Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2019 року роз`єднано позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Цього ж дня відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 28 липня 2006 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] було укладено шлюб. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] . На теперішній час шлюб між сторонами справи розірвано. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2011 року у справі №2-2131/2011 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 лютого 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Як зазначила позивач, після ухвалення рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2011 року у справі №2-2131/2011 прожитковий мінімум для дітей від шести до вісімнадцяти років було підвищено до 2118,00 грн на місяць, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину збільшено до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] вказувала на те, що розмір аліментів, стягнутий за рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2011 року у справі №2-2131/2011, є недостатнім для забезпечення усіх потреб малолітньої [PERSON] . Розмір доходу позивача є незначним, на її утриманні перебуває непрацездатний батько [PERSON] . Наведені обставини, на думку позивача, є підставою для збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання їхньої доньки [PERSON] , а тому просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач відзив на позовну заяву [PERSON] не подав. Позивач та її представник у судовому засіданні 02 березня 2020 року позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання, призначене на 09 год 00 хв 02 березня 2020 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, при причини неявки в судове засідання суд не повідомив. За таких обставин відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у справі. Суд, заслухавши вступні слова позивача, її представника, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, дійшов такого висновку. 28 липня 2006 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб (а. с. 13). [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] (а. с. 12). На підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 25 березня 2011 року шлюб між сторонами було розірвано. Ст. 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. За рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2011 року у справі №2-2131/2011 з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 лютого 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. Указане судове рішення не оскаржувалось та набрало законної сили (а. с. 10-11). За положеннями ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №78-ХІІ, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За приписами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення рішення Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2011 року у справі №2-2131/2011) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Законом України від 17 травня 2017 року №2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" ч. 2 ст. 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку". Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз змісту ст. 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України. Згідно зі ст. 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Аналіз ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. У ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 3 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Тлумачення ч. 3 ст. 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту. Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості. Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено абз. 2, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення (вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17). Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, проте може бути підставою для перерахунку розміру стягнутих аліментів державним виконавцем. Таким чином, суд відхиляє доводи позивача з приводу того, що збільшення після ухвалення Оболонським районним судом м. Києва рішення від 08 квітня 2011 року у справі №2-2131/2011 законодавчо визначеного мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, є підставою для збільшення розміру аліментів на утримання [PERSON] . Також не може бути підставою для збільшення аліментів, які присуджені у частці від доходу платника аліментів, збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зазначив, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Нормами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на сторін справи покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено з покликанням на належні, допустимі, достатні та достовірні докази факту зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів, а також існування інших обставин, які б обумовили необхідність стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж тому, який був присуджений рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 08 квітня 2011 року у справі №2-2131/2011. При цьому суд звертає увагу позивача на те, що сама по собі наявність у неї непрацездатного батька не свідчить, що він перебуває на її утриманні. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити [PERSON] у задоволенні її позову про збільшення розміру аліментів.

Outcome: dismissed