Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

[PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,08 га, розташованої на території Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія Ш-ВН № 020960, виданого на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 04.01.2002 року за № 10. Згідно договору оренди землі від 16 липня 2007 року зазначена земельна ділянка передана в строкове платне володіння і користування (в оренду) строком на п'ять років ТОВ "Агрофірма"Джулинка" в особі директора [PERSON] Даний договір оренди зареєстрований у [PERSON] районному відділі Вінницької регіональної філії ДП „Центр ДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16.11.2007 року за № 040781600856. 04.09.2009 року була укладена додаткова угода за № 123 до договору оренди землі, зі змінами до договору оренди земельної ділянки, згідно якої в договір оренди п.п. 5, 8, 9, 18, 38 внесено ряд змін, зокрема - договір оренди продовжено на п'ять років зі зміною строку дії договору оренди земельної ділянки, змінений розмір орендної плати, а п. 38 договору, який передбачав відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання договору, повністю змінено і зазначено, що у разі продажу об'єкта оренди орендар має переважне право на його придбання. Додаткова угода до договору оренди землі зареєстрована у [PERSON] районному відділі земельних ресурсів, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.07.2012 року за № 052048164009336. За змістом договору, договір оренди укладено на п'ять років з моменту підписання сторонами додаткової угоди. У відповідності до змісту додаткової угоди термін дії договору оренди земельної ділянки розпочався 04.09.2009 року, а отже закінчився 04.09.2014 року. В строк, передбачений законом, позивач звернувся з заявою до ТОВ „Агрофірма Джулинка, у якій повідомив орендаря про своє небажання продовжувати дію договору оренди і повернути йому земельну ділянку для особистого користування. Не отримавши відповіді та пояснень, він знову звернувся до відповідача з проханням надати письмову відповідь на його звернення, але вказані вимоги та заяви були проігноровані. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просить зобов'язати ТОВ "Агрофірма "Джулинка" усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованою на території Джулинської сільської ради Бершадського району, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,08 га, яка належить йому на підставі державного акта про право приватної власності на землю серії ІІІ -ВН №020960 виданого на підставі розпорядження [PERSON] районної державної адміністрації від 04.01.2002 року за №10 шляхом повернення йому земельної ділянки. Позивач та її представник в судове засідання не з'явились, надавши до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] РДА в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник ТОВ "Агрофірма "Джулинка" [PERSON] в судове засідання не з"явилася, надала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги не визнала, просить слухати справу у її відсутність. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що відповідно до копії державного акту серії ІІІ -ВН №020960 (а.с.8-9) [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 2,08 га, розташованої на території Джулинської сільської ради призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 16 липня 2007 року між позивачем та відповідачем - ТОВ "Агрофірма "Джулинка" був укладений договір оренди цієї земельної ділянки (а.с.10-13) строком на п'ять років зі сплатою 1,5 % орендної плати за користування нею. 4 вересня 2009 року в рамках вказаного договору було укладено додаткову угоду (а.с. 14-15), за умовами якої було внесено зміни до вищевказаного договору, якими змінено розмір орендної плати з 1, 5 % на 3% та строк дії договору оренди визначено на 5 років з моменту підписання Додаткової угоди, тощо. Дану угоду було зареєстровано у [PERSON] районному відділі Держкомзему 13.07.2012 року за №052048164009336. Позивач [PERSON] вказує, що 29.09.2014 року подав до ТОВ "Агрофірма "Джулинка" заяву про повернення йому земельної ділянки у зв'язку із закінченням договору оренди та бажанням використовувати її самостійно (а.с.19), на що не отримав відповідь. Згідно зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються особами, котрі беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч.1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, і сторони користуються свободою в укладенні договору, в тому числі у визначенні умов договору, але з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості . Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а абзац другий цієї норми визначає, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також всі ті умови, щодо яких хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У ч. 2 ст. 792 ЦК України вказано, що правовідносини оренди земельних ділянок регулюються законом. В постанові Верховного Суду України від 19.02.2014 року по справі 6-162 13-ц, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України з питань застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах міститься наступна правова позиція: відповідно до зазначених положень договорів оренди та Закону України "Про оренду землі" в момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору. Судом встановлено, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, скріпивши 16.07.2007 року цей договір своїми підписами та уклавши 04.09.2009 року додаткову угоду до вказаного договору, скріпивши цю угоду своїми підписами, що і є моментом укладення угоди. Відповідно до ст. 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється, серед іншого, в разі закінчення строку, на який його було укладено. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із вимогами ч. 1-3 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. У Постанові Верховного Суду України по справі №6-219-цс14 від 24.02.2015 року вказано, що для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов'язки за договором, орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. При цьому судом критично оцінено заяву [PERSON] від 29.09.2014 року (а.с.19), оскільки суду не надано підтверджень, що даний лист дійсно було передано орендареві. Однак судом враховано також те, що ТОВ "Агрофірма " "Джулинка" не доводить того, що ними спрямовувався позивачеві лист-повідомлення про намір скористатись переважним правом на поновлення строку оренди земельної ділянки. Тому, суд вважає позов законним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. При цьому суд враховує, що дійсно позовні вимоги жодним чином не впливають на права чи обов'язки [PERSON] РДА, а тому незважаючи на зазначення їх позивачем в якості співвідповідачів, суд вважає за необхідне судові витрати стягнути з ТОВ "Агрофірма "Джулинка", так як повернути земельну ділянку зобов'язано саме їх. Ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах " визначає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2015 рік" мінімальна заробітна плата станом на день звернення до суду з позовом складає 1218 грн. Позивачем надано квитанцію про оплату послуг адвоката на суму 900 грн., яку суд вважає обґрунтованою, так як адвокат участі в судових засіданнях не приймав, а складність позовної заяви, на думку суду потребує дві години затрати часу, тому суд вважає за необхідне суму судового збору та витрати на правову допомогу стягнути в повному обсязі. На підставі ст. ст. 6, 15, 387, 626, 627, 628, 638, 792 ЦК України, ст. 15, 18, 20, 31,33 Закону України "Про оренду землі",

Outcome: approved