Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

Позивач Виконавчий комітет Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої вимоги мотивує тим, що тривалий час на контролі виконавчого комітету Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області перебуває багатодітна сім'я [PERSON] та [PERSON]. В сім'ї шестеро дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. В серпні місяці 2015 року мати дітей [PERSON] залишила сім'ю та разом із найменшою дитиною [PERSON] поїхала в невідомому напрямку, в сім'ю не повернулась. Провівши обстеження умов проживання дітей було встановлено, що діти проживають разом із батьком та знаходяться на його утриманні. Батько дітей [PERSON] приділяє належну увагу вихованню на навчанню дітей. Діти забезпечені всім необхідним. Мати дітей протягом трьох років не відвідує дітей, участі в їх вихованні та утриманні не бере, не цікавиться їх життям. За час проживання в сім'ї характеризувалася негативно, вживала алкогольні напої, часто залишала дітей вдома самих та їхала в невідомому напрямку. Мати дітей не спілкується з ними навіть по телефону, на контакт з батьком дітей не йде. Така поведінка відповідача свідчить про те, що вона самоусунулась від виконання своїх баткьівських обов'язків по вихованню дітей. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково та пояснила, що дійсно починаючи із серпня місяця 2015 року вона не проживає разом зі своїми дітьми та не приймає участі у їх вихованні. Однак заперечувала проти стягнення з неї аліментів, оскільки вона ніде не працює. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з таких підстав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в серпні місяці 2015 року [PERSON], тобто його дружина, залишила сім'ю та разом із найменшою дитиною [PERSON] поїхала в невідомому напрямку. З того часу [PERSON] не брала участі у вихованні дітей, не цікавилася їх життям, навчанням та не допомагала матеріально їх утримувати. Діти знаходяться на його повному утриманні та проживають разом із ним. Наразі вона проживає зі співмешканцем та наймолодшою донькою у Волинській області. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в серпні місяці 2015 року [PERSON], дружина його племінника [PERSON], залишила сім'ю та разом із найменшою дитиною [PERSON] поїхала в невідомому напрямку. З того часу [PERSON] не брала участі у вихованні дітей, не цікавилася їх життям, навчанням та не допомагала матеріально їх утримувати. На даний час діти проживають разом із батьком [PERSON] З досліджених в судовому засіданні письмових доказів судом встановлено такі обставини. Згідно копій свідоцтв про народження вбачається, що матір'ю неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] [INFO], є відповідач [PERSON] (а.с.7-11). Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 11 січня 2018 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Вказане рішення суду набрало законної сили 13 лютого 2018 року (а.с.13). З характеристик, виданих КЗ "Миляцький НВК "ЗОШ І-ІІІ ступенів - ДНЗ" вбачається, що [PERSON] не цікавилася навчанням та вихованням своїх неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Батько дітей [PERSON] відвідує батьківські збори та приділяє належну увагу навчанню та вихованню дітей (а.с.19-23). Водночас, з актів обстеження житлово-побутових умов проживання від 22 серпня 2016 року, 30 жовтня 2017 року, 18 червня 2018 року, 27 липня 2018 року вбачається, що неповнолітні діти: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], проживають разом із батьком [PERSON] та перебувають на його повному утриманні. Діти забезпечені всім необхідним. Мати дітей [PERSON] разом із найменшою дитиною [PERSON] в сім'ї не проживає починаючи із серпня місяця 2015 року. Мати дітей [PERSON] не цікавилася життям, навчанням дітей та не приймала участі у їх вихованні та утриманні (а.с.24-27). Згідно пояснень неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що наявні в матеріалах справи вбачається, що в 2015 році їм мати [PERSON] залишила сім'ю разом із найменшою сестрою [PERSON] та не повернулась. За ці роки мати не телефонувала їм, не цікавилася їх життям та навчанням. Весь цей час вони проживають разом із батьком та бабусею (а.с.29-33). Згідно характерити, виданої директором СПП "Хлібороб" вбачається, що [PERSON] працює в СПП "Хлібороб" робітником з догляду за тваринами. За період роботи зарекомендував себе з хорошого боку. До виконання своїх обов'язків відноситься чесно та добросовісно. Виконуває всі вказівки та вимоги спеціалістів. З товаришами по роботі ввічливий, користується повагою серед працівників (а.с.14). Згідно характеристики, виданої виконавчим комітетом Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області вбчається, що [PERSON] працює в СПП "Хлібороб". В побуті поводить себе добре. Скарг та нарікань на його поведінку до сільської ради не надходило (а.с.15). Частина 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. З пояснень представника позивача, свідків та письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідач, яка є матір'ю неповнолітніх [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], тривалий час не приділяє жодної уваги вихованню дітей, не цікавиться їх життям, навчанням та розвитком. Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідача щодо участі в вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя дітей мала місце протягом довгого періоду часу, що стало підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дітей. Частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно частини 2 статті 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх дітей, не спілкується зі своїми дітьми, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, внаслідок чого не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, чим позбавляє їх можливості нормально самоусвідомлюватись. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дітей. При цьому, суд враховує, що зазначений стан речей триває довгий проміжок часу. Судом береться до уваги і те, що відповідач в судовому засіданні не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав. Відповідно до роз'яснень пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов'язків і ухилення їх від виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, в тому числі від їх матеріального утримання, що є складовою виховання, а тому її слід позбавити батьківських прав щодо дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Статтею 166 Сімейного кодексу України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини і суд, одночасно з позбавленням батьківських прав може вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, обов'язок утримувати дитину лежить на батьках. При цьому, відповідач [PERSON], будучи матір'ю [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], своїх дітей належним чином не утримує, хоча зобов'язана це робити. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 статті 182 Сімейного кодексу України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по утриманню дітей, хоча має всі можливості брати матеріальну участь у їх утриманні, так як за віком та станом здоров'я є працездатною, тобто має фізичну можливість працювати, отримувати певний матеріальний дохід та має можливість брати участь в утриманні своїх дітей. Як зазначено у частині 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік", встановлено у 2018 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. З огляду на положення Закону України "Про державний бюджет України на 2018 рік", в 2018 році щомісячна сума аліментів не може бути менше: для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 930 грн., з 1 липня - 972 грн., з 1 грудня - 1013,50 грн.. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною згідно з Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII) передбачено, що, дитина враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дитини суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Враховуючи те, що обов'язок по утриманню дітей покладається на обох батьків, суд приходить до переконання, що позов в частині стягнення аліментів на утримання дітей до їх повноліття слід задовольнити та призначити відповідачу аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, оскільки такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дітей, обставинам справи і вимогам Закону. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються: позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved