Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] , після померлої [INFO] дочки - [PERSON] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її донька - [PERSON] , яка на день смерті проживала в [ADDRESS] . Померлій на день смерті належала вказана квартира на підставі договору купівлі-продажу від 13.10.1999 року, але нажаль правових документів на вище вказане нерухоме майно у неї не має, а інші спадкоємці відмовляються їй надавати їх копії. Право власності зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Ця квартира була придбана донькою в період шлюбу з [PERSON] . Після смерті доньки вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але нажаль 23.10.2018 року державним нотаріусом Тиндик І.В. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно з якою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , після померлої [INFO] дочки [PERSON] у зв`язку з тим, що нею не подані документи на нерухоме майно, що посвідчують наявність майна спадкодавцю на праві власності. Спадкоємницями за законом першої черги після смерті [PERSON] є її матір - [PERSON] , чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] . Враховуючи вищевказані обставини, вона звернулася до суду для визнання права власності на частину квартири у порядку спадкування. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.12.2018 року (у складі судді Ніколаєнко І. В.) позовну заяву залишено без руху, оскільки не відповідала вимогам ст..ст. 175, 177 ЦПК України. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 22.12.2018 року задоволено заяву позивача про витребування доказів та витребувано у КП "Харківське МБТІ" Харківської області належним чином завірені копії правовстановлюючих документів на квартиру та відомості щодо проіндексованої інвентаризаційної вартості майна станом на 07 грудня 2018 року. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.01.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 14.02.2019 року через канцелярію суду від відповідачів [PERSON] та [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони просили відмовити у задоволенні позову, оскільки заявлені вимоги не підтверджені доказами, вимоги заявлені передчасно, між сторонами фактично відсутній спір і позивачка не позбавлена можливості звернутися до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Правовстановлюючий документ на спірну квартиру знаходиться у [PERSON] , оскільки цей документ підвереджує право не тільки на частину майна, а і його право на частку в загальному спільному майні з померлою, оскільки йому належить Ѕ частка квартири як спільне сумісне майно придбане в шлюбі з [PERSON] . При цьому, після смерті [PERSON] позивачка заявила, що не претендує на спадщину, тоді вони домовились, що відповідачі виплатять їй кошти за її частку квартири. До червня 2018 року відповідачі спілкувалися з позивачкою, надавали допомогу у побуті. Однак у червні 2018 року позивачка перестала відповідати на дзвінки відповідачів, позивачка перестала з ними спілкуватися. Позивачка не зверталася до них з проханням надати їй правовстановлюючий документ на спірну квартиру для надання його нотаріусу. 04.03.2019 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь відзив відповідачів на позовну заяву (також позивачем подано до суду аналогічного змісту відповідь від 19.08.2019 року на відзив відповідачів), в якому зазначила, що вказані відповідачами відомості не відповідають дійсним обставинам справи і є неправдивими. Відповідачі самі не спілкуються з нею і не йдуть ні на який контакт після того, як вона сповістила їх про те, що претендує на свою частку в спадщині. Донька її померла [INFO] , а відповідачі якщо б хотіли, то вже вирішили б ситуацію. Відповідачі спеціально тягнуть час, в надії на те, що вона помре. Вона увесь час безрезультатно намагається достукатися до їх свідомості, але вони не чують її. Відповідачі навіть до свого відзиву на позов не доклали копії правовстановлюючих документів на спірну квартиру, адже і надалі бажають затягувати час. Відповідачі, замість того щоб вирішити між ними спір добровільно, вже більш року змушують її - людину похилого віку, витрачати час, гроші та здоров`я для того, щоб використати своє законне право на спадок. Вона наполягає на тому, що відповідачі не ідуть з нею на контакт, не надають їй належним чином завірені копії правовстановлюючих документів на спірну квартиру, та не бажають вирішувати майновий спір між ними і не надали належних доказів в обґрунтування не визнання її прав на спадок. 12.08.2019 року через канцелярію суду від відповідачів [PERSON] та [PERSON] також надійшов відзив на уточнену позовну заяву, в якому вони просили відмовити у задоволенні позову з тих самих підстав, які вказаних у відзив від 14.02.2019 року на позовну заяву. Додатково відповідачі зазначили, що позивачка не зверталася до них з проханням надати правовстановлюючий документ на спірну квартиру, хоча мала з ними зв`язок та знала адресу їх проживання. Вони зверталися до Першої ХДНК з заявою про прийняття спадщини та з оригіналами документів, в т.ч. на спірну квартиру. Нотаріус зробила копії з документів та повідомила, що для отримання свідоцтва про право на спадщину потрібно буде взяти оригінали документів, та призначила дату для оформлення спадщини - 21.08.2019 року, тому позивачка на позбавлена можливості в цей день також з`явитися та отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну частину квартири. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27.11.2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28.04.2020 року (у складі судді Лях М.Ю.) прийнято до свого провадження вказану цивільну справу № 640/23780/18 (н/п 2/953/271/20), ухвалено розгляд справи продовжувати за правилами загального позовного провадження, зі стадії судового розгляду; по справі призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена належним чином, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час, дату і місце судового засідання були повідомлені належним чином, відповідачі надали відзиви на позов, в яких просили відмовити у задоволенні позову з підстав вказаних вище. Представник Першої ХДНК не з`явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, доводи викладені відповідачами у відзивах на позов, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступного. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено та підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 13.02.2018 року, 22.05.1960 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб; після реєстрації шлюбу прізвище дружини - « [PERSON] ». Згідно зі свідоцтвом про припинення шлюбу № [NUMBER] , шлюб між [PERSON] та [PERSON] припинено 22.01.1968 року. Прізвище після припинення шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] одружились [INFO] , після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] одружилися [INFO] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу від 13.02.2018 року та інших матеріалів справи, [INFO] року [PERSON] 1961 року народження зареєструвала шлюб з [PERSON] 1956 року народження, про що зроблено відділом ДРАЦС по м. Чугуєву Чугуївського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис №152. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». Таким чином, позивачка [PERSON] 1937 року народження є матір`ю [PERSON] , [INFO] , а відповідач [PERSON] 1956 року народження є чоловіком [PERSON] . Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Харківській області зроблено актовий запис №18388 від 26.12.2017 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на частину квартири [ADDRESS] . Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України. Частиною 1 ст. 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 Цивільного кодексу України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 Цивільного кодексу України). Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч. 1 ст. 1233 Цивільного кодексу України). Згідно з ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно відомостями Департаменту реєстрації ХМР від 26.12.2018 року, за адресою: [ADDRESS] , з 27.10.1999 року була зареєстрована [PERSON] , [INFO] , та була знята з реєстрації 03.01.2018 року у зв`язку зі смертю [INFO] . Позивачка прийняла спадщину після смерті доньки - [PERSON] шляхом звернення 27.12.2017 року до Першої ХМДНК з заявою про прийняття спадщини (номер спадкової справи 723/2017). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , оскільки постійно проживали та були зареєстровані разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, враховуючи, що позивачка та відповідачі прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України після смерті [PERSON] , то позивачка (як матір спадкодавця), відповідач [PERSON] (як чоловік спадкодавця), відповідач [PERSON] (як чин спадкодавця) є єдиними спадкоємцями першої черги спадкування за законом, які прийняли спадщину у встановлені законом порядку та строки. Після смерті доньки позивачка [PERSON] звернулась до Першої ХМДНК для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно. Постановою державного нотаріуса П`ятої ХМДНК Тиндик І.В. від 23.10.2018 року, позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , на нерухоме майно, а саме частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у позивачки документів, що посвідчують право власності на вказане майно. Як вбачається з витребуваної судом з КП «Харківське МБТІ» з матеріалів інвентаризаційної справи копії договору купівлі-продажу від 13.10.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Бєсєдою Т.Д. за №1-5609, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] . Вирішуючи питання щодо визнання права власності в порядку спадкування, необхідним є визначення складу спадкового майна. Згідно зі ст. 22 КпШС (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Враховуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] , була придбана [PERSON] та відповідачем [PERSON] в період шлюбу (13.10.1999 року), то квартира їм належала на праві спільної сумісної власності, тому їм належать порівну частки на квартиру (по Ѕ частині), таким чином до складу спадщину після смерті [PERSON] входить Ѕ частина вказаної квартири, яка належала померлій. З таким розміром частини майна, яке входить до складу спадкування, погоджується позивачка, враховуючи розмір частки на яку претендує позивач. Крім того, на підставі свідоцтва про право власності від 27.08.2019 року, видане державним нотаріусом Першої ХМДНК Грошевою О.Ю. за №5-925, було визначено в порядку визначення часток у праві спільної сумісної власності на майно, набуте одруженням за час шлюбу, що [PERSON] 1956 року народження (як чоловіку пережившим дружину [PERSON] 1961 року народження), належить право власності на Ѕ частину квартиру [ADDRESS] , житловою площею 29,9 кв.м., загальною площею - 45,5 кв.м. Також реєстрацію за [PERSON] права власності на Ѕ частику вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності від 27.08.2019 року за №5-925, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.08.2019 року. 27.08.2019 року державним нотаріусом Першої ХМДНК Грошевою О.Ю. за №5-926 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] 1961 року народження, померлої [INFO] , а саме видано свідоцтво чоловіку померлої - [PERSON] 1956 року народження на 1/3 частку спадкового майна, що становить 1/6 частку квартири [ADDRESS] . Також в свідоцтві зазначено, що спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з Ѕ частки в праві спільної власності на вказану квартиру; спадкоємцями є: чоловік [PERSON] 1956 року народження, син [PERSON] 1986 року народження, мати [PERSON] 1337 року народження. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку вказаного спадкового майна ще не видано. Таким чином, після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину, є три особи (позивачка та відповідачі), тому частка кожного у складі спадщини складає по 1/3. Отже, вбачається, що позивачці не було видано свідоцтво про прав на спадщину за законом після смерті її доньки [PERSON] на 1/3 частку спадкового майна, що становить 1/6 частку квартири [ADDRESS] . Враховуючи, що постановою державного нотаріуса П`ятої ХМДНК Тиндик І.В. від 23.10.2018 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , на частину квартири [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю у позивачки документів, що посвідчують право власності на вказане майно, то для позивачки існують обґрунтовані перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Таким чином, причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно стала неможливість оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності у неї правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.12, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів; видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Таким чином, для оформлення права на спадщину та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину у вигляді нерухомого майна (квартири) спадкоємець повинен надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документа, який підтверджує, що на момент смерті спадкодавцю належала ця нерухомість (квартира). При цьому, ще 14.12.2018 року позивачка звернулася до суду з цим позовом, а тому посилання відповідачів на те, що позивачка могла отримати свідоцтво про право на спадщину в серпні 2019 року, коли відповідачі з`являться до нотаріуса для оформлення спадщини - не спростовує того факту, що позивачка не мала можливості отримати свідоцтво право на спадщину до звернення до суду. При цьому, з відзиву вбачається, що відповідачі стверджують, що після смерті [PERSON] позивачка заявила, що не претендує на спадщину, тоді вони домовились, що відповідачі виплатять позивачці кошти за її частку квартири, однак потім сторони спілкуватися перестали. При цьому, позивачка стверджувала, що зверталася до відповідача з проханням надати оригінали правовстановлюючих документів для оформлення спадщини, однак таких документів надано не було. Отже, вбачається, що між сторонами існує спір щодо спадкового майна. Також необхідно врахувати, що з часу звернення позивачки до суду і до винесення рішення у цій справі позивачці так і не було видано свідоцтво про право на спадщину на частку вказаної квартири. Також відповідачами не зазначено переконливих доводів та доказів, які б свідчили про відсутність у позивачки перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи, що позивачка є особою похилого віку (на час звернення до суду їй було 81 рік), тому слушними є доводи позивачки про вимушеність звернення до суду з цим позовом саме у зв`язку з неможливістю оформити спадщину у нотаріуса ще в 2018 році. При цьому, саме у відповідача [PERSON] знаходиться правовстановлюючі документи на вказану квартиру, тобто фактично можливість оформлення позивачкою спадщини на вказану частку квартири залежали виключно від волевиявлення відповідача, а саме від надання чи ненадання цих документів позивачці або нотаріусу з метою видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину. Більш того, визнання права власності за позивачкою на 1/6 частку спірної квартири жодним чином не порушує прав відповідачів щодо розміру спадщини. Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження. Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду. Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя та ефективного вирішення порушених прав особи як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, а також з метою захисту прав та законних інтересів позивача, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті доньки - [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved