Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Червонослобідської сільської ради звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить суд: - стягнути з [PERSON] до сільського бюджету Червонослобідської сільської ради шкоду, завдану нею внаслідок незаконного звільнення працівника, у сумі 56 415 гривень 04 копійки; - стягнути з [PERSON] на користь Черкаської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 2 270 гривень 00 копійок. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що в ході опрацювання даних системи Єдиного державного реєстру судових рішень Черкаською окружною прокуратурою встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2020 року в справі № 707/625/20 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 41 931 грн 16 коп. з урахуванням коригування на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 4 310 грн 68 коп., моральну шкоду у сумі 10 000 грн 00 коп. Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 липня 2020 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2020 року змінено в частині задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, а саме зменшено розмір відшкодування моральної шкоди з 10 000 грн до 3 000 грн. У решті рішення суду залишено без змін. При цьому, в ході розгляду справи № 707/625/20 судами встановлено, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року в справі № 707/328/19 визнано незаконним та скасовано розпорядження сільського голови Червонослобідської сільської ради від 14 січня 2019 року № 04-ОС «Про звільнення з посади [PERSON] »; поновлено [PERSON] на посаді тимчасово виконуючого обов`язки головного бухгалтера Червонослобідської сільської ради; стягнено з Червонослобідської сільської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 27 823 грн 48 коп., з відрахуванням усіх необхідних обов`язкових податків та платежів, а також 2 000 грн моральної шкоди. Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року залишено без змін. Оскільки рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року в справі 707/328/19 про поновлення [PERSON] на роботі та проведення із нею розрахунку Червонослобідською сільською радою виконано не було, [PERSON] було заявлено позов, наслідком якого стало відповідне рішення у справі № 707/625/20 про стягнення на її користь заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 41 931 грн 16 коп. з урахуванням коригування на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів, компенсації за невикористану відпустку в сумі 4 310 грн 68 коп. та моральної шкоди. На виконання вказаного рішення суду Червонособідською сільською радою сплачено на користь [PERSON] грошові кошти на загальну суму 56 415,04 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 3218 від 03.09.2020 на суму 37 224,68 грн (про перерахування на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу), № 3217 від 03.09.2020 на суму 693,63 грн (військовий збір), № 3216 від 03.09.2020 на суму 8 323,53 грн (податок з доходів фізичних осіб) та № 3219 від 03.09.2020 на суму 10 173,20 грн (єдиний соціальний внесок). Спірне розпорядження від 14.01.2019 № 04-ОС підписано сільським головою Червонослобідської сільської ради Дубовик Юлією Андріївною, яка вступила на посаду на підставі рішення Червонослобідської сільської ради № 1-2/VІІ від 08.01.2019 «Про початок повноважень голови Червонослобідської сільської ради». Відтак, шкода, завдана незаконним звільненням працівника, у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 02 липня 2021 року справу прийнято до провадження та вирішено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін 02 вересня 2021 року за наявними у ній матеріалами; запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення їй даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно сторонам було роз`яснено, що відповідно до частини 5 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, а також зазначено строки подання такого клопотання. Відповідача було повідомлено про вказаний позов шляхом направлення копії позовної заяви разом з додатками та ухвалою суду за місцем її реєстрації, відтак, відповідач вважається належним чином повідомленою про розгляд справи. Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від будь-якої зі сторін до суду не надійшло, а, тому, відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає можливим розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк відповідач не скористалася. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених статтею 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що розпорядженням голови Червонослобідської сільської ради від 14 січня 2019 року № 04-ОС «Про звільнення з посади [PERSON] » [PERSON] звільнено з посади тимчасово виконуючого обов`язки бухгалтера Червонослобідської сільської ради згідно п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації з 14 січня 2019 року /а.с. 38/. Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року в справі № 707/328/19 визнано незаконним та скасовано розпорядження сільського голови Червонослобідської сільської ради від 14 січня 2019 року № 04-ОС «Про звільнення з посади [PERSON] »; поновлено [PERSON] на посаді тимчасово виконуючого обов`язки головного бухгалтера Червонослобідської сільської ради; стягнено з Червонослобідської сільської ради на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 27 823 грн 48 коп., з відрахуванням усіх необхідних обов`язкових податків та платежів, а також 2 000 грн моральної шкоди /а.с. 29-33/. Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року залишено без змін /а.с. 34-37/. Оскільки рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 23 квітня 2019 року в справі 707/328/19 про поновлення [PERSON] на роботі та проведення із нею розрахунку Червонослобідською сільською радою виконано не було, рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2020 року в справі № 707/625/20 частково задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 41 931 грн 16 коп. з урахуванням коригування на коефіцієнт підвищення тарифних ставок і посадових окладів, компенсацію за невикористану відпустку у сумі 4 310 грн 68 коп., моральну шкоду у сумі 10 000 грн 00 коп /а.с. 17-20/. Постановою Черкаського апеляційного суду від 23 липня 2020 року рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 17 квітня 2020 року змінено в частині задоволення вимог про стягнення моральної шкоди, а саме зменшено розмір відшкодування моральної шкоди з 10 000 грн до 3 000 грн. У решті рішення суду залишено без змін /а.с. 21-28/. Відповідно до частини 5 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. На виконання вказаного рішення суду Червонособідською сільською радою сплачено на користь [PERSON] грошові кошти на загальну суму 56 415,04 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 3218 від 03.09.2020 на суму 37 224,68 грн (про перерахування на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу), № 3217 від 03.09.2020 на суму 693,63 грн (військовий збір), № 3216 від 03.09.2020 на суму 8 323,53 грн (податок з доходів фізичних осіб) та № 3219 від 03.09.2020 на суму 10 173,20 грн (єдиний соціальний внесок) /а.с. 54,55,56,57/. Спірне розпорядження від 14 січня 2019 року № 04-ОС «Про звільнення з посади [PERSON] » підписано сільським головою Червонослобідської сільської ради [PERSON] , яка вступила на посаду на підставі рішення Червонослобідської сільської ради № 1-2/VІІ від 08.01.2019 «Про початок повноважень голови Червонослобідської сільської ради» /а.с. 38,40/. Відповідно до пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу. Згідно з вимогами статті 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі. Застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. За змістом статті 24 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", матеріальна шкода, завдана територіальній громаді незаконними рішеннями сільських, селищних, міських голів, голів районних у місті, районних та обласних рад, їх заступників, керівників управлінь, відділів, інших структурних підрозділів виконавчих органів місцевого самоврядування, діями чи бездіяльністю посадових осіб місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок місцевого бюджету в порядку, встановленому законом. Сільські, селищні, міські, районні у місті, районні та обласні ради, сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної та обласної ради мають право зворотної вимоги (регресу) до посадової особи місцевого самоврядування, яка заподіяла шкоду територіальній громаді, у розмірах і порядку, визначених законами України та статутами територіальних громад, прийнятими відповідно до законів України. Статтею 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до частини першої статті 77 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, покладається на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини. У пункті 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 11 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з подальшими змінами) роз`яснено, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, виконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 частини першої статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що в результаті незаконних дій посадової особи - голови Червонослобідської сільської ради Дубовик Ю.А., винної в незаконному звільненні [PERSON] з посади тимчасово виконуючого обов`язки бухгалтера Червонослобідської сільської ради, заподіяно шкоду Червонослобідській сільській раді у зв`язку з оплатою [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 56 415,04 грн, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Відповідно до частини третьої статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Статтею 234 КЗпП України визначено, що річний строк може бути поновлений судом у разі його пропуску з поважних причин. Згідно з пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів"(з подальшими змінами) встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", роз`яснено, що судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. З матеріалів справи встановлено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу виплачений [PERSON] 03 вересня 2020 року. З позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного звільнення працівника, заступник керівника Черкаської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі: Червонослобідської сільської ради Черкаського району Черкаської області, звернувся до суду 23 червня 2021 року, тобто у межах строку, встановленого статтею 233 КЗпП України. З огляду на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2270 грн 00 коп.

Outcome: approved