Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, аліментів за минулий час. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, пояснивши, що сторони 21.07.2007 року уклали між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Між сторонами було укладено усну угоду, за якої відповідач зобов'язався щомісяця сплачувати позивачці по 4000 грн. на утримання їх спільної дитини. Він дійсно сплачував вказані суми, однак з грудня 2013 року відмовися від утримання дитини. За таких обставин просять стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 4000 грн. щомісяця з дня звернення позивачки до суду, так як передбачено усною угодою сторін, а також стягнути 16 000 грн. аліментів за минулий час, поскільки відповідач не сплатив вказаних сум за вересень 2013 року та за період з 1.12.2013 року по 1.03.2014 року. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, пояснивши, що дитина зараз дійсно проживає з матір'ю, однак він постійно надає кошти на утримання доньки. Після розірвання шлюбу сторони дійсно домовились про сплату відповідачем на користь позивачки 4000 грн. щомісяця на утримання їх дитини. Однак відповідач обумовив, що вказані кошти він буде надавати за наявності у нього роботи. Попередня посада надавала йому можливість передавати таку суму грошей, що він і робив кожного місяця. Але в зв'язку з останніми подіями в Україні відповідач втратив роботу і до теперішнього часу ніде не працює. Грошима йому допомагають батьки та його рідна сестра, тому він 6.03.2014 року придбав в магазині „Пелікан" дитячий одяг на суму 1023 грн., іграшки на суму 506 грн., 18.03.2014 року в магазині „Бенетон" купив одяг доньці на суму 1237 грн. та іграшки в магазині „Смік" на суму 406 грн., 8.04.2014 року придбав в магазині „Каnz" одяг на суму 2345 грн. та іграшки в магазині „Смік" на суму 529 грн. Також на передодні Нового 2014 Року та дня її народження 24 січня купував подарунки, солодощі, цитрусові, тощо. Тому він вважає, що може сплачувати аліменти не більше 1600 грн. щомісяця, а в задоволенні вимог про стягнення аліментів за минулий час необхідно відмовити, виходячи з описаного. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як передбачає ч.1, ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. У відповідності до ч.1, ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати до досягнення нею повноліття. Як наголошує ч.2, ст.182 СК України розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за неоподаткований мінімум доходів громадян. Як встановлено в судовому засіданні, сторони 21.07.2007 року уклали між собою шлюб. Від спільного шлюбу вони мають малолітню дитину: доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.3-5). Вказані обставини не заперечувались сторонами по справі. За змістом ч.3, ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Як вбачається з тексту рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.02.2013 року між сторонами була домовленість про сплату аліментів щомісяця позивачці в розмірі 500 доларів США, які вона отримувала періодично. В судовому засіданні позивачка наполягала, що дана усна домовленість стосувалась сплати аліментів до повноліття дитини, але відповідача заперечував, обґрунтовуючи, що дана домовленість тривала тільки при наявності у нього роботи. Інших належних та допустимих доказів щодо даного спору сторонами не надано, а судом не встановлено. Тому суд вважає необхідним взяти за основу позицію відповідача, поскільки показання позивачки та її представника не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Згідно ч.1, ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.7 Закону України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" - установити у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 1176 гривень, з 1 липня - 1207 гривень, з 1 жовтня - 1256 гривень та для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1032 гривні, з 1 липня - 1059 гривень, з 1 жовтня - 1102 гривні; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 1286 гривень, з 1 липня - 1320 гривень, з 1 жовтня - 1373 гривні. Відповідач [PERSON] на даний час ніде не працює, має мінливі не регулярні доходи щомісяця і отримує грошові кошти від батьків та своєї рідної сестри. Підпункт 3, пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснює, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази, зібрані у судовому засіданні, суд вважає необхідним, приймаючи до уваги обов'язок відповідача утримувати свою малолітню дитину на підставі описаних вище норм права, відсутність у нього на даний час постійного щомісячного доходу, склад сім'ї, його стан здоров'я, враховуючи вік та стан здоров'я доньки, задовольнити позов частково і стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1600 грн. щомісяця на користь позивачки для утримання дитини з 17.03.2014 року - дня подачі позову до суду до її повноліття, у розмірі, що відповідає межам встановленим Законом України „Про Державний бюджет України на 2014 рік" для дітей такого віку (з 1 січня - 1286 гривень, з 1 липня - 1320 гривень, з 1 жовтня - 1373 гривні), який не є меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, в решті вимог відмовити. Як передбачено ч.2, ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Поскільки позивачка та її представник не надали суду доказів, що [PERSON] вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, а також, враховуючи показання сторін про сплату аліментів відповідачем у добровільногому порядку до грудня 2013 року, а в подальшому оплати ним одягу та іграшок (а.с.25) дитині, що не заперечувала позивачка, тому суд вважає необхідним відмовити у задоволенні частини позову про стягнення 16 000 грн. аліментів за минулий час. Згідно ст.79; 88 ЦПК України поскільки суд частково задовольняє позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору, від якого була звільнена позивачка при зверненні до суду. Поскільки представником позивача [PERSON] не надано розрахунку виплати, пов'язаної з оплатою правової допомоги, а також компенсації за втрачений заробіток відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.2006 року №590 „Про граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ", тому в задоволенні позову в частині стягнення 1000 грн. витрат на правову допомогу необхідно відмовити.

Outcome: partial