Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] боргу в розмірі 179 035 грн. 05 коп., з тих підстав, що 05 листопада 2015 року позичив у нього 4 800 доларів США на підтвердження укладення договору позики відповідач написав боргову розписку в якій зазначив, що зобов`язується повернути зазначену суму до 26.11.2016 року. На сьогоднішній день, а саме 03 листопада 2017 року, відповідач так і не повернув борг в розмірі 4 800 доларів США, та уникає своїх боргових зобов`язань. На 03 листопада 2017 року курс долара США Національного банку України становить (1 долар США = 26 грн. 86 коп.). Заборгована сума відповідачем за борговою розпискою від 05 листопада 2015 року становить 128 928 грн. 00 коп.. Проценти від суми позики відповідно до рівня подвійної облікової ставки Національного банку України складають суму в розмірі 32 171 грн. 94 коп.. Три відсотки річних від простроченої суми за час прострочення станом на 03.11.2017 року складають суму у розмірі 3 624 грн. 11 коп.. Індекс інфляції від простроченої суми за час прострочення станом на 03.11.2017 рік складає суму у розмірі 14 311 грн. 00 коп.. Отже, [PERSON] , зобов`язаний сплатити борг з усіма підрахунками вище, а саме: основну суму боргу; облікову ставку НБУ від простроченої суми; три відсотки річних від простроченої суми; індекс інфляції, відповідно до наданих розрахунків, та понесені позивачем судові витрати. В судове засідання сторони не прибули, повідомлені належно. Позивач [PERSON] до суду не з`явився, є повідомлений належно, діє через представника. Представник позивача [PERSON] надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, за відсутності позивача, вказує, що 17.02.2020 року не мають можливості приймати особисту участь у судовому засіданні, а також, що не мають наміру укладати угоду по даній справі, позов підтримують, просять задовольнити. Відповідач до суду не з`явився, повідомлявся вчасно та належним чином, що підтверджено оголошенням на офіційному сайті Судової влади України, так як судові повістки за місцем реєстрації (проживання) не отримує. Клопотань (заяв) на адресу суду не надходило. Отримавши позовну заяву з додатками, що підтверджено рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення № 1950201688240, заперечень (відзив) на позов не надав. Підстави для відкладення (перенесення) судового засіданні відсутні. Суд, врахувавши думку представника позивача, позивача, щодо підтримання заявлених вимог в повному обсязі, вивчивши наявні у матеріалах справи докази, приходить до такого. Правочином, за нормами ст.202 ЦК України, є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). За нормами ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 05.11.2015 року [PERSON] , відповідач у справі, позичив у [PERSON] , позивач по справі, 4800 (чотири тисячі вісімсот) доларів США, про що написав розписку, та 26 листопада 2016 року зобов`язувався повернути позичену суму. На підтвердження укладення договору позики та його умов, за нормами ч.2 ст.1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, Верховний суд України в постанові від 13.12.2017 у справі № 309/3458/14-ц зробив висновок, що розписка є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови, а також засвідчуючи отримання певної грошової суми. Факт отримання [PERSON] 4800 доларів США як позики, та написання, у зв`язку з цим, 05.11.2015 року власноручної розписки, підтверджено її копією. Зі змісту розписки, строк повернення коштів - 26.11.2016 року. Розглядаючи спір, який виник між сторонами, судом досліджено боргову розписку від 05.11.2015 року, враховано думку позивача, та встановлено справжню правову природу укладеного договору, з наданням оцінки всім наявним доказам, і за результатами з`ясовано, що між позивачем та відповідачем укладено договір позики. За нормами ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пройшло більше чотирьох років, з часу отримання коштів як позики, а отримані кошти не повернуті, та відповідач уникає виконання своїх боргових зобов`язань. За нормами ч.1 ст.1049 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. У зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] продовжує ухилятися від повернення коштів, станом на 03 листопада 2017 року, так і не повернув позивачу борг в розмірі 4 800 доларів США. На 03 листопада 2017 року, курс долара США Національного банку України становить (1 долар США = 26,86 грн.). Отже, заборгована сума відповідачем перед позивачем за борговою розпискою від 05 листопада 2015 року відповідно до розрахунків, які відповідачем не оспорюються, становить: основна сума боргу 128 928 грн. 00 коп., проценти від суми позики відповідно до рівня подвійної облікової ставки Національного банку України складають суму в розмірі 32 171 грн. 94 коп.; три відсотки річних від простроченої суми за час прострочення станом на 03.11.2017 року складають суму у розмірі 3 624 грн. 11 коп.; індекс інфляції від простроченої суми за час прострочення станом на 03.11.2017 рік складає суму у розмірі 14 311 грн. 00 коп.. Всього заборгованість за позикою від 05.11.2015 року складає 179 035 грн. 05 коп.. Отже, [PERSON] , відповідач, зобов`язаний сплатити [PERSON] , позивач, суму боргу з усіма підрахунками наведеними вище, а саме: основну суму боргу; облікову ставку НБУ від простроченої суми; три відсотки річних від простроченої суми; індекс інфляції. На підставі ст.625 ЦК України, відповідальність за порушення грошового зобов`язання: 1. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 2. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також гри проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України, нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч.2 ст.625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст.625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі №6-42цс11). Частина 2 п.1 ст.1048 ЦК України, передбачає, що у разі відсутності інформації домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пункт 3 ст.1049 ЦК України, передбачає обов`язок позичальника повернути позику. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що помічалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 1.3 Постанови № 14 від 17.12.2013 року Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу. З огляду на те, що згадану статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. За нормами ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. На час прийняття судом рішення, позивач суму боргу не змінив та відомості про сплату коштів відповідачем відсутні. Отже, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] , відповідачем у справі, зобов`язань позики згідно розписки від 05.11.2015 року, позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Судові витрати позивача, що понесені під час розгляду справи в суді, в силу ст.141 ЦПК України, підлягають відшкодуванню, та стягненню з відповідача, а саме, 1790,35 грн. сплачений судовий збір.

Outcome: approved