Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-27 00:00:00

04 вересня 2015 року позивач звернулась до Центрального райнного суду м.Миколаєва із позовом до Акціонерного будівельно-інвестиційного товариства "Будінвест", [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на квартиру як на спадкове майно. В обгрунтування позовних вимог позивач вказала, що на Південній товарній біржі, 28.02.1996 року згідно договору купівлі-продажу №3718, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] у Акціонерного будівельно-інвестиційного товариства "Будінвест". Договір зареєстровано у Миколаївському БТІ за реєстровим номером 19909 від 29.02.1996 року. Посилаючись на те, що після смерті чоловіка позивача відкрилась спадщина у вигляді спірної квартири. Позивач у встановлений законом строк звернулась до Першої Миколаївської державної нотраіальної контори Миколаївської області, проте нотаріусом було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом в зв'язку з тим, що договір-купівлі продажу спірної квартири є недійсним, оскільки не має нотаріального посвідчення договору. Враховуючи вищевикладене позивач просила позов задовольнити. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вказала, що на задоволенні позову наполягає, справу просить розглядати у її відсутність. проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що з позовом згоден. Відповідач Акціонерне будівельно-інвестиційне товариство "Будінвест" у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив. Суд, оглянувши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 28.02.1996 року між [PERSON] та Акціонерним будівельним-інвестиційним товариством "Будінвест" на Південній товарній біржі був укладений договір № 3718 купівлі-продажу квартири [ADDRESS], яка належала Акціонернму будівельному-інвестиційному товариству "Будінвест" на підставі реєстраційного посвідчення, виданого на підставі рішення виконкому Міської ради народних депутатів за № 507 від 22.10.1995 року. Цей Договір купівлі-продажу квартири був зареєстрований у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за № 3718 від 28.02.1996 року, право власності на квартиру зареєстровано за позивачем у БТІ 29.02.1996 року за № 19909. /а.с.8-9/. Згідно зі ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно положень ч. 2 ст.47 ЦК Української РСР 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Аналогічне за змістом положення містить ч.2 ст.220 ЦК України - якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Судом досліджено, що [PERSON] помер [INFO], згідно свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] /а.с.14/. 23 грудня 2014 року [PERSON] звернувся до першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь позивача /а.с.18/. 10 березня 2015 року позивач звернувся до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] /а.с.20/. 10 березня 2015 року державним нотаріусом винесена постанова про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на квартиру [ADDRESS], в зв'язку з тим, що договір-купівлі продажу спірної квартири є недійсним, оскільки договір не має нотаріального посвідчення /а.с.20/. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, позивач є спадкоємцем 1 черги за законом, та він своєчасно у 6-місячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищевикладеного суд, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Приймаючи до уваги, що позивачем не заявлені вимоги про відшкодування судового збору за розгляд справи, у суду відсутні підстави для покладення витрат на відповідача, разом з тим суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися в подальшому з заявою для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved