Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

12 грудня 2014 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до державного учбового закладу "Сніжнянський гірничий технікум" за вимогою про стягнення нарахованої, але невиплаченої працівникові суми заробітної плати, посилаючись на те, що вона перебуває у трудових відносинах з відповідачем, а саме, працює викладачем загальноосвітніх дисциплін в державному учбовому закладі "Сніжнянський гірничий технікум". Учбовий заклад "Сніжнянський гірничий технікум" фінансується з державного бюджету і підпорядкований Міністерству освіти і науки України. Відповідач має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати, яка не виплачується на підставі Розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження". Учбовий заклад "Сніжнянський гірничий технікум" знаходиться в місті Сніжне, яке входить в зону проведення АТО, на іншу територію України заклад перенести неможливо, тому його фінансування неможливе на весь період проведення АТО. Заробітна плата позивачу не виплачується з червня 2014 року, в зв"язку з чим заборгованість з її виплати становить 10 550грн.80коп. На підставі викладеного, позивач прохає суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 10550грн.80коп., компенсацію за невчасно виплачену зарплату та моральну шкоду в сумі 1700грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, причини неявки повідомила. Надала письмову заяву, в якій повідомила, що підтримує позовні вимоги по тих підставах , що викладені в позовній заяві, прохала розглянути справу без її участі, позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача державного учбового закладу "Сніжнянський гірничий технікум" в судове засідання не з'явився, причини неявки повідомив. В письмовій заяві, яка надійшла на адресу суду, відповідач проти позову не заперечував, підтвердив наявність заборгованості по заробітній платі, прохав розглядати справу без участі представника. Представник третьої особи Міністерства освіти і науки України в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, будь-яких заяв про бажання прийняти участь у розгляді справи, про розгляд справи за відсутності представника чи відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Виходячи з наведеного, а також положень ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності позивача, представника відповідача, представника третьої особи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, з'ясувавши позицію позивача та відповідача у справі, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини [PERSON] з 06 серпня 2013 року по теперішній час працює секретарем навчальної частини на час відсутності основного працівника в державному учбовому закладі "Сніжнянський гірничий технікум" (а.с.18). Позивач [PERSON] в позові вказує, що заборгованість з виплати їй заробітної плати складає: за червень 2014 року - 9774,80 гривень, за серпень 2014 року - 776,00 гривень , а всього 10 550,80 гривень, на підтвердження чого нею до позову долучено розрахункові листки за червень, серпнень 2014 року ( а.с7-9). Згідно з листа б/н від 2015 року державного учбового закладу "Сніжнянський гірничий технікум", який завірений підписом головного бухгалтера, інспектора відділу кадрів та скріплений гербовою печаткою закладу, відповідачем визнається і фактично підтверджується наявність заборгованості з виплати заробітної плати [PERSON] за червень- серпень 2014 року в розмірі 10 550,80 гривень ( а.с.26-27). Відповідно до ч.1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України ""Про оплату праці"" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог в частині стягнення заборгованості по заробітної платі в розмірі 10550,80 гривень. Вирішуючи вимогу про стягнення компенсації частини втраченого доходу у зв'язку порушенням строків виплати, суд виходить з наступного. Згідно до ст. 34 Закону України ""Про оплату праці"" у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати працівникам також проводиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. На підставі ст. 1 Закону України ""Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"" від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі - Закон від 19 жовтня 2000 року № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі ст. 2 Закону від 19 жовтня 2000 року № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам доходів (заробітної плати). Відповідно до ст. 4 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III виплата громадянам суми компенсації проводиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Позивач у позові прохала витребувати у відповідача розрахунок розміру компенсації втрати заробітної плати, тобто наперед висловила свою згоду на той розмір компенсації, який буде розрахований відповідачем. Виходячи з даних, наданих державним учбовим закладом "Сніжнянський гірничий технікум" (а.с. 28,29), розмір компенсації втрати заробітної плати складає: за червень 2014 року - 686,67 грн. за серпень 2014 року - 45,62 грн. Загальний розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з червня 2014 року по серпень 2014 року складає 686,67+45,62 = 732,29 грн. Зважаючи на той факт , що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати не оспорюються і фактично визнаються відповідачем, визнання позову в цій частині не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Що стосується заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди в розмір 1700 грн. , вони підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного Право на відшкодування моральної шкоди передбачено ст.237-1 КЗпП України. Згідно роз'яснення наданого Пленумом Верховного Суду України у п. 13 постанови від 31 березня 1995 року № 4 ""Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"" судам необхідно врахувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин(незаконного звільнення або переведення, невиплата належних йому сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань , втрати нормальних життєвих зв'язків чи потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності чи галузевої належності. Суд вважає, що права позивача на своєчасне отримання заробітної плати відповідачем порушені, що призвело до моральних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв'язків, необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя. Проте, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує усі фактичні обставин справи та виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, тому вважає, що її розмір 300 грн. у грошовому виразі є достатнім. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині присудження працівникові виплати заробітної плати за один місяць. Задовольняючи вимоги позивача, який при подачі позову звільнений від сплати судового збору, суд згідно з положеннями ч.3 ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Outcome: partial