Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

Позивачка 11 вересня 2019 року звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину та стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 31.07.1993 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, в якому у них народилось троє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01.04.2016 року шлюб між сторонами було розірвано, діти залишились проживати з позивачкою. 15.02.2018 року за заявою позивача Залізничним районним судом м. Львова було видано судовий наказ № 462/360/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 25.01.2018 року. 27.02.2018 року Залізничний ВДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області з метою примусового виконання вказаного судового наказу відкрито виконавче провадження № 55886909. [INFO] [PERSON] досяг повноліття. Таким чином, з урахуванням того, що [PERSON] досяг повноліття, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач вважає, що такий розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки є явно недостатнім для забезпечення достатнього життєвого рівня, необхідних умов для існування та гармонійного розвитку дитини, тому вона заявляє вимогу про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки та стягнення з відповідача таких аліментів у розмір 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття. Відповідно до умов договору "Про надання освітніх послуг" № 152-12 від 02 серпня 2018 року, укладеного між [PERSON] та Національним університетом "Львівська політехніка" [PERSON] є студентом другого курсу Інституту економіки та менеджменту Національного університету "Львівська політехніка". Форма навчання - денна, рівень вищої освіти - бакалавр, навчання здійснюється за плату, термін закінчення навчання червень 2022 року. При цьому загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 58 020,00 грн. Від так, позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача 13 125,00 грн. - половини понесених нею у період з 02.08.2018 року по 02.09.2019 року додаткових витрат на [PERSON] , який в той час був неповнолітнім. У зв`язку з тим, що після досягнення повноліття [PERSON] продовжує навчання у Інституті економіки та менеджменту Національного університету "Львівська політехніка" на денній формі навчання, а тому потребує матеріальної допомоги, яку позивач просить стягувати з відповідача у розмірі 4000 грн. щомісячно.Зазначає, що розмір сплачуваних відповідачем аліментів є заниженим та явно не відповідає реальним доходам, фактичним витратам та способу життя відповідача, що підтверджується тим, що у період з 2017-2019 рр. відповідач набув у власність автомобіль RENAULT MASTER, 2014 року випуску, автомобіль MERCEDES-BENZ CLS 320 CDI, 2006 року випуску, автомобіль BMW Х5, 2017 року випуску, автомобіль PEGEOT 3008, 2017 року випуску, автомобіль RENAULT CLIO, 2013 року випуску, нежитлові приміщення, площею 81,7 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , нежитлові приміщення, площею 18,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS] , 1/2 частку квартири, площею 53,1 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідач уклав з ПАТ АКБ "Львів" Генеральний кредитивний договір №14/В/2017 від 31.07.2017 року, відповідно до якого розмір основного зобов`язання складає 7 500 000 грн., що свідчить про матеріальну спроможність [PERSON] обслуговувати даний кредит. Також у період 2018-2019 років багаторазово перебував закордоном, у тому числі з метою відпочинку. Наведене переконливо свідчить про те, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] та повнолітнього [PERSON] у заявленому позивачем розмірі. Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 25 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін. В судовому засіданні представник позивача дав пояснення аналогічно наведеними у позовній заяві та доповнив, що дійсно розмір сплачуваних відповідачем аліментів є заниженим та явно не відповідає реальним доходам, фактичним витратам та способу життя відповідача, що підтверджується фактами набуття відповідачем у власність у вказаний період цінного рухомого та нерухомого майна, інформацією, наданою Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України щодо багаторазового перетину відповідачем державного кордону України у період нарахування та сплати ним аліментів, з якої вбачається, що відповідач у відповідний період багаторазово та систематично залишав межі території України, у тому числі з метою відпочинку за кордоном, інформацією, наданою АТ АКБ "Львів" щодо руху грошових коштів по рахунках відкритих на ім`я відповідача, з якої вбачається, що у період нарахування та сплати ним аліментів ним здійснювалися банківські