Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з грудня 2014 року по 15 березня 2016 року перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] (07.02.2017 прізвище «[PERSON]» змінено на «[PERSON]» (а.с. 56)). [INFO] у них народилась дочка [PERSON]. Реєстрацію народження дитини відповідач здійснювала самостійно, без присутності позивача. У квітні 2018 року [PERSON] звернувся до Калуського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області із заявою про видачу копії свідоцтва про народження дитини. Проте йому було відмовлено, оскільки батько дитини записаний на підставі заяви матері дитини і державна реєстрація народження дитини проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Позивач стверджує, що 08.02.2015 разом із відповідачем здійснював Таїнство хрещення та миропомазання у храмі св. Архистратига Михаїла м. Калуш, разом виховували дочку. Після того як подружжя почало проживати окремо - з 15.03.2016, позивач продовжував дбати про дочку, приймати участь у її вихованні та утриманні. Водночас, відповідач неодноразово визнавала його батьківство відносно дочки [PERSON] у присутності свідків. Однак, станом на даний час, [PERSON] не може бачитись із своєю дитиною, так як [PERSON] здійснює перешкоди у спілкуванні з нею. На підставі наведеного позивач просить суд визнати його, [PERSON], [INFO], батьком [PERSON], [INFO]; внести зміни до актового запису №5 від 07.02.2017 про народження [PERSON], [INFO], уродженки м. Калуш, гр. України, винесеного Калуським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, змінивши запис про батька, зазначивши в графі батька дитини - [PERSON], [INFO], уродженця м. Калуш, гр. України, прізвище дитини «[PERSON]» змінити на прізвище «[PERSON]» (а.с. 2-5, 148). Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.05.2018 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Калуський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини, відкрито провадження та вирішено проводити розгляд в порядку загального позовного провадження (а.с.16-18). Ухвалою суду від 18.06.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду (а.с. 31-32). 04.10.2018 на підставі ухвали суду призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (м. Львів, вул. Конюшина (Збиральна), 24, 79040) (а.с. 80-82, 85-86). 03.12.2018 провадження у справі поновлено на підставі повідомлення судового експерта (а.с. 143). У судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Вказала, що з грудня 2014 року по 15 березня 2016 року проживала спільно із позивачем в м. Калуші на вул. Литвина. Також, він був присутній при хрещенні дитини як друг сімї. Водночас відповідач відмовилась пояснити суду хто являється біологічним батьком дитини. Також [PERSON] відмовилась від проведення експертизи. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити у зв'язку із відсутністю підстав. Представник третьої особи - Калуського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області - Очкур І.Г. у судове засідання не зявилась, однак листом від 26.05.2018 повідомила, що просить розглянути справу в її відсутності, вирішення позову покладає на розсуд суду. Заслухавши пояснення та доводи сторін, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права". Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Згідно ст. 55 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, необхідно звернути увагу на те, що Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09.10.1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13.05.1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05.2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Так, згідно ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першоїстатті 135 Сімейного кодексу України. Положеннями ст.135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з грудня 2014 року по 15 березня 2016 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану. [INFO] народилась [PERSON]. Зазначене не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, дані обставини доказуванню не підлягають. Згідно листа Калуського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області від 26.05.2018 за №620/13.16.04-01, в архіві відділу зберігається запис акту про народження [PERSON] №93, який складений 18.02.2015. Народження дитини проведено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с.21). Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00020234459 від 29.05.2018 вбачається, що 18.02.2015 в актовому записі відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України внесено відомості про батька дитини [PERSON] - [PERSON] (а.с. 22-23). Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04.10.2018 у цивільній справі призначено молекулярно-генетичну експертизу, виконання якої доручено Львівському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України (а.с. 80-82, 85-86). Однак, 29.11.2018 на адресу суду надійшло повідомлення судового експерта про неможливість проведення експертизи так як [PERSON] з дитиною [PERSON] у визначений експертом день не зявилась до Львівського НДЕКЦ МВС України, що унеможливило відбирання експериментальних зразків та проведення судової молекулярно-генетичної експертизи (а.с. 138-140). Відповідно до положень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК ( 1618-15 ) може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Якщо відповідач у такій справі ухиляється від участі у проведенні судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, суд вправі постановити ухвалу про його примусовий привід. У судовому засіданні відповідач [PERSON] вказала, що зявлятись до експертної установи не має наміру. Згідно ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Преамбула та ст.ст.7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов'язків по вихованню дітей. В рішенні ЄСПЛ у справі "Хант проти України" (п. 54) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v.Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Суд також взяв до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення кращих інтересів дитини, а саме: підтримання зв'язків із сім'єю є в кращих інтересах дитини, крім випадків, коли сім'я виявляється явно неналежною або не функціонуючою; розвиток дитини в безпечному і надійному оточенні, яке дійсно функціонує, є в кращих інтересах дитини (Справа «М.С. проти України», № 2091/13, § 76, ЄСПЛ, від 11 липня 2017 року). За викладених обставин, враховуючи те, що відповідач свідомо та умисно ухилилась від явки до експертної установи, при цьому будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення відбору необхідних зразків, зважаючи на те, яке доказове значення має проведення судової молекулярно - генетичної експертизи по даній справі, приймаючи до уваги, що іншим способом неможливо встановити біологічне походження дитини від батька, суд вважає за можливе визнати факт того, що [PERSON] являється біологічним батьком [PERSON], у звязку із чим позовні вимоги в частині визнання батьківства підлягають задоволенню. Відповідно до роз'яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). В ст. 134 СК України законодавець закріпив порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства. Так, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Аналогічні положення містять і Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 № 96/5. Зокрема, відповідно до п. 2.13.1 зазначених Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є в тому числі і рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Згідно п. 2.16.4 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. З урахуванням того, що факт батьківства позивача відносно малолітньої знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду, а також тих обставин, що позивач має нагоду забезпечити її матеріально, бажає її виховувати, цікавиться її подальшою долею, суд рахує задоволення позову доцільним та таким, що відповідає інтересам малолітньої, у зв'язку з чим необхідно провести зміни в актовому записі про її народження. Водночас, щодо зміни прізвища дитини, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1,2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 8 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов»язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім.»я та сімейні зв»язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Враховуючи викладене, відсутність згоди матері дитини на зміну її прізвища, а також враховуючи, що зміна прізвища дитини на даному етапі взаємовідносин батька та дитини не буде відповідати інтересам малолітньої дитини, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог позову про зміну прізвища дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». Суд також враховує те, що позивач не обмежений у праві при досягненні дитиною семирічного віку звернутись до суду з позовом про зміну прізвища дитини з урахуванням думки останньої. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню частково. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed