Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що в листопаді 2019 року на підставі Постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко Ольги Леонідівни про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (від 24.09.2019 року ВП № 60062634) розпочато стягнення з його пенсії. Така Постанова була винесена на підставі виконавчого напису № 20144 виданого 03.09.2019 року Приватним нотаріусом КМНО Хара Н.С. Вважає, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. виконавчий напис слід визнати таким що не підлягає виконанню виходячи із наведеного нижче. 18 червня 2012 року між ним та AT "Банк Ренесанс Капітал" було укладено кредитний договір по споживчому кредитуванню, за яким він отримав у кредит кошти у розмірі 23000,00 грн. строком на 36 місяців. Останній платіж по такому кредитному договору (згідно графіку сплати чергових платежів) припадав на 19.06.2015 рік. Строк дії договору встановлений в пункту 2.6. Частини 2 "Основні умови Кредиту" згаданого кредитного договору та становить - 36 місяців. Факт того, що кредит є споживчим підтверджується умовами кредитного договору, а саме пунктом 2.1.2. Розділу 2 Кредитного договору та пунктом 2.2. частини 2 "основні умови Кредиту". Чергові платежі ним сплачувались у відповідності до графіку сплати кредитних коштів. В грудні місяці 2014 року ним було достроково погашено всю кредитну заборгованість, що підтверджується відповідними квитанціями № 5329766 від 08.12.2014 року (на суму 17764,00 грн.) та 383223800366186 від 10.12.2014 року (на суму 1400,00 грн.). Після повного погашення споживчого кредиту, а саме після 10.12.2014 року зі сторони AT "Банк Ренесанс Капітал" до нього жодних претензій не виникало, а вище згаданий кредитний договір припинив свою дію у зв`язку із його виконанням сторонами. Жодних інших кредитних договорів з AT "Банк Ренесанс Капітал" чи ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" ним не укладалось. З листопада місяця 2019 року з його пенсії було розпочато примусове стягнення. Так, в листопаді місяці 2019 року з його пенсійних доходів було стягнуто: - 48, 28 грн. основної винагороди приватного виконавця; - 482,79 грн. на користь AT "Перший Український міжнародний Банк"; - 400,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій; В грудні 2019 року з нього було стягнуто за виконавчим документом: - 96,56 грн. основної винагороди приватного виконавця; - 869.02 грн. на користь AT "Перший Український міжнародний Банк". В січні 2020 року з нього стягнуто: - 113,99 грн. основної винагороди приватного виконавця; - 1025,94 грн. на користь AT "Перший Український Міжнародний Банк". Всього з нього стягнуто коштів на суму 3036,58 грн., які він просить суд повернути йому як безпідставно отримане майно Відповідачем (ст. 1212 ЦК України). У зв`язку із безпідставними нарахуваннями йому заборгованості за договором, визнання його боржиком, стягнення з його пенсії коштів він зазнав значних моральних страждань. Такі стражнання полягають у постійному нервуванні, переживанні, що негативно вплинуло на звичний спосіб його життя. Із-за постійних переживань у нього порушився режим його сну. У зв`язку із грошовими відрахуваннями з його пенсії у щомісячному розмірі, що перевищує тисячу гривень він змушений себе обмежувати у придбанні їжі, ліків, одягу. Розмір коштів які він просить суд стягнути з відповідача як відшкодування моральної шкоди повинен становити не менше 5000,00 грн. Розмір суми яку він просить до відшкодування враховує в себе тривалість його страждань та час який необхідно для відновлення його стану хоча до того який існував до порушення. Отже, нотаріус при вчиненні виконавчого напису порушив вимоги ст. 88 ЗУ "Про нотаріат" та вимоги п. 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій так, як не перевірив обставин того, що пройшло більше трьох років з часу виникнення права вимоги Кредитора (2.7 кредитного договору, ст. 1050 ЦК України). Окрім того, у нього не має заборгованості по згаданому вище споживчому кредиту. Кошти, які він отримує як пенсію є його приватною власністю, а тому він має право самостійного володіння користування та розпорядження такими коштами. Вимоги ст.ст. 387, 1212 ЦК України надають йому право повернути від відповідача своє майно та зобов`язують Відповідача повернути йому його майно (гроші) які отримані ним незаконно. Способом який буде найбільш ефективним та відновить його порушене право на власність є стягнення з Відповідача коштів у розмірі 3036,58 грн. Вважає, що наведені ним аргументи дають підстави стягнути із відповідача у його користь кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та його представника. Представник відповідача ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» в судове засідання не з`явився. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, такий захист здійснюється у спосіб, передбачений у частині другій статті 16 ЦК України. Згідно ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. 18.06.2012 року між АТ "Банк Ренесанс Капітал" та [PERSON] укладено кредитний договір № GP-3374435 відповідно до умов якого, банк надав [PERSON] . Кредитні кошти на загальні споживці цілі в розмірі 23000 грн., розмір комісії за обслуговування кредиту 1.9%, розмір процентної ставки 14% річних, строк кредиту на 36 місяців (а.с. 16-17). З копії графіку платежів, який є частиною платежів (оферти) [PERSON] № GP-3374435 від 18.06.2012 року, встановлено, що щомісяця починаючи з 19.07.2012 року до 19.05.2015 року сума платежу за розрахунковий період становить 1399,15 грн., а 19.06.2015 року - 1398,99 грн. Загальна сума платежу -50369,34 грн. (а.с. 17 зворот). З копій квитанцій від 18.07.2012, 17.08.2012, 19.09.2012, 19.10.2012, 19.11.2012, 17.12.2012, 31.01.2013, 01.02.2013, 18.02.2013, 19.03.2013, 19.04.2013, 20.05.2013, 13.08.2013, 19.09.2013, 18.11.2013, 08.12.2014, 10.12.2014 встановлено, що загальна сума погашеної заборгованості та процентів/комісії за кредитним договром № GP-3374435 від 18.06.2012 року [PERSON] становить 41074,00 грн. (а.с. 33-40). З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що правонаступником ТОВ "БАНК РЕНЕСАНС КАПІТАЛ" є АТ "Перший Український міжнародний банк" ПАТ «ПУМБ» направив на адресу [PERSON] 19.07.2019 року письмову вимогу (повідомлення) про необхідність погашення простроченої заборгованості у розмірі 14692,37 грн. в строк до 26.07.2019 року. Підтвердження про отримання повідомлення відповідачем суду не надано. 21.08.2019 року ПАТ «ПУМБ» подало приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. заяву про вчинення виконавчого напису по кредитному договору від 18.06.2012 року № GP-3374435 (а.с. 13). До заяви було подано оригінал кредитного договору, виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості, документи стягувача та представника стягувача. Крім того, як вбачається з виписки по рахунку боржника станом на 21.08.2019 року заборгованість [PERSON] по кредитному договору від 18.06.2012 року № GP-3374435 становить 14692,37 грн. В зазначеній довідці не вказаний період заборгованості. 03.09.2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. здійснено виконавчий напис про звернення стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 14692,37 грн., що виникла по кредитному договору від 18.06.2012 року № GP-3374435 період з 21.08.2018 року по 21.08.2019 року. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Виконавчий напис приватного нотаріуса оспорюється, зокрема, з мотивів його вчинення з порушенням строку, встановленого статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктом 3.1 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу (частина перша статті 88 Закону України «Про нотаріат», підпункт 3.4 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Нотаріусом не з`ясовано, станом на час вчинення спірного виконавчого напису, чи не пропущено банком строк позовної давності, а так само, трирічний строк з дня виникнення у нього права вимоги, що вимагає п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не встановлено, коли було здійснено останню оплату по кредиту, оскільки з даної нотаріусу виписки не прослідковується взагалі рух коштів по рахунку. Період стягнення у виконавчому написі зазначено з 21.08.2018 року по 21.08.2019 року, тоді як договір укладено 18.06.2012 року зі строком користування овердрафтом на 36 місяців. Банк пропустив передбачений законом трьохрічний строк для звернення до нотаріусу для вчинення виконавчого напису, оскільки остання проплата по кредиту була здійснена 10.12.2014 року, а строк дії кредитного договору встановлено до 18.06.2015 року. До приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису АТ «ПУМБ» звернувся лише в серпні 2019 року, тобто з пропуском строку права вимоги. З огляду на вказане, суд приходить висновку, що відповідачем пропущений встановлений чинним законодавством України трирічний строк для звернення до нотаріуса з вимогою вчинити виконавчий напис. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи, зокрема, підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). З урахуванням статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права сформульованому у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 84цс19). Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують безспірність заборгованості боржника перед стягувачем, а також доказів того, що [PERSON] був належним чином повідомлений про розмір заборгованості. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, обґрунтованими та доведеними, такими, що підлягають задоволенню. 24.09.2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. при примусовому виконанні виконавчого напису №20144 від 03.09.2019 року звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , який отримує дохід від ТОВ "БК ЄВРОПАБУД -ІФ". Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника за виконавчим провадженням № 60062634 складає 17111.61 грн. (а.с. 18). Згідно довідки ГУПФ України в Івано-Франківській області № 4 від 09.01.2020 року про розмір відрахувань з пенсії [PERSON] на користь АТ "Перший Український Міжнародний Банк" відповідно до постанови від 24.09.2019 року ВП №60062634, винесеної на підставі виконавчого напису, виданого 03.09.2019 року № 20144 встановлено, що в листопада 2019 року розмір відрахувань становив 482,79 грн., в грудні 2019 - 869, 02 грн., в січні 2020 року - 1025,94 грн., а всього: 2377,75 грн.(а.с. 19). Згідно довідки ГУПФ України в Івано-Франківській області № 5 від 09.01.2020 року про розмір утримань з пенсії [PERSON] основної винагороди приватного виконавця, відповідно до постанови від 24.09.2019 року ВП № 60062634, встановлено, що сума відрахувань за період з 01.11.2019 по 31.01.2020 року складає 258,29 грн. (а.с. 20). Згідно довідки ГУПФ України в Івано-Франківській області № 6 від 09.01.2020 року про розмір відрахувань з пенсії [PERSON] витрат на проведення виконавчих дій, відповідно до постанови від 24.09.2019 року ВП № 60062634, встановлено, що сума відрахувань за період з 01.11.2019 року по 30.11.2019 року складає 400 грн. (а.с. 21). Згідно зі статтею 1212 ЦК України особа,яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виникають також у зв`язку з договірними правовідносинами, що існували раніше, як результат їх трансформації. Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема речі, у тому числі гроші. Суд вважає, що на правовідносини між позивачем та відповідачем щодо стягнення коштів в межах виконавчого провадження у зв`язку з виконанням виконавчого напису, який в подальшому було визнано таким, що не підлягає виконанню судовим рішенням, поширюються вимоги ст.1212 ЦК України і вказана сума коштів має бути стягнута з відповідача на користь позивача як безпідставно отримане майно. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» підлягають частковому задоволенню у сумі 2377,75 грн., оскільки кошти в сумі 658,83 грн., які стягнуті приватним виконавцем, як суми витрат на проведення виконавчих дій та винагороди не перераховувалась на рахунок стягувача. Відповідно до ч.3 ст.45 Закону України "Про виконавче провадження" основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Стаття 27 Закону України "Про виконавче провадження" передбачає, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Частиною 7 ст.27 зазначеного закону, передбачено що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. [PERSON] не позбавлений права звернутися до приватного виконавця із заявою про повернення стягнутої винагороди на підставі ч.7 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження». Що стосується позовних вимог в частині відшкодування спричиненої моральної шкоди, то статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому моральних страждань з боку відповідача, позов в цій частині необґрунтований та задоволенню не підлягає. Також ввважає необхідним, застосувати висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц, провадження № 14-64цс19 викладені в постанові від 20 березня 2019 року про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання (стаття 611 ЦПК України) може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором. Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом. Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачем надано договір про надання правової допомоги № 02-12/2019 від 02.12.2019 року, яким визначено надані послуги та розмір їх оплати, розрахунок та акт виконаних робіт послуг від 18.05.2020 року та квитанцію про сплату за адвокатські послуги у розмірі 2500 гривень. За таких обставин, сплачена позивачем адвокату сума гонорару підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Outcome: partial