Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

Згідно позовної заяви, заяв про доповнення та уточнень позовних вимог, усних пояснень позивача в судовому засіданні, йому на праві власності належить будинок [ADDRESS]. По сусідстві з ним в буд.№ [ADDRESS] проживає [PERSON] З вулиці Лісова до будинків позивача, [PERSON] та будинку № [NUMBER] пролягає дорога (проїзд), яка відноситься до земель загального користування. Посилаючись на те, що вказана дорога належить йому як власнику, [PERSON] перешкоджає позивачу користуватися нею, що обмежує йому можливість під'їзду до будинку та користування ним. Крім того, на вказаній земельній ділянці [PERSON] самовільно побудував гараж. Позивачу стало відомо, що на підставі рішення Нетішинської міської ради № 6 від 23.06.1998 року [PERSON] була передану у власність земельна ділянка площею 0,11 га., яка включає частину дороги загального користування, і йому видано державний акт про право власності на землю. Позивач вважає, що Нетішинська міська рада, передавши [PERSON] у власність земельну ділянку (дорогу), призначену для спільного використання грубо порушила вимоги діючого законодавства. Крім того, [PERSON] самовільно побудував гараж з порушення будівельних норм дуже близько до його будинку, що заборонено по техніці безпеки, зберігає там бензин та інші паливні матеріали, тому він звернувся в Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю. Коли представники даної установи приїхали перевірити його звернення [PERSON] не вийшов до них та не надав документи на гараж. Після проведення вимірів представники Інспекції виявили, що гараж знаходиться на відстані 5-6 метрів від його будинку, що є порушенням будівельних норм. 20.08.2013 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю було складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про добровільне знесення [PERSON] до 01.10.2013 року самовільно побудованого гаража, але він його не виконав, порушень вимог законодавства не усунув. Тому для усунення перешкод у користуванні своєю власністю позивач звернувся зі скаргою у виконавчий комітет Нетішинської міської ради. 20.01.2014 року на його адресу надійшла відповідь, в якій було зазначено, що в разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконує вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов про знесення самочинно збудованого ним об'єкта. Однак Інспекція, а зараз Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції позову про знесення [PERSON] гаража не пред'явила, в той час як згідно законодавства, зобов'язана це зробити. Позивач також пояснив, що у січні 2015 році йому була передана у власність земельна ділянка площею 0,04 га. для ведення садівництва, яка межує із земельною ділянкою виділеною [PERSON] Оскільки [PERSON] побудував гараж на дорозі, закрив її, тому він змушений заїжджати до будинку через виділену йому земельну ділянку, що перешкоджає йому посадити на ній городину. На підставі наведеного позивач просив визнати незаконною бездіяльність Управління Державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області; скасувати рішення Нетішинської міської ради Хмельницької області від 23.06.1998 року № 6 про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки за адресою [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] знести побудований ним на земельній ділянці загального користування (дорозі) гараж за адресою [ADDRESS] та відновити становище (межу), яке існувало до будівництва [PERSON] гаража. Також просив стягнути з [PERSON] судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок та витрати на правову допомогу в сумі 500 гривень. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позові та заявах про уточнення позовних вимог. Пояснив, що бездіяльність Управління Державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області полягає в неподанні позову до [PERSON] про знесення гаража. Крім того, [PERSON] після виділення йому земельної ділянки, вийшов за її межі з південної сторони і побудував гараж. У січні 2015 році [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,04 га. і виявив, що частина гаража [PERSON] стоїть на його земельній ділянці і цим порушуються його права. Вважає, що земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] частково накладаються одна на одну. Представник Нетішинської міської ради проти задоволення позову заперечувала посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Також просила застосувати строк позовної давності до позовних вимог про скасування рішення Нетішинської міської ради № 6 від 23.06.1998 року та державного акту, оскільки позивачу було відомо про передачу [PERSON] земельної ділянки ще у 1998 році, про що свідчить його підпис в акті погодження меж суміжними землекористувачами. Коли [PERSON] побудував гараж, позивач точно не знає. Крім того, [PERSON] не надав жодних доказів того, що передача земельної ділянки у власність [PERSON] порушує його права чи інтереси. Представник зазначила, що земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] не накладаються, оскільки ці обставини перевіряються під час виділення земельної ділянки у власність. Якщо б вони накладалися, відділ Держземагенства не погодив би [PERSON] проект землеустрою і не виділив йому земельну ділянку у власність. Крім того, позивач не довів, що частина земельної ділянки, що передана у власність [PERSON] відситься до земель загального користування. В судовому засіданні представник відділу Держземагенства у м.Нетішин Хмельницької області позов не визнала та пояснила, що державний акт на право приватної власності на землю виданий [PERSON] з дотриманням всіх вимог земельного законодавства на підставі рішення Нетішинської міської ради. Земельні ділянки [PERSON] та [PERSON] не накладаються, оскільки всі земельні ділянки виділені у власність реєструються в системі державного кадастру, з прив'язкою до системи координат на місцевості, створюється відповідний обмінний файл. Якби частина земельної ділянки, яку просив виділити йому [PERSON], знаходилась в приватній власності іншої фізичної особи, то відвести, передати та зареєструвати таку земельну ділянку в системі державного кадастру було б неможливо. Тоді б йому була виділена земельна ділянка меншої площі з відрахуванням площі земельної ділянки, яка знаходиться у власності іншої особи. Представник вважає, що права позивача жодним чином не порушені. Представник Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Хмельницькій області в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про розгляд справи в суді повідомлявся. Суд, вислухавши позивача, його представника, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Як вбачається з витягу з рішення Нетішинської міської ради № 6 від 23 червня 1998 року та додатку до нього, вирішено [PERSON], який проживає по [ADDRESS] передати у приватну власність по фактичному користуванню земельну ділянку площею 0,11 га., із них ріллі - 0,04 га., під будівлями і дворами та іншими спорудами - 0,07 га. На підставі вказаного рішення Нетішинської міської ради № 6 від 23 червня 1998 року, 09.07.1998 року видано державний акт на право приватної власності на землю, згідно якого [PERSON], який мешкає в [ADDRESS], є власником земельної ділянки площею 0,11 га. для обслуговування будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території Нетішинської міської ради. Згідно листа Славутського держлісгоспу № 321 від 06.04.1998 року та витягу з рішення Нетішинської міської ради № 8 від 05.04.1998 року, за згодою Славутського держлісгоспу, частина вищевказаної земельної ділянки площею 0,10 га. вилучена з користування Славутського держлісгоспу і переведена в землі запасу міської ради. Земельна ділянка розташована в другому кварталі Кривинського лісництва. На час оформлення та видачі [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю діяв Земельний кодекс України 1990 року та Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.04.1993 року № 28. Згідно ч.1 ст.56, ч.2 ст.67 Земельного кодексу України 1990 року, для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути у містах не більше - 0,1 гектара. Згідно ст.ст.80, 81 Земельного кодексу України 1990 року, землями запасу визнаються всі землі, не передані у власність або не надані у постійне користування. До них належать також землі, право власності або користування якими припинено відповідно до статей 27 і 28 цього Кодексу. Землі запасу перебувають у віданні сільських, селищних районних, міських, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Рад народних депутатів і призначаються для передачі у власність або надання у користування, в тому числі в оренду, переважно для сільськогосподарських потреб. Відповідно до п.1.10 Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди), затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 15.04.1993 року №28, технічна документація при складанні державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування землею, що видаються громадянам на земельні ділянки, якими вони користуються, включає: виписку з рішення місцевої Ради народних депутатів про передачу земельної ділянки у власність або надання її у користування; абриси обміру земельної ділянки; план земельної ділянки, складений за результатами обміру; збірний план землевласників і землекористувачів; відомість обчислення площ; матеріали погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами. Як вбачається з технічної документації по інвентаризації земель з видачею державного акта на право приватної власності на землю для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства [PERSON], в її склад входять всі вище перераховані документи. З абрісу та плану земельної ділянки [PERSON] вбачається, що на цій ділянці розташований гараж і зі сторони його місцезнаходження пролягає дорога (проїзд). Крім того, [PERSON], як суміжний землекористувач, погодив межі земельної ділянки [PERSON], жодних зауважень чи заперечень від нього не поступило, що підтверджується актом визначення та погодження меж землекористування. Наведені обставини спростовують твердження позивача та його представника про те, що [PERSON] була передана у власність дорога (проїзд), яка відноситься до земель загального користування. Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів і висновків експертів. Частиною 1 ст.143 ЦПК України встановлено, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом було роз'яснено позивачу та його представнику право заявити клопотання про призначення земельно - технічної експертизи для підтвердження їх пояснень про те, що земельна ділянка [PERSON] накладається на земельну ділянку, яка була виділена [PERSON] у січні 2015 році. Проте від проведення такої експертизи вони відмовились. Крім того, з абрісу та плану земельної ділянки [PERSON] вбачається, що на час передання у власність [PERSON] спірної земельної ділянки гараж вже був побудований і знаходиться саме на цій ділянці. Тому пояснення представника позивача про те, що після виділення [PERSON] земельної ділянки він вийшов за її межі з південної сторони і побудував гараж частково на дорозі та на земельній ділянці [PERSON] не відповідають дійсності. Водночас, стверджуючи, що земельні ділянки накладають, представник позивача фактично ставить під сумнів правильність виділення земельної ділянки [PERSON], оскільки вона йому була виділена пізніше. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що вказані земельні ділянки накладаються. Крім того, згідно ст.ст.256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.261, ч.ч.3, 4 ст.267 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач не вказав, коли конкретно дізнався про порушення його прав, хоча судом встановлено, що про виділення [PERSON] йому було відомо ще у 1998 році, із заявою про поновлення строку позовної давності він не звертався. Водночас, згідно роз'яснень, що містяться в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18.12.2009 року, суд, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що при прийнятті рішення Нетішинської міської ради № 6 від 23.06.1998 року та оформленні державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] права позивача не були порушені, а тому в задоволенні позовних вимог про їх скасування слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Крім того, як вбачається з листа Інспекції державного архітектурно - будівельного контролю у Хмельницькій області № 7/22-1944 від 28.08.2013 року, проведеною перевіркою встановлено, що на земельній ділянці по [ADDRESS] [PERSON] побудував гараж на відстані 6,02 м. від вікон житлового будинку, що належить [PERSON], що є порушенням вимог п.3.13, 7.50 і табл. 7.50 ДБН 360-92** "Планування і забудова міських і сільських поселень". За результатами перевірки складено відповідний протокол про адміністративне правопорушення та виданий припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів у термін до 01.10.2013 року. Згідно ст.38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. Згідно вимог ч.ч.1, 7 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Однак, позивачем не надано жодних доказів про те, що порушення в будівництві гаража, виявлені Інспекцією державного архітектурно - будівельного контролю у Хмельницькій області, є істотними порушеннями будівельних норм і правил; який саме зміст припису виданого Інспецією; виконаний чи не виконаний на даний час [PERSON] вказаний припис; не доведено, що будівництво гаража [PERSON] порушує законні права та інтереси [PERSON] Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог про зобов'язання [PERSON] знести побудований ним гараж, слід відмовити за їх недоведеністю. Крім того, суд вважає, що орган державного архітектурно-будівельного контролю має право подати позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта, а не зобов'язаний це робити і лише за умови, що особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі. Однак, позивачем не надано доказів того, що [PERSON] добровільно у встановлений строк не усунув вимоги припису. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання незаконною бездіяльності Управління Державної архітектурно - будівельної інспекції у Хмельницькій області.

Outcome: dismissed