Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-05 00:00:00

Позивач, АТ КБ «Приватбанк», звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 139 464,64 грн. за кредитним договором № б/н від 16.12.2010, яка складається з: заборгованості за кредитом - 1117,61 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 16.12.2010 по 31.05.2019- 137837,03 грн. та стягнути судові витрати у розмірі 2102,00грн. Позов обґрунтований тим, що між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем 16.12.2020 був укладений кредитний договір б/н, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 700,00 грн. Позивач зазначає, що ним зобов`язання за договором виконані у повному обсязі, в той час як відповідач свої зобов`язання не виконує, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складає 139464,64 грн. Враховуючи, що відповідач добровільно не погашає заборгованість, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив проводити судове засідання без його участі, а також ухвалити заочне рішення. Відповідач, проти позову заперечував. У відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з огляду на наступне. По - перше, у переліку зазначених у Анкеті-заяві банківських послуг відповідач проставив відмітку про відкриття йому «Дебетової особистої картки», а не отримати кредитний ліміт з використанням кредитної картки «Універсальна». Надані позивачем докази на підтвердження укладення між сторонами кредитного договору від 16 грудня 2010 року, а також невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, Витяг з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Витяг з Умов і правил надання банківських послуг, затверджений наказом СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, розрахунок заборгованості, не можуть беззаперечно свідчити про волевиявлення Відповідача на укладення кредитного договору та про досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов. Позивачем не надано доказів на підтвердження видачі відповідачеві кредитної картки, строку її дії, розміру наданого Банком кредитного ліміту, розміру процентів за користування кредитом та інших тарифів банку. З огляду на наведене, невизнання відповідачем заявлених позовних вимог щодо його волевиявлення на укладення кредитного договору, відсутність у доданих матеріалах підтверджень, що саме з наданими банком Витягом з тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов і правил надання банківських послуг, затвердженого наказом СП-2010-256 від 06 березня 2010 року був ознайомлений відповідач та погодився з ними підписуючи Анкету-заяву, свідчить, що позовні вимоги щодо укладеного Договору та наявності заборгованості відповідача за таким Договором, ґрунтуються на припущеннях. По-друге, Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору у розмірі 700 грн., а також на умовах, обумовлених у позові. Крім того позивач не надав підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, Умов надання банківських послуг та Правил користування дебетової особистої картки. Як вбачається з копії Анкети-заяви, вона не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її номеру та строку дії. Вказана Анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. Як вбачається з копій доданих матеріалів справи, відсутні інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки «Універсальна». Оскільки неможливо встановити розмір кредитного ліміту встановленого на картку відповідача, про що свідчить відсутність будь-яких позначень у графі Анкети-заяви бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна»/GOLD, визначити розмір заборгованості є неможливим, оскільки її розрахунок виходить безпосередньо з розміру наданого кредиту. По-третє, відповідно до тверджень позивача, відповідач отримавши Дебетову особисту карту, отримав кредитні кошти у розмірі 700 грн. В такому випадку, строк дії такої карти мав би складати 3 роки з дати її видачі, тобто останнім місяцем роботи карти був би грудень 2013 року. Тобто, якщо, позивач отримав кредитні кошти, а сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом, кінцевий термін повернення такого кредиту мав би припадати на грудень 2013 року (строк дії картки). Однак право позивача нараховувати відсотки за кредитом припинилося після спливу строку кредитування. 17.07.2020 зі сторони позивача до суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою, зазначає, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В зазначеній заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та згодний з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку privatbank.ua: https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.uai складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з їй Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку www.privatbank. uа складають Договір про надання банківських послуг відповідачу було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] (п.п.1.1.1.90,2.1.1.11 Умов) - ключем карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов), яку отримав відповідач та мобільний телефон, який вказав відповідач (п. 1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов) в Заяві. Таким чином Банк забезпечив позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 10 років Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користувань кредитними грошовими засобами, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Щодо наданих Банком доказів укладення кредитного договору. Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: 1.копія кредитного договору;2.розрахунок заборгованості; 3.копія паспорта Відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; 4. виписка по рахунку;5. фото Клієнта з карткою. Щодо ознайомлення Позичальника з умовами кредитування. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 16.12.2010 з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. З копії анкети- чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що " Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком вір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...". Також до матеріалів позовної заяви долучено "Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" з якого чітко вбачається, що Відповідачу встановлено процентну ставку у розмірі 1,7% (20,4% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором надання банківських послуг. Позивачем надано до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку Відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже і законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можна висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином і зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Підпису клієнта у примірнику Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку бути не може, оскільки сторони заключили договір про надання банківських послуг у формі договору приєднання особливістю якого є викладення умов в стандартних формулярах (Умовах та Правилах), а укладення такого договору здійснюється лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому(ст634ЦПКУ). Щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту. Умовами договору визначено (п. 2.1.1.2.З.), що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Встановлення певної суми кредитного не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як и клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через РОS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. На підтвердження отримання кредитних коштів надано довідку про зміну умов кредитування. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі. Щодо отримання відповідачем кредитної картки. 16.12.2010 року відповідач ідентифікувавшись та ознайомившись з Умовами та Правила надання банківських послуг, підписав Анкету-Заяву про при до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". Клієнт надав для ідентифікації копію паспорту, а також ідентифікаційного достовірність наданих документів [PERSON] підтвердив власноручним підписом. В подальшому Клієнт звернувся до Банку з метою отримання кредитної внаслідок чого 25.06.2011 року Відповідачу було надано кредитну картку «Універсал» відповідно до Тарифів якої відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом розмірі 20,4% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позивачем надано до суду фото клієнта з картою, виписку по картрахунку, які є підтвердженням, що відповідачу було видано платіжну картку та відкрито картрахунок, який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на кредитної катки відповідача - баланс станом на дату укладання кредитного до (надана сума кредиту), всі операції за кредитною карткою (з визначеннях: проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної з коштами операції).Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Щодо наданого Банком розрахунку заборгованості. Слід зауважити, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує нарахувань в певні періоди часу. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі и договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відають дійсним обставинам справи. Щодо правомірності нарахування процентів до повного погашення заборгованості за кредитним договором. Згідно з умовами договору Банком передано Відповідачу кредитну карг-строком дії до 04.2015 року, в обмін на зобов`язання позичальника по поверне кредиту, сплати процентів в обумовлені у Заяві, Умовах та Правилах надання банків послуг, Тарифах строки. Згідно з умовами Кредитного договору №б/н позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами в розмірі та в строки, визначені Тарифами та щомісячно сплачувати проценти користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення повернення кредиту та процентів за користування ним. Отже, датою 04.2015 року ( останній день строку дії карти) визначено кінцеву для здійснення Позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню в розмірі та в строки, встановлені Тарифами при відсутності порушень по сплаті простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання своїх грошових зобов`язань за Кредитним договором №б/н та припинення зобов`язань в цілому. Таким чином, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування процентів на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час якого користування кредитними коштами, оскільки розрахунок заборгованості здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. Стосовно строку дії договору та кредитної картки. Необхідно звернути увагу суду, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загальноприйнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлю кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячно платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, поєднані в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій карті. Так, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. 