Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

12 червня 2015 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до Відділу державної виконавчої служби Сумського міського управління юстиції, Управління МВС м. Суми, прокуратури м. Суми про стягнення моральної шкоди в сумі 30 000 грн., який згодом декілька раз уточнював, та остаточно уточнивши, зазначив свої вимоги до [PERSON] відділу ДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області,Головного управління Національної поліції України в Сумській області, Сумської місцевої прокуратури, Генерального прокурора України, Державної казначейської служби України, треті особи: Конституційний суд України, Верховна рада України, і свої вимоги мотивує, тим, що відповідно до протоколу №4 від 26.11.2010 року він призначений на посаду Громадської організації «Громадське обєднання соціальних ініціатив учасників бойових дій та ветеранів військової служби та працівників силових відомств» (ГО «ГО СІ УБД ВВС ПСВ»). Зазначав, що його обовязки, як службової особи, визначені Статутом зазначеної громадської організації. 26.11.2012 року він надіслав лист до головного лікаря КУ Сумської обласної лікарні, за особистим підписом та підписами заступників Голови ГО, з вимогою припинення постійних погроз фізичною розправою та образ, які надходили у відношенні члена ГО ветерана війни, інваліда 2 групи [PERSON] з боку [PERSON] працівниці КУ «Сумська обласна лікарня». Дізнавшись про вказаний лист, [PERSON] звернулась до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації. 22.03.2013 року [PERSON] райсуд м. Суми за вказаним позовом прийняв рішення, яким визнав інформацію, що викладена у його зверненні №96 недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та ділову репутацію [PERSON] та зобовязав ГО Сумської області «ГО СІ УБД ВВС ПСВ» у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили відкликати звернення №96, стягнути з ГО Сумської області на користь [PERSON] 2000 грн. - відшкодування витрат за допомогу адвоката та 214, 60 грн. - судового збору. 24.09.2013 року від [PERSON] до державного виконавця ДВС Сумського МУЮ надійшла заява про невиконання ГО Сумської області рішення суду. Цього ж дня 24.09.2013 року державним виконавцем за невиконання указаного рішення суду винесена постанова про накладення штрафу, як на голову ГО Сумської області у розмірі 340 грн. А 25.10.2013 року державним виконавцем нібито повторно за невиконання рішення суду винесена постанова про накладення на нього штрафу, як на голову ГО Сумської області у розмірі 680 грн. Позивач також зазначає, що після отримання постанови про відкриття провадження в серпні 2013 року він звернувся до державного виконавця з письмовим клопотанням, в якому повідомив про неможливість виконання даного рішення у звязку з тим, що невірно вказана назва організації, а також те, що ГО є неприбутковою та не має особистого майна і коштів на рахунках. Та державним виконавцем Малік Я.О. не перевірялися зазначені питання. Після звернення до Головного управління Державної казначейської служби України 13.12.2013 року, [PERSON] стало відомо, що у виконавчому листі допущена помилка. Також позивач зазначає, що рішенням [PERSON] райсуду м. Суми від 10.01.2014 року у задоволенні заяви про виправлення помилки в рішенні суду їй було відмовлено. Також позивач вказує на те, що не отримував жодної постанови про накладення на нього штрафу за невиконання рішення суду та йому нічого не було відомо про винесення відносно нього таких постанов. 25.10.2013 року вказане виконавче провадження закінчено у звязку з тим, що виконати рішення без участі боржника неможливо. Тому, державним виконавцем внесено подання правоохоронним органам про притягнення його, як боржника до кримінальної відповідальності. Слідством його дії були кваліфіковані за ч.2 ст. 382 КК України, як умисне невиконання судового рішення службовою особою. Справу направлено до суду тавироком суду від 20.03.2014 року його виправдано, визначено, що склад злочину в його діях відсутній, тобто умисне невиконання рішення суду є недоведеним, а в його діях відсутній умисел на вчинення злочину. Позивач зазначає, що він є законопослухняною людиною похилого віку, полковником у відставці (бувший командир з артилерійського полку з 1989 року в Збройних силах СРСР та з 1991 року в Збройних України), ветеран військової служби та ветеран війни - інвалід війни 3-ї групи. Той факт, що проти нього відкрита не законно кримінальна справа, призвів до того, що він відчував нервовий стрес та душевні страждання. В нього було безсоння, постійно боліла голова, змінювався кров'яний тиск, пропав апетит, він схуднув, що негативно відобразилось на стані здоров'я взагалі. Крім того, значно погіршились взаємостосунки з працівниками прокуратури, МВС та виконавчої служби. Посилаючись на зазначені обставити та, остаточно уточнивши свої вимоги, позивач просить суд: 1.Визнати дискримінаційними дії Генерального прокурора України, органів Державної виконавчої служби, органів досудового розслідування в особі Сумського міського відділу Головного управління Національної поліції України в Сумській області, Сумської місцевої прокуратури, які полягають у тому, що 11.11.2013 року за №12013200440007489 до Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань були внесені відомості про кримінальне про кримінальне правопорушення вчинене [PERSON] (кваліфіковане за ст. 382 КК України). 2.Визнати противоправними бездіяльність Генерального прокурора України та підлеглих йому прокурорів, яка полягала у не реагуванні на посилання обвинуваченого [PERSON] на ту обставину і той факт, що його намагались притягти до кримінальної відповідальності за нормами КПК України, який був прийнятий з порушенням процедури його прийняття коли менш як 56 народних депутатів України не виконуючи рішення Конституційного Суду України № 11-рп/1998 від 07.07.1998 року у залі пленарних засідань Верховної Ради приймали КПК України і цією бездіяльністю [PERSON] була нанесена значна моральна шкода; 3.Визнати незаконними та протиправними дії [PERSON] відділу ДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області щодо внесення подання правоохоронним органам для притягнення [PERSON], як боржника до кримінальної відповідальності; 4.Визнати противоправними дії Сумського міського відділу Головного управління Національної поліції України в Сумській області, щодо внесення відомостей про вчинене [PERSON] кримінального правопорушення до Єдиного Реєстру Досудових розслідувань та щодо пред'явлення обвинувачення [PERSON] у скоєні злочину - невиконання судового рішення; 5.Визнати противоправною бездіяльність Сумського міського відділу Головного управління Національної поліції України в Сумській області та Сумської місцевої прокуратури, яка полягала у тому, що не було закрито кримінальне провадження № 2013200407489; 6.Визнати незаконними дії Сумської місцевої прокуратури та Генерального прокурора України щодо підтримання у суді обвинувачення у кримінальній справі №12013200407489; 7.Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 3000000 /три мільйона/ грн. В судовому засіданні позивач та його представник за дорученням [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] відділу ДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області в судовому засіданні заперечував проти позову. Зазначав, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У відділу державної виконавчої служби відсутні відомості про оскарження боржником за виконавчим листом № 1805/13122/2012, який видано 22.05.2013 року Зарічним районним судом м. Суми в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції. Своїми правами боржник щодо оскарження рішення суду та постанови про відкриття виконавчого провадження не скористався. Крім того, зазначають, що боржник спирається у своїй позовній заяві на ті обставини невірна назва боржника та неотримання процесуальних документів, які не можуть бути використані у звязку з тим, що пропущені строки на оскарження. Посилаючись на зазначені обставини просить у позові відмовити у звязку з її необґрунтованістю. Представник Сумської місцевої прокуратурив судовому засіданні зазначив, що частково визнають позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 10\~335 грн., для задоволення інших позовних вимог [PERSON] немає законних підстав, оскільки позивачем не наведено жодних доказів на їх задоволення. Представник відповідача [PERSON] міського відділу Головного управління Національної поліції України в Сумській області в судове засідання не зявився, в письмових запереченнях зазначали, що не визнають позовні вимоги позивача [PERSON], оскільки вважають, що досудове розслідування проводилось в рамках чинного законодавства. Дії органів досудового розслідування не можна визначити бездіяльними, оскільки вони були направлені на встановлення істини по справі, а тому не можуть бути бездіяльними, оскільки даний процес вимагає певних зусиль протягом всього терміну проведення досудового розслідування з метою виконання завдань кримінального процесуального законодавства. Зазначають, що з матеріалів позовної зави не наведено жодного доказу того, що саме позивач вважає дискримінаційними діями з боку правоохоронних органів по відношенню до нього. А те, що він описує в позові, є здійснення дій по встановленню факту правопорушення. Протиправності дій і рішень Сумського МВ під час відкриття та проведення досудового розслідування не вбачається порушення норм чинного законодавства. Також вважають, що позивач не наводить жодних підстав для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди. Посилаючись на зазначені обставини просять суд у позові відмовити. Інші учасники судового розгляду в судове засідання не зявилися, своїх представників в судове засідання не направили, про день та час розгляду справи повідомлені судом належним чином. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши матеріали кримінального провадження № 12013200440007489(справа № 591/11345/13-к, провадження№1-кп/591/69/14), вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11.11.2013 року слідчим СВ Сумського MB УМВС України в Сумській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 12013200440007489 внесено відомості за ч.2 ст.382 Кримінального кодексу України - за фактом невиконання рішення Зарічного районного суду м. Суми № 1805/13122/2012 від 22.03.2013 року( а.с.5 матеріалів кримінального провадження № 12013200440007489). З реєстру матеріалів досудового розслідування вбачається, що [PERSON] 10.12.2013 року повідомлено про підозру за ч.2 ст. 382 Кримінального кодексу України (а.