САЛГ шкоду в розмірі 54189,75 грн. в порядку регресу. При цьому суд зазначає, що відповідач не буде позбавлений можливості звернутися до суду з позовом до безпосередніх заподіювачів шкоди про її відшкодування, оскільки матиме право зворотньої вимоги до винних осіб. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 1172, 1191 ЦК України, ст. ст. 105, 107 Лісового кодексу України, ст.ст. 130, 134 Кодексу законів про працю України, ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища",

Outcome: approved