07.08.2020 до суду зі сторони відповідача надійшли додаткові пояснення на позовну заяву, в якій містяться про дубльовані з відзиву обставини. Відповідач додав наступне. Хибними є твердження позивача про те, що надані "копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, копія паспорта відповідача, виписка по рахунку, фото Клієнта з карткою" підтверджують укладення кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань. По-перше, позивачем не надано суду копії кредитного договору. По-друге, копія паспорта відповідача та фото Клієнта з карткою взагалі не можуть розглядатись як докази укладення кредитного договору, так само як і доказом отримання кредитної картки. По-третє, розрахунок заборгованості та виписка по рахунку самі по собі не можуть слугувати доказами наявності невиконаних кредитних зобов`язань. Виписка по рахунку в жодному разі не може бути доказом отримання картки "Універсальна", лише з тих підстав, що ця Виписка була роздрукована позивачем. Виписка не встановлює факт укладення договору між позивачем та відповідачем, і може бути визнана допустимим доказом лише у разі наявності доказів про укладення кредитного договору та отримання кредитної картки саме Відповідачем. Підпис відповідача в Анкеті-заяві не може свідчити про отримання кредитної картки від 25 червня 2011 року.? Виходячи з наданої позивачем Виписки по рахунку, відповідачеві було відкрито 3 різних рахунки. При цьому, перша операція за рахунком № [NUMBER] датована 02 грудня 2010 року, тобто цей рахунок, судячи з наданої Виписки, було відкрито навіть до підписання Відповідачем Анкети-заяви. Щодо рахунку № [NUMBER] варто зазначити, що цей рахунок було відкрито відповідачеві 01 листопада 2019 року, без його згоди, взагалі невідомо на підставі яких документів. Тобто позивач, за власного ініціативою може відкривати рахунки своїм клієнтам, без їх відома та згоди. При цьому, виходячи з Виписки, у відповідача існує як заборгованість за рахунком № [NUMBER] у розмірі 170 826,12 гривень, так і заборгованість за рахунком № [NUMBER] у розмірі 170 911,68 грн. Інформація про використання рахунку № [NUMBER] у відповідача викликає сумнів, оскільки він жодного разу не був ні у Високому, ні в Краснограді, та, відповідно, не міг там знімати кошти з банкоматів. Однак, встановити, кому саме була видана ця картка, не є можливим. Окремо варто відзначити, що остання активна операція користувача картки № [NUMBER] відбулась 30 серпня 2011 року. На той момент було використано 698 гривень. Тобто з того моменту пройшло дев`ять років. При цьому, від позивача за весь цей час не надходило жодних листів, повідомлень, вимог на поштову або електронну адресу відповідача. Так само не надходило жодних дзвінків, смс-повідомлень про наявність заборгованості відповідача перед позивачем. Оскільки відповідач не користується послугами позивача всі ці роки, він не знав та не міг знати про претензії позивача. Щодо розміру неустойки, який значно перевищує розмір заборгованості. Якщо порівняти суму коштів, використання яких призвело до нарахування неустойки, та розмір позовних вимог, вбачається, що внаслідок невиконання зобов`язання щодо сплати 698 гривень станом на 30 серпня 2011 року, Позивачем нараховано за період по 31 травня 2019 року неустойку, додатково близько 19 700 % від суми заборгованості. Тобто розмір стойки значно перевищує розмір не виконаного зобов`язання, а позивач явно зловживає правами кредитора по відношенню до своїх клієнтів, безпідставно враховуючи складні відсотки протягом дев`яти років, навіть після закінчення терміну дії картки, при цьому жодним чином не повідомляючи своїх клієнтів про це. 17.09.2020 від позивача до суду надійшли заперечення, у відповідності до яких вказує на обставини, викладені у відповіді на відзив, додатково зазначаючи про механізм нарахування відсотків, штрафів та неустойки, а також обов`язку клієнта самостійно знайомитись зі станом свого карткового рахунку. Позивач також вказав, що рахунок № [NUMBER] -це особовий рахунок до договору б/н від 16.12.2010, під який підв`язана карта № [NUMBER] . Відповідальність клієнта наступає з моменту використання кредитного ліміту, відповідно до Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки відповідача кредитний ліміт було встановлено 25.06.2011 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Відповідач в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Встановлено, що 16.12.2010 відповідачем підписано Анкету-заяву, при підписанні якої останній погодився, що ця заява, разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та Банком договір про надання банківських послуг. Вбачається, що зазначена Анкета-заява підписана відповідачем для отримання дебетової особистої картки, про свідчить відмітка у відповідній графі. Зі змісту заяви позичальника вбачається, що встановлення кредитного ліміту по платіжній карті умовами укладеного договору не передбачено. Дебетова картка це різновид банківської платіжної картки. Вона призначена для оплати купівлі товарів та послуг, у т.ч. з використанням електронних терміналів, отримання готівки, виконання інших операцій, доступних у меню банкомата або установи банку. Дебетова картка. дозволяє використовувати кошти доступного залишку на депозитному рахунку, на основі якого вона емітована. ЇЇ різновидами є зарплатна, студентська та пенсійна картки. Отже, на підставі вказаної заяви мала бути отримана саме дебетова картка, а не кредитна. Жодних документальних доказів щодо умов, на яких обслуговувалась вказана дебетова картка відповідача, надання кредиту на платіжну картку «Дебетова особиста картка» позивачем суду не надано. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Клієнт зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за пере виплатою платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених Договором ( відповідно до редакції доданої до позовної заяви). Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за кредитним договором та на думку позивача, відповідач має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 04.11.2019 становить 139 464,64 грн. за кредитним договором № б/н від 16.12.2010, яка складається з: заборгованості за кредитом - 1117,61 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 16.12.2010 по 31.05.2019- 137837,03 грн. До суду не надано жодного документу, підписаного сторонами, який би містив в собі розмір відсоткової ставки, розміру штрафів, пені, тощо. Підписана відповідачем Анкета-заява не містить жодних умов кредитування, а саме не містить відомостей, який кредитний ліміт встановлено відповідачу, з якою відсотковою ставкою, розміром штрафів чи пені. В поданій позовній заяві, позивач посилається на те, що відповідач отримав кредит в розмірі 700 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту. У відповідності до довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 122), відповідачу видано картку № [NUMBER] . При цьому доказів того, що дана картка надана саме на підставі Анкети-заяви від 16.12.2010 р. до суду не надано. Також, до суду надано виписку по рахунку відповідача згідно якої, відповідачеві було відкрито 3 різних рахунки. Крім того, перша операція за рахунком № [NUMBER] датована 02 грудня 2010 року, а саме до підписання Анкети -Заяви. Другий рахунок № [NUMBER] було відкрито відповідачеві 01 листопада 2019 року, виходячи з Виписки, у відповідача існує як заборгованість за рахунком № [NUMBER] у розмірі 170 826,12 гривень, так і заборгованість за рахунком № [NUMBER] у розмірі 170 911,68 грн. При цьому, до суду не надано доказів, що вказані картки є кредитними, а не дебетовими. Згідно з ст. ст. 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків. Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію Анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку, витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в Приват Банку, Тарифи банку. Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" доказів укладання з відповідачем [PERSON] як з позичальником та споживачем послуг банку, саме кредитного договору № б/н від 16.12.2010 року в письмовій формі, суду не надано. Також, суд звертає увагу на ту обставину, що саме по собі укладення та підписання [PERSON] анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ "Приватбанк", яка не містить відомостей про істотні умови договору, та не є договором кредиту. Як вбачається з матеріалів справи, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача. Заява, підписана відповідачем, не містить умов кредитування, відомостей про встановлення кредитного ліміту, розміру відсоткової ставки та штрафних санкцій. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). При цьому, у заяві позичальника від 16.12.2010 р. відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, відсоткової ставки. Між тим, з наданого до суду розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, вбачається, що до простроченого тіла кредиту, банком включені відсотки. Отже, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути відсотки за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилається на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як на невід`ємні частини спірного договору. Витягами з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 р. (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123). ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36). Отже, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину договору, укладеного між сторонами 16.12.2010 р. шляхом підписання Заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді відсотків, неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив. В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України. Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. В ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12.05.1991 р. № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII). Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями. Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Вказаний правовий висновок, викладено в Постанові Великої палати Верховного суду від 03.07.2019 р. у справі №342/180/17. З огляду на зазначено, суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованість за відсотками за користування кредитом, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині, у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, суд зазначає наступне. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. При цьому, факт користування відповідачем кредитними коштами саме на підставі Анкети-заяви від 16.12.2010 р. позивачем не доведено. Таким чином, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог позову в повному обсязі. Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed