Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради №593/31 від 20.11.1992 р. [PERSON] була надана земельна ділянка площею 0.10 га для будівництва житлового будинку по [ADDRESS]. На зазначеній земельній ділянці [PERSON] був збудований з бутового каменю цокольний поверх житлового будинку, перекритий залізобетонними плитами, частково завезено будматеріали для подальшого будівництва та завезений чорнозем для поліпшення якості земельної ділянки. В грудні 1999 р. між позивачем та [PERSON] було укладено угоду щодо купівлі цокольного поверху житлового будинку, купівлі позивачем заготовлених [PERSON] будівельних матеріалів для продовження будівництва, сплати позивачем витрат на поліпшення земельної ділянки, та щодо передачі у користування позивача зазначеної земельної ділянки; оскільки позивач досяг з [PERSON] домовленостей щодо зазначеної угоди, то вже з березня 2000 р. позивач розпочав роботи з освоєння та благоустрою зазначеної земельної ділянки та продовжив будівництво житлового будинку. У березні 2000 р. на виконання укладеного в грудні 1999 р. договору позивач та [PERSON] звернулися до відділу архітектури та будівництва АНД райвиконкому для уточнення дій по договору, не приховували факт, що на земельній ділянці [PERSON] вже збудовано цокольний поверх житлового будинку та виконані деякі елементи благоустрою земельної ділянки (підпорні стіни тощо) та поліпшенні якості самої земельної ділянки, та отримали пораду надати заяви про переоформлення земельної ділянки, а у відношенні розпочатого будівництва житлового будинку, будівельних матеріалів та поліпшення земельної ділянки, у тому ж відділі порадили оформити угоду розписками. Через особисті обставини позивач не мав змоги звернутися з відповідною заявою до виконкому АНД райради про переоформлення на нього прав на земельну ділянку [ADDRESS], мав намір та бажання оформити права на зазначену земельну ділянку на свого батька або брата, та оскільки вони мешкали в м. Марганець, то у виконкомі АНД району заперечили можливість переоформлення земельної ділянки на одного з них. З цієї причини, як зазначається позивачем, він був вимушений звернутися до [PERSON], з якою мав добрі стосунки та вона надала згоду на переоформлення земельної ділянки з [PERSON] на неї, з подальшим переоформленням земельної ділянки на ім'я позивача; про це знав та не заперечував [PERSON] [PERSON] та [PERSON] домовилися, що саме [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] та він за свої кошти добудує його, а [PERSON] на прохання [PERSON] дає згоду на переоформлення на її ім'я земельної ділянки [ADDRESS]. За таких обставин, 17.04.2000 р. позивачем була власноручно написана, підписана від імені [PERSON] та надана до АНД райради заява про переоформлення земельної ділянки з [PERSON] на її ім'я, а [PERSON] надана заява про переоформлення земельної ділянки з нього на ім'я [PERSON] 25.04.2000 р. виконкомом АНД районної ради м. Дніпропетровська було винесено рішення №125/6 про переоформлення з [PERSON] на [PERSON] земельної ділянки [ADDRESS]; позивач здійснював будівництво житлового будинку за власні кошти та за рахунок позичених грошових коштів та обслуговував земельну ділянку. Ані [PERSON], ані [PERSON] не мали жодного відношення до створення домоволодіння [ADDRESS], жодних претензій останні не висували, навпаки 21 жовтня 2003 року [PERSON] звернулася до голови Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська з відповідною нотаріально посвідченою заявою про переоформлення на ім'я позивача земельної ділянки [ADDRESS]. 24.10.2003 р. виконком Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська, розглянув заяву [PERSON] від 21 жовтня 2003 р. про переоформлення на ім'я позивача земельної ділянки [ADDRESS], прийняв рішення №366/1, згідно з яким зазначена земельна ділянка була переоформлена на позивача, позивач сплачував земельний податок, за замовленням позивача 29.01.2004 р. (№06/00220) фахівцем КП «ДМБТІ» був складений технічний паспорт на домоволодіння [ADDRESS]. Згідно п. 3.3 рішення від 24.10.2003 р. виконкому АНД райради №366/1 про переоформлення на ім'я позивача земельної ділянки, 24.03.2004 р. о= позивач подав заяву на ім'я голови Дніпропетровської міської ради про приватизацію земельної ділянки [ADDRESS], по заяві від 24.03.2004 р. була проведена інвентаризація меж земельної ділянки [ADDRESS] та складена землевпорядна справа №056228, утім, 28.04.2004 р. нібито за заявою [PERSON] від 27.04.2004 р. прокуратурою м. Дніпропетровська внесений протест на рішення №366/1, та 21.05.2004 р. виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська винесено рішення №166, яким на виконання протесту прокурора м. Дніпропетровська від 28.04.2004 р. скасовано рішення №366/1 від 24.10.2003 р. про переоформлення на ім'я позивача земельної ділянки [ADDRESS], чим позивач був позбавлений як земельної ділянки, так й зведеного на цій земельній ділянці домоволодіння. 08.07.2004 р. [PERSON], яка є матір'ю [PERSON], померла, та останній отримав свідоцтво про право на спадщину на незавершене будівництвом домоволодіння [ADDRESS], яке належало [PERSON] на підставі рішення АНД райвиконкому № 125/6 від 25.04.2000 р., утім, зазначеним рішенням на [PERSON] була лише переоформлена земельна ділянка, але жодним чином цим рішенням не надавалось право власності на домоволодіння. Дане рішення, на переконання позивача, є незаконним, адже винесене з порушенням п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якого питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, п/п.1 п. «а» ч.1 ст. 33 зазначеного вище Закону, відповідно до якого повноваження щодо відведення під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад, належить виключно виконавчим органам сільських, селищних, міських рад, ст. 59 тощо, відповідно до якої виконавчі комітети сільської, міської, районної у місті ради приймають рішення тільки в межах своїх повноважень. Прокурор вимагав скасування рішення №125/6 від 25.04.2000 р., як незаконного, винесеного в порушення ст.ст. 26, 33, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». 23.12.2005 р. АНД районною радою на протест прокурора АНД району від 20.12.2005 р. була надана відповідь про те, що через наявність ухвали АНД районного суду м. Дніпропетровська від 26.05.2005 р. про заборону вчиняти будь-які дії відносно земельної ділянки [ADDRESS], виконком не в змозі скасувати своє рішення №125/6 від 25.04.2000 р. про переоформлення вказаної земельної ділянки з [PERSON] на [PERSON]; 22.12.2011 р. АНД районною радою м. Дніпропетровська була надана ще одна відповідь, відповідно до якої рішення №125/6 не скасовувалось лише через наявність ухвал суду про заборону вчиняти будь які дії по переоформленню чи відчуженню земельної ділянки. Разом з тим, рішення виконавчого комітету АНД райради №125/6 від 25.04.2000 р. про переоформлення земельної ділянки з [PERSON] на [PERSON] не відповідає також й рішенню №2 IV сесії XXIII скликання Дніпропетровської міської ради від 23.12.1998 року "Обсяги і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів". Згідно ч.1 п.11 додатку №2 вказаного рішення Дніпропетровської міської ради "Обсяги і межі повноважень районних у місті рад" районні ради розробляють пропозиції для розгляду міськими радами в установленому порядку питань, щодо регулювання земельних відносин щодо земель, розташованих на території району. Згідно додатку № 3 "Обсяги і межі повноважень районних у місті рад" (ч.ІІ "У сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища") виконавчі органи районної у місті ради готують на розгляд районної ради матеріали згідно повноважень, визначених районною радою (згідно додатка № 2). Таким чином, повноваження в сфері земельних відносин щодо переоформлення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку по [ADDRESS] згідно вимог законодавства та рішення Дніпропетровської міської ради віднесено до виключної компетенції міської ради - тобто до компетенції Дніпропетровської міської ради, через що прийняттям рішення №125/6 від 25.04.2000 р. про переоформлення зазначеної земельної ділянки на [PERSON] виконавчий комітет АНД районної у м. Дніпропетровську ради перевищив свої повноваження, встановлені законом. Предмет позову становить вимога про визнання незаконним рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради №125/6 від 25.04.2000 р. У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов. Про ухвалення рішення про задоволення позову просив суд представник третьої особи. Представники відповідача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], представник відповідача Дніпропетровської міської ради Касьянова Н.В., заперечували проти задоволення позову та просили суд відмовити в його задоволенні, посилалися на наявність компетенції виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради при винесенні оскаржуваного рішення №125/6 від 25.04.2000 р.; разом з тим, відповідно до заяви представника відповідача [PERSON] - [PERSON] остання просила суд застосувати строк позовної давності, який пропущений з боку позивача без поважних причин. Інші особи, які беруть участь у справі, не скористалися правом брати участь у судових засіданнях. Заслухав пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 6 Земельного Кодексу України, який був чинним на час прийняття рішення виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради №125/6 від 25.04.2000 р., громадянам України було надано право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема для обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) та для ведення особистого підсобного господарства. Статтею 19 цього ж Кодексу передбачено, що міська рада надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-який потреб у межах міста. Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. За ст. 33 цього закону (повноваження у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища) до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать : власні (самоврядні) повноваження, якими є, у тому числі, підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо встановлення ставки земельного податку, розмірів плати за користування природними ресурсами, вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; визначення в установленому порядку розмірів відшкодувань підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності за забруднення довкілля та інші екологічні збитки; встановлення платежів за користування комунальними та санітарними мережами відповідних населених пунктів. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 59 зазначеного вище закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Як встановлено судом в цій справі, 25.04.2000 р. виконком АНД районної ради м. Дніпропетровська вирішив (№125/6 від 25.04.2000 р.) переоформити земельну ділянку з [PERSON] на [PERSON] площею 0,10 га по [ADDRESS] для будівництва індивідуального житлового будинку. Суд погоджується із доводами позивача щодо того, що оскаржуване рішенні винесене з перевищенням повноважень виконкому на прийняття рішень з питання регулювання земельних відносин, та щодо того, що оскаржуване рішення не відповідає також й рішенню №2 IV сесії XXIII скликання Дніпропетровської міської ради від 23.12.1998 року "Про обсяг і межі повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів". Згідно ч.1 п.11 додатку №2 вказаного рішення Дніпропетровської міської ради "Обсяги і межі повноважень районних у місті рад" районні ради розробляють пропозиції для розгляду міськими радами в установленому порядку питань, щодо регулювання земельних відносин щодо земель, розташованих на території району; згідно додатку № 3 "Обсяги і межі повноважень районних у місті рад" (ч.ІІ "У сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища") виконавчі органи районної у місті ради готують на розгляд районної ради матеріали згідно повноважень, визначених районною радою (згідно додатка № 2). Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 р. (справа №1-9/2009) у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частин першої, десятої статті 59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами) стосовно права органу місцевого самоврядування скасовувати свої раніше прийняті рішення та вносити до них зміни необхідно розуміти так, що орган місцевого самоврядування має право приймати рішення, вносити до них зміни та/чи скасовувати їх на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Таким чином, повноваження в сфері земельних відносин щодо переоформлення земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку (в даному випадку по [ADDRESS]) згідно вимог законодавства та рішення Дніпропетровської міської ради віднесені до виключної компетенції міської ради - Дніпропетровської міської ради, через що рішення виконавчого комітету АНД районної у м. Дніпропетровську ради №125/6 від 25.04.2000 р. про переоформлення земельної ділянки на [PERSON] не є таким, що прийнято в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України як таке, що прийнято органом, який не уповноважений відповідно до закону на вирішення питань регулювання земельних відносин. Разом з тим, суд погоджується із слушністю доводів представника відповідача [PERSON] щодо відсутності у позивача будь-яких майнових прав на домоволодіння [ADDRESS] з огляду на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.01.2013 р. (а.с. 102), яке набрало законної сили, у цивільній справі за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська, Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, [PERSON], де третя особа [PERSON] про визнання незаконним рішення виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради №125/6 від 25.04.2000 р. та визнання дійсним рішення №593/31 від 20.11.1992 р., та за позовом третьої особи [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на будівельні матеріали, та із слушністю доводів представника відповідача [PERSON] з приводу пропуску з боку позивача строку позовної давності та відсутності поважності причини такого пропуску. Як встановлено судом спірні правовідносини виникли під час дії ЦК УРСР 1963 р., та, вирішуючи спір, підлягають застосуванню положення саме ЦК УРСР, а не ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року. Відповідно до вимог ст.ст. 71, 72 ЦК УРСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин), загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки; вимоги, на які позовна давність не поширюється, встановлені ст. 83 цього кодексу та в даній справі не встановлені, тому оскільки за ст. 80 ЦК УРСР закінчення строку позовної давності є підставою для відмови в позові, та позивач звернувся до суду із позовом майже через 12 років з дня винесення оспорюваного рішення виконкому, суд відмовляє в задоволенні поданого позову. Разом з тим, щодо посилання позивача в якості поважності причини пропуску строку позовної давності на кримінальне переслідування та тримання під вартою у СІЗО, через що не був дотриманий строк позовної давності, та тривалість судових розглядів, то ці події мли місце вже поза строком позовної давності звернення до суду із даним позовом. Судові витрати віднести на рахунок позивача (ст.ст. 88 та 215 ЦПК).

Outcome: dismissed