Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

позивач звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] , з участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Дрогобицької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] - [INFO] . Свою заяву мотивує тим, що вона є матір`ю [PERSON] - [INFO] . [INFO] у її дочки народився син [PERSON] - [INFO] , а батьком дитини являється відповідач [PERSON] . [INFO] її дочка [PERSON] - [INFO] померла. Відповідач ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання малолітнього сина [PERSON] - [INFO] , не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не цікавиться станом здоров`я дитини, матеріально не підтримує та взагалі не цікавиться його життям. Дитина малолітнього сина [PERSON] - [INFO] не пам`ятає з боку батька батьківської уваги та турботи. Просить позов задовольнити. Позивач подав до суду заяву про заслухання справи у її відсутності, позов підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідач повторно у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи та не подав відзив, тому на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів(постановляє заочне рішення), проти чого не заперечив позивач у заяві. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, напарив лист до суду 20.07.2021р., з якого видно, що він просить справу заслухати у його відсутності, задоволити позов в повному обсязі та просив діяти в інтересах малолітньої дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, а позивач та представник третьої особи подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач є матір`ю [PERSON] - [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.04.1993 року/а.с.6/ Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 04.06.2010 року, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області/а.с.7/, батьками [PERSON] - [INFO] є [PERSON] та відповідач [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від 22.01.2021 року, виданим Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м.Львів)/а.с.8/, матір [PERSON] - [INFO] - [PERSON] померла [INFO] , у віці 27 років. Згідно з ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей та документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку органу піки та піклування виконавчого комітету Дрогобицького міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] , 1981 р.н. щодо його малолітньої дитини [PERSON] - [INFO] від 16.02.2021 року №3-35/1226/а.с.18-19/ орган піки та піклування виконавчого комітету Дрогобицького міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , стосовно малолітньої дитини [PERSON] - [INFO] . Із нотаріально завіреної заяви [PERSON] від 23.01.2021 року/а.с.9/ видно, що [PERSON] , розуміючи правове значення своїх дій, діючи відповідно до власної волі й без будь-якого примушення та тиску зі сторони, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно його сина [PERSON] - [INFO] у зв`язку з тим, що він з 2011 року не займається вихованням та утриманням свого сина [PERSON] - [INFO] , і не має можливості займатися його вихованням та утриманням. Відповідно до інформації від 25.01.2021 р., виданої педіатром КНП «Стебнецька міська лікарня Дрогобицької міської ради М.Гатлан/а.с.11/, що лікування та профілактичні огляди [PERSON] - [INFO] проводилися без участі батька. Відповідно до довідки, виданої в.о. директора ЗДО №21 «Сонечко» Г. Малиновської від 22.01.2021р. №4/а.с.12/, що до інформації вихователів [PERSON] відвідував заклад дошкільної освіти з 04 червня 2012 року по 26 серпня 2016 року. Батько [PERSON] контакту з установою, де виховувалася дитина, не підтримував, із вихователями дитини жодного разу не спілкувався. Згідно з довідкою, виданою директором Стебнецького ліцею №7 М.Симончуком від 22.01.2021р. №04/а.с.13/, що [PERSON] , батько учня 5-А класу [PERSON] не цікавився шкільним життям і не брав участі у вихованні дитини. Суд також дає віри письмовим поясненням свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] від 23.01.2021 року/а.с.14-16/, з яких вбачається, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків відносно сина [PERSON] - [INFO] , а тому такі пояснення свідків є логічними, вірними та підтверджуються іншими матеріалами справи. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач свідомо самоусунулася від виховання батьківських обов`язків, не бажає виховувати та утримувати свою дитину, не вживав жодних заходів для виконання таких у будь-який спосіб та не бажає їх виконувати, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частина 8 ст.7 СК України також передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини(1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Відповідно до ст.11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно ч.2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності з ч.2.ст.157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Згідно ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що і було доказано позивачем в судовому засіданні, що відповідач не займається вихованням і утриманням дитини. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухиленням батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього стану; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Згідно із ст. 6 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що поведінка відповідача засвідчує, що він не проявляє до малолітнього сина [PERSON] - [INFO] батьківської турботи, хоча має таку можливість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні дитини, матеріально не підтримує, не цікавляться станом здоров`я, а тому суд вважає, що він повинен бути позбавлений батьківських прав, а тому слід позов задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Окрім цього, суд вважає, що підлягає і застосування ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, а тому слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] - [INFO] у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення позивача до суду, тобто з 17.03.2021 року, і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908 гривень.

Outcome: approved