операції на загальну суму 4111654,59 грн., а також банківські операції на загальну суму 119286,28 доларів США. Крім того, із веденого меморіального ордера, наданого АТ АКБ "Львів" вбачається, що відповідач з метою обслуговування, наданих йому кредитів сплачує в користь АТ АКБ "Львів" грошові кошти у розмірі еквівалентному по декілька тисяч доларів США щомісячно, а в окремі місяці на суми, що перевищують еквівалент 10000 доларів США. При цьому [PERSON] надає суду довідку від 23.10.2019 року за вих. № 23/10/19, зі змісту якої вбачається, що відповідач з 27.09.2019 року працює на посаді заступника директора ТзОВ "ТЕРОМЛАЙФ УКРАЇНА" на пів ставки з окладом 5000 грн., а тому вважає, що у цьому випадку у суду є підстави для застосування норми ч. 3 ст. 182 СК України, відповідно до якої суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. А тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача визнав позов частково та пояснив, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмір 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення донькою повноліття та не заперечує проти стягнення додаткових витрат на сина [PERSON] у розмірі 13125 грн. Щодо вимоги позивача про стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] у розмірі 4000 грн. щомісячно, вважає таку суму завищеною та нічим не обгрунтованою. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 23.10.2019 року подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Зі змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За вимогами ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі до 01.04.2016 р. /а.с. 10-11/, та від спільного подружнього життя мають сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] /а.с. 18, 19/. Згідно акта обстеження Сокільської сільської ради від 09.09.2019 року син [PERSON] та донька [PERSON] проживають з позивачкою за адресою: [ADDRESS] /а.с. 17/. Судовим наказом Залізничного районного суду м. Львова від 15.02.2018 року з боржника [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , стягуються аліменти на утримання двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 25.01.2018 року /а.с. 20-21/. 27.02.2018 року державним виконавцем Залізничного ВДВС м.Львів ГТУЮ у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню судового наказу № 462/360/18, виданого 15.02.2018 року Залізничним районним судом м. Львова /а.с. 22/. Також встановлено, що син [PERSON] , який [INFO] досяг повноліття, продовжує навчатися на денній формі навчання у Інституті економіки та менеджменту Національного університету "Львівська політехніка", термін навчання - з 01.09.2018 року по 30.06.2022 рік, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 58020 грн. /а.с. 48-50/. Згідно долучених до матеріалів справи квитанцій до прибуткового касового ордера №06777 від 02.09.2019 року, №02146 від 07.03.2019 року, №50211 від 02.08.2018 року позивачкою понесені витрати на оплату навчання сина у розмірі 26250 грн. /а.с. 51-53/. Оскільки вимоги позивачки щодо зміни розміру аліментів на доньку [PERSON] та стягнення додаткових витрат на сина [PERSON] відповідачем визнаються, то такі не підлягають додатковому доказуванню і підлягають до задоволення. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на сина [PERSON] у розмірі 4000 грн., проти якої заперечив представник відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Крім того, згідно з ч.1 ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. З матеріалів справи, а саме з витягів з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобі, Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, виписок з АТ АКБ «Львів», витягу щодо перетинання відповідачем державного кордону, вбачається, що [PERSON] фінансово спроможний надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину [PERSON] , який продовжує навчання /а.с. 56-70, 100-132, 159, 161/ в розмірі, заявленому позивачкою. При цьому суд зазначає, що розмір аліментів 4000 грн в місяць на повнолітнього сина, який продовжує навчання у вищому навчальному закладі є таким, що здатен забезпечити достатній життєвий рівень, необхідний для його розвитку та навчання. Крім того, [PERSON] є студентом денної форми навчання, тому не може працювати і зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги від батька, відповідач спроможний сплачувати аліменти саме в такому розмірі, а тому суд дійшов висновку, що позов в цій частині обгрунтований, підставний, доведений належними та допустими доказами і є таким, що підлягає задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача в користь держави підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 133, 141, 264, 265, 274-275,279 ЦПК України,

Outcome: approved