с 5 матеріалів кримінального провадження № 12013200440007489). Згідно відомостей реєстру матеріалів досудових розслідувань № 12013200440007489 про особу правопорушника, запобіжні заходи до [PERSON] не застосовувались. Вказане кримінальне провадження спрямовано до суду із обвинувальним актом. За результатами судового розгляду справи № 591/11345/13-к, провадження №1-кп/591/69/14 Зарічним районним судом м. Суми 20.03.2014 року винесено виправдувальний вирок, який в подальшому оскаржено позивачем та прокуратурою м. Суми в апеляційній та касаційній інстанції (ас. 210-215, 259-263 матеріалів кримінального провадження № 12013200440007489). За результатами розгляду апеляційних та касаційних скарг вирок Зарічного районного суду м. Суми, яким [PERSON] виправдано за ч.2 ст.382 КК України, залишено без змін. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Згідно ст.1176 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду встановлюється законом. Відповідно до п.1ст.1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"підставами відшкодування шкоди, завданої громадянинові, крім іншого, є незаконне засудження, незаконне повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконне взяття і тримання під вартою, незаконне проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконне накладення арешту на майно, незаконне відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно п.2 ч.1ст.2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до п.5ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається): моральна шкода. Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивачу [PERSON] завдано моральну шкоду, внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування та прокуратри, тому він набув право на відшкодування моральної шкоди. Щодо розміру моральної шкоди суд приходить до наступних висновків: Відповідно до ч.5,6\~ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди\~N 4 від 31.03.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних\~\~життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п.9 вказаної вище постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Відповідно до\~ст.13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Що узгоджується з правою позицією Верховного Суду України під час розгляду справи №60-22-3цс15. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, вказав про стягнення із Державного бюджету України на його користь 3 000 000 грн. моральної шкоди. Однак, суд вважає вказані вимоги позивача дещо завищеними з огляду на наступне. Відповідно до\~ст.56 Конституції України\~кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи обставини справи, характер моральних втрат, які зазнав позивач у зв'язку із кримінальним переслідуванням стосовно нього, виходячи із вимог розумності та справедливості, обгрунтованим є стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди на його користь у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Судом зясовано, що [PERSON] під слідством та судом перебував з 10.12.2013 року(предявлення підозри) по 25.07.2014 року (набрання чинності ухвалою Апеляційного суду Сумської області ), тобто 7 місяців 15 днів. Тому, зважаючи на те, що на час розгляду справи мінімальна заробітна плата в Україні становить 1 378 грн., розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 10\~335 грн. ( 1378х7+1378/30х15). Враховуючи обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач [PERSON], характер немайнових втрат та тяжкості вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, у звязку з перебуванням під слідством та судом, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в розмірі 10\~335 грн., для стягнення моральної шкоди в сумі 3000 000 грн. суд не вбачає підстав. Відповідно ч.1\~ст.4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду"\~відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктом 5\~статті 3 цього Закону,(в даному випадку моральної шкоди) провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Згідно пп.5 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого\~Указом Президента України №460/2011 від 13 квітня 2011 року, Казначейство України відповідно до покладених завдань здійснює безпірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання дискримінаційними окремих дій [PERSON] відділу ДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області, Сумського МВ ГУ Національної поліції України в Сумській області, Генерального прокурора України та Сумської місцевої прокуратури не відповідає способам захисту порушених, оспорюваних чи невизнаних цивільних прав та законних інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч. 1 ст. 17 КАС України \~юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у звязку з здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у звязку з публічним формуванням субєкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. \~ Згідно з ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в т.ч. на виконання делегованих повноважень. За таких обставин, вимоги [PERSON] щодо бездіяльності Сумського МВ ГУ Національної поліції України в Сумській області, Генерального прокурора України та Сумської місцевої прокуратури, яку позивач повязує із порушенням вимог чинного КПК України, а також бездіяльність [PERSON] відділу ДВС м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській областіпід час виконання судового рішення не можуть розглядатись в порядку цивільного судочинства, оскільки даний спір підвідомчий адміністративному суду. Відтак провадження у справі за позовом [PERSON] в частині вказаних позовних вимог підлягає закриттю. Судові витрати по справі компенсувати за рахунок держави.

Outcome: partial