Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що рішенням Ковельського міськрайонного суду від 18.08.2017 року вирішено стягувати з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], в твердій грошовій сумі в розмірі по1500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивач вказує, що його матеріальний стан, як платника аліментів, змінився, оскільки він офіційно не працевлаштований, має нерегулярний та невеликий заробіток, стан його здоров'я погіршився, у звязку з чим він не може фізично працювати та не має можливості влаштуватись на роботу із заробітком, необхідним та достатнім для утримання не лише себе, але й свого сина. Позивач вказує також на те, що він не має у своїй власності рухомою чи нерухомого майна, в тому числі автомобіля, квартири, будинку чи земельної ділянки, як наслідок - не отримує відповідного доходу, достатнього для сплати аліментів саме в такому розмірі, в якому вони були встановлені судовим рішенням. На підставі викладеного, позивач просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь [PERSON] на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.08.2017 року на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі з 1500 грн. до 1000 грн. до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набранням рішення суду законної сили, щомісячно. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23.01.2018 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач відзив на предявлений позов не подала. Таким чином, у звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК ). Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, прийшов до висновку про відсутність законних підстав для задоволення даного позову. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду від 18.08.2018 року, позов [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів задоволено частково. Вирішено збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.11.2015 року та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по1500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до\~ст. 180 СК України,\~обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Наведені позивачем в позовній заяві обставини які, на його думку, могли б вплинути на визначення розміру аліментів, а саме матеріальний стан, нерегулярний та невеликий заробіток, стан його здоров'я, суд не може віднести до поважних, оскільки такі обставини не підтверджені жодним доказом. Оскільки на даний момент прожитковий мінімум для дітей відповідного віку значно збільшився, а призначений розмір аліментів не суттєво більший від половини такого прожиткового мінімуму, тому доводи позивача про зменшення розміру аліментів, суд не може прийняти до уваги. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Положеннями ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Позивач є працездатною особою, його бажання чи небажання працювати не є тією обставиною, яка враховується при визначенні розміру аліментів. Крім цього, позивач не перебуває на обліку як безробітний і не позбавлений можливості працевлаштуватися. Позивач не надав доказів, які б підтверджували скрутний матеріальний стан. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоровя та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 1\~ст. 192 СК України,\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідно до\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Доводи відповідача про його незадовільний матеріальний стан, стан здоровя не впливають на висновок суду про призначений раніше розмір аліментів, оскільки прожитковий мінімум для дитини відповідного віку значно збільшився, а призначений розмір аліментів не суттєво більший від половини такого прожиткового мінімуму. Позивач має вік 46 років, не подав докази існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, докази існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому\~ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 рік", у розмірі по 1500 грн. щомісячно. За таких обставин суд прийшов до висновку про безпідставність позовних вимог позивача. Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача понесені ним судові витрати по справі.

Outcome: dismissed