Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

28.09.2020 [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПП «Брусилів-Пошив» про стягнення грошової компенсації за невиплачену відпустку. Свій позов обґрунтовує тим, що з 08.11.2017 по 27.02.2020 [PERSON] працював на ПП «Брусилів-Пошив» в смт. Брусилів на посаді оператора автоматичних ліній, станків, установок, яку в подальшому було перейменовано на оператора швацького устаткування. Після звільнення з посади на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП за угодою сторін, роботодавцем не в повному обсязі було здійснено розрахунку з позивачем. Зокрема, не в повному обсязі сплачено компенсацію за невикористану відпустку за період роботи, яка налічувала 55 днів відпустки, що дорівнює 8805,50 грн. Так, відповідач 24.03.2020 сплатив кошти в сумі 9197,59 грн., що складались з заробітної плати за лютий в розмірі 3802, 01 грн. та 5395,58 грн. компенсації за невикористану відпустку, що дорівнює 33 календарним дням. При цьому залишок даної компенсації за 22 дні складає 3522,20 грн. Посилаючись на вказані обставини та на підставі ст.83, 116 КЗпП України, ст. 21 Закону України «Про відпустки» та положення Порядку № 100, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995, позивач просив суд стягнути з ПП «Брусилів-Пошив» (в подальшому ПП «Креатів Поніт-Брейк») компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 3522,20 грн. Ухвалою суду від 29.09.2020 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справу призначено до розгляду, вирішено питання про витребування доказів. 27.10.2020 відповідачем надано відзив на позов, у якому проти позову заперечив з тих підстав, що 23.03.2020 на картку позивача було сплачено 9197,59 грн., що і складало всю суму заборгованості перед позивачем на день його звільнення. Також з відзивом надано витребувані судом докази, а саме: довідку про заробітну плату позивача, два розрахунки компенсації за невикористану позивачем відпустку. Просив відмовити в задоволенні позову. В судовому засіданні представник позивача адвокат Степанчук О.М. позов підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві. Додатково вказала, що відповідач помилково розрахував кількість днів відпустки, яка складає саме 55 днів ,а не 48, як розрахував роботодавець. Також надала розрахунки на підтвердження того, що відповідачем не вірно прораховано суму середньоденної зарплати позивача, яка складає саме 160,10 грн., а не 120,17 грн. та 140,05 грн., як це зазначає роботодавець, помилково розмежовуючи періоди роботи для обрахунку середньої зарплати. В зв`язку з цим, просила позов задовольнити. Також в заяві від 18.01.2021 просила при ухваленні рішення вирішити питання про судові витрати у виді витрат позивача на правничу допомогу адвоката, на підтвердження чого надано докази. В судове засідання 01.02.2021 представник позивача не з`явилася, звернулася з заявою про розгляд справи без її участі, просила позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача, директор ПП «Брусилів-Пошив» Кириченко В.Г. проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві. В подальшому [PERSON] звернувся до суду з заявою про припинення його повноважень як представника відповідача в зв`язку з тим, що рішенням власника ПП «Брусилів-Пошив» від 20.11.2020 вирішено затвердити продаж частки в статутному капіталі товариства на користь ТОВ «АЛЕКСДІ», за яким розподілено частки в статутному капіталі товариства в розмір 100% та змінено найменування товариства на ПП «Креатів Поінт-Брейк», змінено директора та визначено нове місцезнаходження товариства за адресою: м Харків, проспект Науки, 27Б, на підтвердження чого надано відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Відповідно позиції КЦС ВС у справі № 191/81/17, постанова від 25.03.2019, зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви. В зв`язку з цим, за відсутності факту правонаступництва відповідача, але зміни його назви, керівника та місця реєстрації, протокольною ухвалою суду від 11.12.2010 постановлено здійснювати подальший виклик відповідача за новою адресою реєстрації та вважати зміненим найменування відповідача на ПП «Креатів Поінт-Брейк». Після зміни найменування та юридичної адреси представник відповідача ПП «Креатів Поінт-Брейк» в судове засідання не з`явився, повідомлений про розгляд справи належним чином за юридичною адресою реєстрації в порядку ст. 128 ЦПК України та за зареєстрованою адресою електронної пошти, про причини неявки представника суд не повідомлений. В зв`язку з наявністю відзиву на позов та враховуючи положення ст. 223 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи без участі представника відповідача. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно копії трудової книжки серії [NUMBER] (а.с. 9) та Форми ОК-5 відомостей з реєстру застрахованих осіб (а.с.10-14), з 08.11.2017 по 27.02.2020 [PERSON] працював у ПП «Брусилів-Пошив», код ЄДРПОУ 37380993, на посаді оператора автоматичних ліній, станків, установок, яка з 24.08.2018 перейменована на посаду оператора швацького устаткування. Відповідно посвідчення серії [NUMBER] від 11.02.1993, [PERSON] має статус особи, постраждалої від наслідків аварії на ЧАЕС, категорія 2 (а.с.15). Відповідно виписки з банківського рахунку позивача, 24.03.2020 на його рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» від ПП «Брусилів-Пошив» надійшли кошти як зарплата в сумі 9197,59 грн. Відповідно наданого відповідачем розрахунку від 27.10.2020, після звільнення [PERSON] 24.03.2020 було виплачено компенсацію за невикористані відпустки та заробітну плату за лютий в загальному розмірі 9197, 59 грн. (а.с.18). З даного розрахунку вбачається, що розмір компенсації за невикористану відпустку, яку отримав позивач після звільнення склала: 9197,59 грн. - 3802,01 = 5395,58 грн., де 9197,59 грн. - загальна сума коштів, перерахована позивачу 24.03.2020, з них 3802,01 грн. - розмір заробітної плати за лютий без врахування утриманих податків і зборів. Відповідно довідки про заробітну плату [PERSON] на ПП «Брусилів-Пошив», зокрема, з січня 2019 року по грудень 2019 вона складала 4173 грн. на місяць, а за січень та лютий 2020 року - 4723 грн. (а.с.59). Відповідно розрахунку компенсації на невикористану відпустку за 2017-2018 роки, розмір середньої зарплати з розрахунку: 50 348,73 (розмір зарплати)/419 (кількість днів роботи) складав 120.17 грн., а розмір компенсації за цей період - 120,17*24 = 2884,08 грн. (а.с.61). Відповідно розрахунку компенсації на невикористану відпустку за 2019-2020 роки, розмір середньої зарплати з розрахунку: 59522 (розмір зарплати)/425 (кількість днів роботи) складав 140,05 грн., а розмір компенсації за цей період - 140,05*24 = 3361,20 грн. (а.с.62). Відповідно копії рішення власника № 20/11/2020-01 від 20.11.2020, вирішено затвердити продаж частки в статутному капіталі товариства ПП «Брусилів-Пошив» на користь ТОВ «АЛЕКСДІ», за яким розподілено частки в статутному капіталі товариства в розмір 100% та змінено найменування товариства на ПП «Креатів Поінт-Брейк», змінено директора на [PERSON] та визначено нове місцезнаходження товариства за адресою: м Харків, проспект Науки, 27Б.(а.с.74). Відповідно відкритих відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, за кодом ЄДРПОУ № 37380993 зазначено змінену назву відповідача та юридичну адресу підприємства (а.с.76). Статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 47 Кодексу Законів про працю України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно з частиною першою статті 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Згідно зі статтею 6 Закону України "Про відпустки" щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам (частина дванадцята статті 10 Закону України "Про відпустки"). Частиною 1 статті 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Відповідно роз`яснень, які надані в Листі Міністерства парці і соціальної політики від 24.06.2011 р. N 208/13/116-11 «Щодо грошової компенсації працівникам за невикористані дні щорічної та додаткової відпусток», за невикористану щорічну відпустку працівник може отримати компенсацію тільки при звільненні. Кількість днів щорічної відпустки, за які необхідно виплатити компенсацію працівникові, має розраховуватися виходячи з фактичної належної йому тривалості щорічної відпустки, яка визначається пропорційно відпрацьованому ним часу. Загального нормативно-правового акта, який би визначав порядок розрахунку кількості днів щорічної відпустки, немає. Тому при підрахунку днів щорічної відпустки пропорційно відпрацьованому часу доцільно скористатися механізмом нарахування оплати за дні відпустки, закладеним у постанові Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 N 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", тобто прив`язку розрахунку днів відпустки робити до календарних днів робочого року, в якому працював працівник. Відповідно ст. 73 КЗпАП, за період роботи позивача з 08.11.2017 по 27.02.2020 було 25 святкових і неробочих днів, з них 11 за останні 12 місяців роботи позивача. Відтак, суд вважає обгрунтованим розрахунок наданий представником позивача щодо кількості днів невикористаної позивачем відпустки за час роботи в ПП «Брусилів-Пошив» у кількості 55 днів, який розраховано наступним чином: 24 ? (837 - 25) / (365 - 11) = 55,0508 > 55, де 24 - тривалість щорічної відпустки, 837 - загальна кількість днів перебування в трудових відносинах з 08.11.2017 по 27.02.2020, 25 - кількість святкових та неробочих днів з 08.11.2017 по 27.02.2020, 365 - кількість днів за останні 12 місяців до звільнення, 11 - кількість святкових днів за останні 12 місяців до звільнення, 55 - кількість днів відпустки за період роботи позивача. При цьому суд відхиляє аргументи відповідача про кількість днів невикористаної відпустки позивача в 48 днів, адже наведений вище розрахунок спростовує дані аргументи відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 83 КЗпП України , у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданих працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні. Відтак, для належного вирішення спору слід визначити грошовий розмір компенсації за 55 днів невикористаної відпустки, належної позивачу при звільненні. Порядок обчислення середньої заробітної плати для оплати щорічної відпустки врегульовано Порядком обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Згідно із підпунктом «б» пункту 4 Порядку, компенсація за невикористану відпустку є одноразовою виплатою. Відповідно до п. 2 розділу І та п. 7 розділу ІV Постанови Кабінету Міністрів України від 8.02.1995 р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» ( в редакції на час звільнення позивача, далі - Порядок № 100) обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Нарахування виплат за час щорічної відпустки, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців на відповідну кількість календарних днів року (за винятком святкових і неробочих днів). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. Відповідно до п. 10 ІV Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати» ( в редакції на час звільнення позивача), у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. З відомостей форми ОК-5 (а.с.10-14), довідки про заробітну плату [PERSON] , наданої відповідачем (а.с.59) та положень п. 10 Порядку № 100, розмір заробітної плати за останні 12 місяців роботи позивача з урахуванням підвищення мінімальної зарплати в січні та лютому 2020 року становить: 4723 * 12 = 56 676 грн., де 12 - кількість місяців, а 4723 грн. - збільшений показник місячної заробітної плати позивача, взятий на підставі п. 10 Порядку № 100 в зв`язку з підвищенням мінімальної зарплати (і зарплати позивача, відповідно) в січні та лютому 2020 року до розміру 4723 грн. Кількість календарних днів за 12 місяців роботи, за винятком святкових та неробочих днів, відповідно с. 73 КЗпП України, складала 354 дні. Отже, розмір середньоденної заробітної плати для обрахунку компенсації за невикористану відпустку позивачу становить: 56 676 / 354 = 160,10 грн., 56 676 грн. - загальний розмір заробітної плати позивача за останні 12 місяців роботи, 354 - кількість днів, за винятком святкових і неробочих за вирахуваний період роботи. Таким чином, розмір компенсації за 55 днів невикористаної відпустки, належної позивачу при звільненні становить: 160,10 грн. * 55 днів = 8805, 50 грн., де 160,10 - розмір середньоденної зарплати, а 55 - кількість днів невикористаної позивачем відпустки. Відтак, суд погоджується з розрахунком компенсації за невикористану відпустку та його складових, надану позивачем та його представником, оскільки він розрахований у відповідності до вимог законодавства та відомостей про заробітну плату позивача. Відповідно, суд відхиляє як необгрунтований розрахунок компенсації за невикористану відпустку наданий відповідачем, оскільки при розрахунку компенсації ПП «Брусилів-Пошив» безпідставно розраховувало середню зарплату окремо за кілька періодів роботи позивача, що суперечить вимогам п. 2 розділу І та п. 7 розділу ІV Порядку № 100, а також невірно визначило кількість днів невикористаної відпустки в розмірі 48 днів, замість 55 днів. Отже вбачається, що позивач мав право на отримання компенсації за невикористану відпустку в розмірі 8805,50 грн., тоді як отримав її 24.03.2020 в розмірі 5395,58 грн. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. За правилами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки дослідженими судом доказами підтверджується та обставина, що після звільнення позивачу 24.03.2020 ПП «Брусилів-Пошив» було сплачено як компенсацію за невикористану відпустку в розмірі саме 5395, 58 грн., тоді як належною сумою такої компенсації мала бути сума в 8805,50 грн., суд приходить до висновку, що відповідачем при звільненні [PERSON] будо допущено порушення вимоги ст. 47 та 116 КЗпП України та своєчасно з ним не було проведено розрахунок з виплати компенсації за невикористану відпустку в повному обсязі, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 3522,20 грн. підлягають частковому задоволенню, а саме - на суму стягнення 3409,92 грн. (8805,50 грн. - 5395,58 грн.). Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в рішенні. Питання щодо справляння і сплати податків й інших обов`язкових платежів у такому випадку вирішуватиметься при виконанні рішення суду. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивача адвокат Степанчук О.М. 16.01.2021 звернулася до суду з заявою про вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених позивачем. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу представником позивача - адвокатом Степанчук О.М. надано договір про надання правової допомоги 117\\ц від 25.09.2020, укладеного між [PERSON] та адвокатом Степанчук О.М. у даній справі; кошторис вартості послуг адвоката за договором від 25.09.2020; акт виконаних робіт № 1 від 02.10.2020, прийнятих позивачем, на суму 2300 грн., акт виконаних робіт № 2 від 04.01.2021, прийнятих позивачем, на суму 4100 грн. Відповідно п. 3.2. Договору від 25.09.2020, сторони погодили, що акт виконаних робіт засвідчує факт розрахунку клієнта з адвокатом та факт отримання клієнтом адвокатських послуг. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем було документально доведено, що ним понесено витрати на правову допомогу у даній справі на загальну суму 6400 грн. Від відповідача не надходило клопотання щодо недотримання вимог стосовно співмірності витрат на правничу допомогу із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, а суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. При цьому суд враховує, що в позові позивачем було зазначено орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката, та з ним був обізнаний відповідач. Згідно висновку, зазначеному у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 02.12.2020, справа № 317/1209/19, витрати на правничу допомогу стягуються у відсотковому співвідношенні до розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням наведеного, а також враховуючи те, що позовні вимоги позивача задоволені частково, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу адвоката Степанчук О.М. пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 6195,99 грн. (3409,92 грн. * 6400 грн. / 3522,20 грн., де 3409,92 грн. - сума задоволених вимог, 6400 грн. - понесені витрати на правничу допомогу, 3522,20 грн. - сума заявлених позовних вимог). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі, пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ставок судового збору, які діяли на момент пред`явлення позову, від сплати якого було звільнено позивача, в сумі 813,99 грн. (3409,92 грн. * 840,80 грн. / 3522,20 грн., де 3409,92 грн. - сума задоволених вимог, 840, 80 грн. - розмір судового збору, 3522,20 грн. - сума заявлених позовних вимог. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial