Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

04 листопада 2016 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до Страхової компанії ПАТ «Уніка», за участі третьої особи Відкритого акціонерного товариства «райффайзен [PERSON]», згідно якого просила подію захворювання [PERSON] визнати страховим випадком згідно із Договорами Добровільного страхування №016191/0136/0000811 і №016370/0136/0000263 та стягнути з Страхової компанії ПАТ «Уніка» на користь Кредитора - АТ [PERSON] [PERSON]», грошову суму згідно з умовами Договорів Добровільного страхування на виконання зобовязання за кредитними договорами №014/0027/74/47444 і №014/0030/74/82268 що покривають зобовязання позивача станом на 08.12.2015 року. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до наступного висновку. 13 березня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», який в подальшому було реорганізовано в ВАТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0027/74/47444 у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 38000 (тридцять вісім тисяч) доларів США. Кредит надавався на 240 місяців з 13 березня 2006 року по 13 березня 2026 року з процентною ставкою 12,5 відсотків річних. Відповідно до п.6.7 Кредитного Договору Позивач зобовязаний здійснити страхування свого життя та страхування від нещасних випадків на користь Кредитора (третьої особи). 12 листопада 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір №016191/0136/0000811 добровільного страхування від нещасних випадків та здоровя на випадок хвороби позичальника (позивача) в якості забезпечення виконання зобовязання за Кредитним Договором № 014/0027/74/47444, де вигодонабувачем є АТ «[PERSON] [PERSON]» який набуває право на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості застрахованої особи за Кредитним договором, що існує на дату настання страхового випадку. Строк дії Договору страхування з 13 листопада 2014р. по 12 листопада 2015р. Крім того 17 вересня 2007 року між ВАТ «[PERSON] [PERSON]», який в подальшому було реорганізовано в АТ «[PERSON] [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0030/74/82268 у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 433 608 (чотириста тридцять три шістсот вісім тисяч) гривень. Кредит надавався на 240 місяців з 17вересня 2007 року по 17 вересня 2027 з процентною ставкою 12,5 відсотків річних. Відповідно до п.5.6 Кредитного Договору, Позивач зобовязаний здійснити страхування заставного життя на користь Кредитора (третьої особи). 16 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір добровільного страхування № 016370/0136/0000263 від нещасних випадків та здоровя на випадок хвороби позичальника в якості забезпечення виконання зобовязання за Кредитним Договором №014/0030/74/82268, де вигодонабувачем є АТ «[PERSON] [PERSON]» який набуває право на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості застрахованої особи за Кредитним договором, що існує на дату настання страхового випадку. Строк дії Договору страхування з 25 вересня 2014 року по 24 вересня 2015 року. За умовами обох Договорів добровільного страхування від нещасних випадків та здоровя на випадок хвороби позичальника кредиту, п.1.1 зазначає, що страховими випадками визначаються передбачені Договором наслідки нещасних випадків та хвороб, що сталися у строк та у місці дії Договору, які підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законом порядку. Згідно п.1.3 Договору, передбачено, що хворобою вважаються інфекційні та паразитарні хвороби; новоутворення; хвороби ендокринної системи; хвороби крові; кровотворних органів; системи кровообігу; хвороби органів дихання та інші. 16 вересня 2015 року позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку за кредитним договором №014/0030/74/82268. Відповідно до п. 6.1 та розділу З Страхового Договору за результатом повідомлення страховому випадку було присвоєно номер 00176571. 17 вересня 2015 року позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку за кредитним договором №014/0027/74/47444. Відповідно до п. 6.1 та розділу З Страхового Договору за результатом повідомлення страховому випадку було присвоєно номер 00176619. Відповідно до Договору, страховим випадком є стійка втрата страхувальником (застрахованою особою) працездатності внаслідок нещасного випадку та хвороби (загострення хвороби) у разі встановлення інвалідності І-ої або ІІ-ої групи. Згідно довідки МСЕК від 08.12.2015року у позивача встановлено II (другу) групу інвалідності. Після отримання медичних документів, які в повному обсязі підтверджують настання страхового випадку позивач звернувся до відповідача про виконання вимог договору, проте своїм листом за номером №8251 від 21.12.2015 року позивач відмовив посилаючись на п.1.5 страхового договору, згідно якого втрата працездатності внаслідок хвороби визнається у випадку, якщо така подія наступила упродовж 6 місяців із дня хвороби. Відповідач трактує, що діагноз захворювання було встановлено 29.05.2015 року, а II (другу) групу інвалідності встановлено 08.12.2015 року, відповідно різниця між датами складає 6 місяців і 9 днів. Правовідносини між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, законодавством про страхування. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст.ст. ч.ч.1,4 ст. 626, 627, 629 КПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 982 ЦК України). Згідно ст.985 ЦК України страхувальник має право укласти з страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобовязаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Згідно ч.1ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов'язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону. Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови (ст. 991 ЦК України). Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про страхування» предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про страхування» страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно ст.ст. 16,17 ЗУ «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування. Договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. Правила страхування розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в Уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування. Правила страхування повинні містити: предмет договору страхування; порядок визначення розмірів страхових сум та (або) розмірів страхових виплат; страхові ризики; виключення із страхових випадків і обмеження страхування; строк та місце дії договору страхування; порядок укладення договору страхування; права та обов'язки сторін; дії страхувальника у разі настання страхового випадку; перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків; порядок і умови здійснення страхових виплат; строк прийняття рішення про здійснення або відмову в здійсненні страхових виплат; причини відмови у страховій виплаті або виплаті страхового відшкодування; умови припинення договору страхування; порядок вирішення спорів; страхові тарифи за договорами страхування іншими, ніж договори страхування життя; страхові тарифи та методику їх розрахунку за договорами страхування життя; особливі умови. Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобовязаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: 1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров'я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; 2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; 4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; 5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) інші випадки, передбачені законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону. Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обгрунтуванням причин відмови (ст. 26 ЗУ «Про страхування»). Закон України «Про страхування» № 85/96-ВР регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб. Так відповідно до ст. 8 зазначеного Закону страховий випадок це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася й з настанням якої виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Яка саме подія визнається страховим випадком має бути детально зазначено у договорі страхування. Суд критично ставиться до стверджень відповідача, що заявлена подія не є страховим випадком оскільки між хворобою (29.05.2015 року) та встановленням стійкої втрати працездатності (08.12.2015 року) пройшло більше ніж 6 місяців, оскільки у разі встановлення втрати професійної працездатності МСЕК керується постановами Кабінету Міністрів України від 22.02.1992 року № 83 "Про затвердження Положення про медико-соціальну експертизу і Положення про індивідуальну програму реабілітації та адаптації інваліда", від 04.04.1994 року № 221 "Про затвердження Порядку організації та проведення медико-соціальної експертизи втрати працездатності" та наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 року № 212 "Про затвердження Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків". Ще однією ознакою, що свідчить про стійкий характер непрацездатності, є тривалість захворювання, яка передує підтвердженню стійкої втрати працездатності. Зокрема, скерування хворого до МСЕК з метою його огляду здійснюють ЛКК лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання або лікування за наявності стійкого чи незворотного характеру захворювання, у разі захворювання на туберкульоз - протягом десяти місяців від дня настання непрацездатності. На підставі вищевикладеного можна вважати, що різниця між датами у 6 місяців та 9 днів не залежала від волі страхувальника (застрахованої особи). Таким чином, подія захворювання [PERSON] є страховим випадком, згідно з Договорами Добровільного страхування №016191/0136/0000811 і №016370/0136/0000263. З урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» в разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування. Оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання. Згідно ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», що передбачає права споживача у разі порушення умов договору про надання послуг, у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Відповідно до ст. 985 ЦК страхувальник має право укласти з страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату в разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Зазначене положення міститься і в ст. З Закону України «Про страхування». У статті 636 ЦК України визначено, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. За змістом наведених законів України випливає, що договір страхування надає право третій особі (вигодонабувачу) вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, хоча і не покладає на нього обов'язків останнього. Єдиним вигодонабувачем за Договорами страхування є ПАТ «[PERSON] [PERSON]», який набуває право на одержання суми страхової виплати у розмірі заборгованості застрахованої особи за Кредитним договором, що існує на дату настання страхового випадку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення зі Страхової компанії ПАТ «Уніка» на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]» грошової суми згідно з умовами Договорів підлягає задоволенню. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved