Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-05 00:00:00

14.04.2020 позивач звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з вищевказаним позовом, який обґрунтував тим, 19 травня 2009 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (один ) в межах згідно з планом, загальною площею 0,1100 га, кадастровий номер: 0520680200:01:007:0071, цільове призначення вказаної земельної ділянки: для ведення садівництва. Вказує, що в березні цього року, маючи намір розпорядитись належною йому вищевказаною земельною ділянкою, а саме, продати, нотаріус відмовився посвідчувати договір купівлі- продажу , оскільки згідно з інформаційної довідки від 10.03.2020 року, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, убачається, що дана земельна ділянка знаходиться під арештом. Зазначає, що арешт на земельну ділянку накладено на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції про арешт майна [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер:43105491, від 19.02.2015 року. Вказує, що на момент винесення постанови про арешт, власником земельної ділянки був позивач. Вважає, що за наявності даного арешту на майно, порушується його право власності, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися земельною ділянкою на власний розсуд. Вказує, що дізнавшись про арешт земельної ділянки, він завернувся до начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), із заявою про винесення постанови про знаття арешту та заборони відчуження, з вищевказаної земельної ділянки. Зазначає, що з відповіді Виконавчої служби убачається, що відповідно до відомостей з АСВП №43105491, на примусовому виконанні перебував судовий наказ №22/5005/8123/2012, виданий 02.11.2012 року Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості в розмірі 32 957, 35 гривень. В ході вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та отримавши відповідь, Управління Держземагенства у Вінницькому району накладено арешт на дану земельну ділянку. Вказує, що 29.05.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувану на підставі п.9 ч.1ст. 47 закону «Про виконавче провадження». Зазначає, що оскілки виконавче провадження уже знищено, виконавча служба не може винести постанову про скасування арешту. Просить суд скасувати арешт на земельну ділянку кадастровий номер: 0520680200:01:007:0071, розташовану за адресою: [ADDRESS] в межах згідно з планом, загальною площею 0,1100 (нуль цілих одна тисяча сто десятитисячних) га, цільове призначення вказаної земельної ділянки: для ведення садівництва. Накладений 19.02.2015 року постановою Відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] також надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерства юстиції України Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Вінницький районний відділ державної виконавчої служби, Акціонерного товариства комерційного банку «Приват Банк» також надали суду заяви про слухання справи за їх відсутності, при розгляд справи покладаються на розсуд суду. З урахуванням поданих сторонами письмових заяв, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, на підставі, ч.ч.1,4 ст.206 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін та дійшов до висновку, що позовна заява обґрунтована та така, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Судом установлено, з копії договору купівлі-продажу земельної ділянки від 19.05.2009, що [PERSON] продав, а [PERSON] - купив земельну ділянку, площею 0,1100 га, кадастровий номер: 0520680200:01:007:0071, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в межах згідно з планом, цільове призначення вказаної земельної ділянки: для ведення садівництва. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П., зареєстрований в реєстрі за № 1824 ( а.с.9). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна убачається, що 12.03.2015 державним реєстратором Коваль В.В. на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 43105491, виданий 19.02.2015, видавник: Відділ державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції, внесено відомості до реєстру про арешт земельної ділянки, площею 0,1100 га, кадастровий номер: 0520680200:01:007:0071, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в межах згідно з планом, цільове призначення вказаної земельної ділянки: для ведення садівництва; обтяжувач - відділ ДВС ВРУЮ; особа майно/права якої обтяжуються - [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , наказ, серія та номер: 22/5005/8123/2012, виданий 02.11.2012, видавник: Господарський суд Дніпропетровської області, країна громадянства: [ADDRESS] ( а.с.10). 16.03.2020 позивач звертався до начальника Вінницького РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) з заявою про зняття вищезгаданого арешту ( а.с.11). 19.03.2020 листом за № 13518/15.3-02/03 Вінницьким РВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надано відповідь [PERSON] , з якої убачається, що в провадженні Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області перебував наказ №22/5005/8123/2012 виданий 02.11.2012 Господарським судом Дніпропетровської області, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованості в розмірі 32957,35 грн.; 25.04.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В зв`язку з тим, що боржником самостійно вимоги за судовим наказом не виконано, 19.02.2015 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника на вищезазначену земельну ділянку. 29.05.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. З посилкою на ст. 35 закону «Про виконавче провадження», вважає, що у відділу ДВС відсутні підстави для зняття вищезгаданого арешту ( а.с.13-14). Застосовуючи норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного. Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно до ч.1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.4 ст. 59 .5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Згідно до вимог ч.5 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" арешт знімається виключно судом, так як передбачено виключний перелік скасування арешту, що може вчинятись за постановою начальника відділу ДВС. За змістом статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно до роз`яснень, що викладені в п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року №2677-VI). Таким чином, судом установлено, що арешт на майно відповідача - [PERSON] , а саме на вищевказану земельну ділянку органом ДВС накладено постановою від 19.02.2015, тобто після продажу вказаної земельної ділянки позивачу [PERSON] - дата укладення договору - 19.05.2009. Наразі виконавчий документ, в межах якого накладався арешт - повернуто стягувачу. Суд вважає, що даний вид обтяження порушує права та інтереси позивача, як власника майна, тому наявний арешт на належне йому майно на даний час не має жодних правових юридичних підстав. За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову. Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved