Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ. У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Миколаївської міської ради, у якому просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 820\~000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що він, як учасник бойових дій має пільгу на першочергове відведення земельної ділянки для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва. 02.10.2014 року звернувся до Миколаївської міської ради щодо виділення йому земельної ділянки. 20.09.2016 року звернувся із двома заявами до відповідача про надання йому земельних ділянок у власність для садівництва та будівництва індивідуального гаражу. 31.01.2017 року відповідач листом повідомив про відмову у задоволенні клопотання на тій підставі, що розпорядженням міського голови від 08.08.2014 року за номером 205 було створено тимчасову робочу групу з питань забезпечення військовослужбовців земельними ділянками. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.09.2017 року зобов`язано відповідача повторно розглянути звернення [PERSON] від 02.10.2014 року щодо виділення йому земельної ділянки під індивідуальну забудову та заяв від 20.09.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання йому земельних ділянок у власність для садівництва та будівництва індивідуального гаражу на найближчому пленарному засіданні чергової сесії, але у строк, що не перевищує 60 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили, та прийняти рішення у відповідності чинного законодавства України. Дана постанова суду набрала законної сили. Однак, дана постанова суду не виконана. 26.09.2019 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження, та п.2 постанови зобов`язано відповідача на протязі 10 робочих днів виконати рішення суду. 24.10.2019 року у зв`язку з невиконанням рішення суду немайнового характеру, державним виконавцем винесена постанова про накладення штрафу в сумі 5100,00 грн. 22.11.2019 року державним виконавцем надіслано до Центрального відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області повідомлення про вчинення посадовими особами Миколаївської міської ради кримінального порушення, передбаченого ст. 382 КК України та закрито виконавче провадження. Посилаючись на те, що постанова Центрального суду так і не виконана міською радою, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, зміні усталеного способу життя, почуття безнадійності у верховенстві закону. РУХ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ. Протоколом автоматизованого розподілу від 10.12.2019 року даний позов переданий на розгляд судді Черенковій Н.П. та отриманий 11.12.2019 року. Ухвалою від 11.12.2019 року дана позовна заява залишена без руху, та направлена позивачу для виконання. На виконання ухвали суду позивачем надані уточнення, які апаратом суду передані судді 08.01.2020 року. Ухвалою суду від 10.01.20209 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове зсідання на 06.04.2020 року. 21.02.2020 року надійшов відзив Миколаївської міської ради, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення мотивовані наступним. Позивач у місячний строк з дня закінчення строку на прийняття рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу ( мовчазна згода) або відсутності мотивованої відмови у його наданні. Таким чином, відсутність рішення Миколаївської міської ради не є перешкодою щодо самостійного розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Позивач не скористався своїм правом та не звертався з розробленим проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки до Миколаївської міської ради, а отже, лише рішенням про надання дозволу на розробку такого проекту, не буде реалізоване право позивача на отримання земельної ділянки. Крім того, процедура виконання рішення Центрального суду від 20.09.2017 року жодним чином не впливає на можливість позивача розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадової або службової особи вказаних органів при виконанні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173,1174 ЦК України. При цьому, позивач жодним чином необгрунтовує причинно наслідковий зв`язок між діями (бездіяльністю) Миколаївської міської ради та порушенням його прав. Окрім того, Миколаївським міським головою на виконання рішення суду ініційовано включення до порядку денного проекту рішення "Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки учаснику бойових дій" безпосередньо [PERSON] , однак , за результатами голосування вказаний проект рішення не був включений до порядку денного сесії Миколаївської міської ради. 27.02.20210 року [PERSON] направив відповідь на відзив, наступного змісту. Відповідачем не було узгоджено яку саме ділянку буде виділено, ані за місцезнаходженням, ані за розміром, що унеможливлює самостійно виділення такої земельної ділянки. Крім того, всі зазначені відповідачем норми не спростовують порушення відповідачем ст. 129 Конституції України щодо обов`язковості виконання судового рішення. 01.04.2020 року представником відповідача надано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з введенням карантину. У зв`язку з неявкою сторін 06.04.2020 року, підготовче судове засідання відкладено на 01.06.2020 року. 21.05.2020 року відповідачем надані заперечення на відповідь позивача на наданий ними відзив, в яких вказано наступне. Твердження позивача щодо відсутності узгодження на виділ земельної ділянки щодо розміру та місця знаходження є такими, що не заслуговують уваги, так як за статтею 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання. У відповідності до ст.ст.118,122 ЗК України позивач самостійно зазначає у клопотанні цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовані розміри, а також бажане місце розташування земельної ділянки. Процедура виконання рішення суду жодним чином не впливає на можливість позивача розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Таким чином, зважаючи на можливість розробки проекту землеустрою позивачем, можливість зміни реєстрації місця проживання, на яке жодним чином не впливають дії Миколаївської міської ради, ініціювання міським головою включення до порядку денного проекту рішення на виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.09.2017 року і просив про відмову у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 01.06.2020 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 14.09.2020 року. У судовому засіданні оголошена перерва, надана можливість відповідачу надати докази у підтвердження своїх заперечень. 05.10.2020 року [PERSON] надав письмові пояснення, посилаючись на своє право, передбачене ст. 43 ЦПК України, вказавши таке. В даному випадку сума моральної шкоди стягується напряму з органів місцевого самоврядування без залучення органу державного казначейства України, що випливає із висновку ВС у справі № 522\\11325\\16-ц, та положень ст.ст.6,19 Конституції України. Миколаївська міська рада є органом місцевого самоврядування, який завдав шкоди та на нього розповсюджується правила, передбачені ст.1173 ЦК України. Бездіяльність Миколаївської міської ради полягає в ухиленні від прийняття рішення про надання земельної ділянки позивачу для будівництва та обслуговування житлового будинку встановлена рішенням Центрального суду м. Миколаєва від 20.09.2017 року. Доводи відповідача щодо колегіальності органу, неможливості винесення рішення за результатами розгляду заяви позивача по суті, не свідчить про відсутність у міської ради обов`язку відшкодування моральної шкоди, оскільки рішенням суду вже визнано протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язано прийняти рішення. 19.10.20209 року надійшло клопотання адвоката Родіонової В.Є. про залучення до матеріалів справи акту психологічного дослідження 5-20 від 05.10.2020 року про наявність моральної шкоди та причинно - наслідкового зв`язку. 20.11.2020 року від представника відповідача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи витягу зі стенограми від 06.02.2020 року, проекту рішення №S-zr-937 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки учаснику бойових дій, скріншот сторінки з веб-сайту Миколаївської міської ради. При цьому, надані заперечення щодо залучення до матеріалів справи акту психологічного дослідження. У судовому засіданні позивач, адвокат підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили про їх задоволення. Представник відповідача позов не визнав, та просив про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. При цьому позивач та представник позивача адвокат Родіонова В.Є. клопотання про залучення акту підтримали, посилаючись на принцип рівності учасників процесу та задач цивільного судочинства. Представник відповідача не заперечував проти задоволення заявленого клопотання. При цьому підтримав заявлене 20.11.2020 року клопотання про залучення доказів та просив також про залучення до матеріалів справи рішення міської ради № 3\\240 від 02.02.2021 року про надання дозволу на складання землеустрою щодо відведення у власність громадянину [PERSON] земельної ділянки. Позивач та його адвокат проти заявленого клопотання не заперечували. Судом задоволені дані клопотання. ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ. [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 29.05.2015 року. За приписами п.14 ст.12 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист" від 22.10.1993 року, йому надається пільга на першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва та городництва. 02.10.2014 року, [PERSON] звернувся до Миколаївської міської ради щодо виділення земельної ділянки під індивідуальну забудову, а 20.09.2016 року звернувся до виконкому ММР з двома заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання йому земельних ділянок у власність для садівництва. Листом від 31.01.2017 року виконком Миколаївської міської ради позивача повідомлено про відмову в задоволенні його клопотання на тій підставі, що розпорядженням міського голови від 08.08.2014 року за № 205 р було створено роботу групу з питань забезпечення військовослужбовців, які беруть участь в АТО земельними ділянками. Згідно протоколу засідання вказаної групи від 26.06.2015 року встановлено черговість формування списків учасників АТО у зв`язку з обмеженою площею вільних земельних ділянок на території м. Миколаєва. При цьому також повідомлено, що його звернення про надання земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку буде винесено на розгляд робочої групи, та вказано, що Генеральним планом міста не передбачено надання земельних ділянок у власність для садівництва та будівництва індивідуального гаражу на території міста. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.09.2017 року за позовом [PERSON] про визнання дій Миколаївської міської ради протиправними, прийнято рішення про задоволення позову частково. Зобов`язано Миколаївську міську раду повторно розглянути звернення [PERSON] від 02.10.2014 року щодо виділення йому земельної ділянки під індивідуальну забудову та заяв від 20.09.2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання йому земельних ділянок у власність для садівництва та будівництва індивідуального гаражу на найближчому пленарному засіданні чергової сесії, але у строк, що не перевищує 60 днів з дня набрання судовим рішенням законної сили та прийняти рішення у відповідності до чинного законодавства України. При цьому у рішенні суду зазначено, що Миколаївською міською радою не було надано відповідь стосовно черговості [PERSON] на отримання земельної ділянки. Виконавчий лист на виконання даного рішення виданий Центральним судом 23.04.2019 року. 26.09.2019 року Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області відкрито виконавче провадження, та боржнику наданий 10-денний строк для виконання рішення суду. 22.11.2019 року до Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області виконавцем виконавчої служби направлено повідомлення про вчинення кримінального правопорушення посадовими особами боржника . Відповідно до ч.3 ст.63 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Постановою від 25.11.2019 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення Центрального суду м. Миколаєва від 20.09.2017 року закрито. 09.12.2019 року позивач звернувся до суду з даним позовом. 06.02.2020 року на 56 сесії Миколаївської міської ради У11 скликання до порядку денного міським головою поставлено питання про включення до повістки дня питання щодо надання дозволу [PERSON] на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по [ADDRESS] , відповідно до висновку управління містобудування та архітектури Миколаївської міської ради від 05.02.2020 року № 3398\\12.01-47\\20-2. Однак дане питання до порядку денного не включено, що підтверджується стенограмою засідання сесії. Рішенням Миколаївської міської ради № 3\\240 від 02.02.2021 року громадянину [PERSON] надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтованою площею 1000 кв.м., з цільовим призначенням відповідно КВЦПЗ: В.02.02.01, з метою передачі її у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] , відповідно до висновку департаменту архітектури та містобудування Миколаївської міської ради від 05.02.2020 № 33988\\12.01.-47\\20-2. За актом психологічного дослідження № 5-20, складеного на замовлення [PERSON] психологом [PERSON] , існує причинно - наслідковий зв`язок між негативними змінами психічної діяльності [PERSON] та невиконанням судового рішення з боку міської ради, його боротьби з бюрократичним апаратом, яка безпосередньо впливає на його психологічні страждання, та принесла йому моральні страждання. ВИСНОВКИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Стаття 6 Конституції України визначає, що Державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову. Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лишена підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, суд має виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України. Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" установлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження",а також особливості їх виконання. Відповідно до підпункту 2) пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України/ У частині другій статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Територіальні громади набувають і здійснюють цивільні права та обов`язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 172 ЦК України). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України). Тлумачення статей 2, 11, 172, 1167, 1173 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу місцевого самоврядування при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Тобто боржником є відповідний орган місцевого самоврядування, яка бере участь у справі як відповідач. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 459/274/17 (провадження № 61-25576сво18). Миколаївська міська рада є органом місцевого самоврядування, який завдав шкоди та на якого поширюються правила передбачені статтею 1173 ЦК України. Бездіяльність Миколаївської міської ради, яка полягала в ненаданні відповіді ,ухиленні від прийняття рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у приватну власність [PERSON] безоплатно земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), встановлена постановою Центрального районного суду від 20.09.2017 року та матеріалами даної справи. За таких обставин, суд, врахувавши постанову Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.09.2017 року, якою встановлено противоправну бездіяльність Миколаївської міської ради, а також тривале порушення відповідачем законних прав позивача, яке виразилось в невиконанні судового рішення , дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди , яка виразилась в душевних стражданнях, завданих неправомірною бездіяльністю посадових осіб саме Миколаївської міської ради, яка є винною особою та завдавачем такої шкоди. Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно зі ст.23 ЦК України, вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає: у фізичному болі та стражданні, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. У приниженні честі та гідності. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей, позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності та справедливості. Верховний Суд наголосив, що відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній особі внаслідок бездіяльності органів державної влади (органів місцевого самоврядування), здійснюється за рахунок коштів державного бюджету ( місцевих бюджетів). Право особини на відшкодування моральної шкоди, перш за усе гарантується Конституцією України ( ст.ст.32,56,62). Згідно ч. 1\~ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування»\~передбачено, що шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Відправною точкою у вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди можна вважати Постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди». Так, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Отже, враховуючи, що між бездіяльністю відповідача та завданої моральної шкоди наявний причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг втрат немайнового характеру, є всі підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди , розмір якої визначається судом у сукупності зі всіма обставинами справи та враховуючи принцип розумності та справедливості у розмірі 8000,00 грн. При цьому суд враховує, що частково приймались міри для виконання судового рішення, про що свідчить стенограма сесії міської ради від 06.02.2020 року, а також те, що вже рішення суду на даний момент виконано. Отже, позов підлягає частковому задоволенню. Враховуючи вищевикладене, суд вважає доводи представника відповідача про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди безпідставними, та такими, що не відповідають вимогам закону та обставинам справи. Відповідно до прецедентної практики Європейського Суду з прав людини право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презумується, а тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди. Порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст.ст.\~3,\~19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Водночас згідно ст.\~1173\~ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Отже негативні емоції позивача внаслідок тривалого та умисного не розгляду його звернення перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Оскаржувана постанова апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Outcome: approved