Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.02.2015 року в м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю п'яти автомобілів, серед яких, зокрема, був автомобіль належний позивачу, а саме Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER]. В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 12.05.2015 р. особою винною в настанні дорожньо-транспортної пригоди та завданні механічних пошкоджень автомобілям [NUMBER]. Відповідно до звіту № 3561/4 від 05.03.2015 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу виконаного ТОВ "Експертно-Асистуюча Компанія Факворит", вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу становить 270 211 грн. 20 коп. При цьому, внаслідок пошкодження автомобіля позивача, останньому довелось понести додаткові витрати пов'язані з проведенням автотоварознавчого дослідження в розмірі 600 грн., зберіганням пошкодженого автомобіля на автостоянці в розмірі 615 грн. і оплатою витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн. Оскільки в досудовому порядку відповідач завдану майнову шкоду не відшкодував, позивач просив суд стягнути з останнього завданні збитки. 18.01.2017 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмір 30 000 грн., обґрунтовуючи вказані вимоги тим, що внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди йому було завдано моральну шкоду яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку із знищенням належного йому майна. 22.05.2017 року позивач подав до суду заяву про зміну розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на його користь суму завданої майнової шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу розмірі 173 684,97 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого автомобіля у розмірі 600,00 грн., витрати на послуги автостоянки у розмірі 615,00 грн., витрати на оплату правової допомоги у розмірі 4000,00 грн. та суму завданої майнової шкоди в розмірі 100 000, 00 грн. Позивач та його представник в судовому засіданні уточнені вимоги позову підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позову. Свою позицію обґрунтовував тим, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно - правова відповідальність Відповідача була забезпечена в ПАТ "УСК "Гарант-Авто" за Полісом № АІ/6951111 яким встановлено ліміт відповідальності Страховика за шкоду завдану майну третіх осіб в розмірі 50 000 грн. і франшизу в розмір 0 грн., внаслідок чого завдана майнова шкода має бути відшкодована Страховиком. В подальшому, представник Відповідача подав заперечення проти позову, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог в редакції від 11.05.2017 року, в яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог виходячи із того, що витрати на оплату правової допомоги не підтверджені та необґрунтовані, а моральна шкода яку просить стягнути позивач - завищена та необґрунтована і не підтверджена належними доказами. Також представником відповідача було подано заяву від 11.05.2017 року, в якій останній зазначив, що оскільки пошкоджений транспортний засіб має певну цінність, то при прийнятті рішення у справі суд має зобов'язати позивача передати відповідачу залишки транспортного засобу після повного відшкодування завданої останнім шкоди. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, пояснень по суті спору суду не надавали, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення сторін по справі та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, яким сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 14 лютого 2015 року на проспекті Григоренка, 7-А в місті Києві, відповідач керуючи автомобілем [NUMBER] порушивши п.п. 12.1. ПДР України, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого здійснив наїзд на п'ять припаркованих автомобілів, серед яких був автомобіль Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] належний на праві власності позивачу. В результаті настання дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль отримав механічні пошкодження. Відповідно до постанови Дарницького районного суду міста Києва від 12.05.2015 р. особою винною в настанні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що шкода, завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір оренди, підряду тощо) володіє транспортним засобом. Відповідно до звіту № 3561/4 від 05.03.2015 року про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу виконаного ТОВ "Експертно-Асистуюча Компанія Факворит", вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER], що належить позивачу становить 270 211 грн. 20 коп. В той же час, згідно з висновком експерта за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи № 10133/16-54 від 22.12.2016 року, ринкова вартість автомобіля Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER], до моменту отримання ним пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14 лютого 2015 року склала: 217 431, 70 грн. Ринкова вартість автомобіля Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER], після отриманих ним пошкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 14 лютого 2015 року склала: 43 746, 73 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER], станом на дату проведення дослідження, а саме 21.11.2016 року складала: 367 324,63 грн. Відповідно до п. 30.1. ст. 30 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з п. 30.2. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до положень п. 15 Постанови № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Таким чином, так як витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу (367 324, 63 грн.) перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди (217 431, 70 грн.) суд приходить до висновку, що автомобіль Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] є фізично знищеним і в даному випадку позивач має право на відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, що становить 173 684, 97 грн. (217 431, 70 грн. - 43 746, 73 грн.). При цьому суд зазначає, що підстави для зобов'язання позивача передати відповідачу залишки транспортного засобу Hyundai Elantra, державний номерний знак [NUMBER] після отримання від відповідача відшкодування завданої майнової шкоди відсутні, оскільки на користь позивача стягується часткове відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а не вартість транспортного засобу до настання дорожньо-траснпонотної пригоди. Також на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені останнім на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 600 грн. та витрати на зберігання пошкодженого автомобіля на автостоянці з 14.02.2015 року по 25.03.2015 року в розмірі 615 грн., так як дані збитки понесені позивачем внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь витрат на оплату правової допомоги у розмірі 4000 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. У пп. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". На підтвердження витрат на оплату правової допомоги у розмірі 4000 грн., позивач надав в додатках до позовної заяви договір № 10 про надання юридичних послуг від 22.07.2015 року укладений між ним та ТОВ "Бізнес - Асістанс" відповідно до якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання по наданню юридичних послуг щодо представлення інтересів замовника в Дарницькому районному суді міста Києва по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої ДТП. Які саме особи будуть надавати правову допомогу позивачу у вищевказаному договорі не зазначено. В той же час, як вбачається із матеріалів справи участь в судових засіданнях під час розгляду справи в інтересах позивача здійснювали [PERSON] (представник за довіреністю) та [PERSON] (адвокат). Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що саме ці особи зобов'язувались надавати йому правову допомогу на підставі договору № 10 про надання юридичних послуг від 22.07.2015 року укладеного між ним та ТОВ "Бізнес - Асістанс". Не надано позивачем і належних доказів сплати коштів у розмірі 4000 грн. за надання правової допомоги. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи зазначені обставини суд вважає, що позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн. необґрунтовані і тому не підлягають задоволенню. При вирішенні питання щодо відшкодування заданої моральної шкоди суд виходить із наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України - особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода це втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.95 № 4). Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України - моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Обґрунтовуючи вимогу про стягнення з відповідача завданої моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., позивач зазначав, що проходить службу в Генеральному штабі Збройних Сил України у званні полковника і як діючий офіцер Генерального штабу ЗС України він повинен бути завжди наготові за першою вимогою прибути до місця служби. Для того, щоб без перешкоду (особливо вночі), як умога швидко виконувати вимоги керівництва, свій службовий обов'язок, позивачу потрібен власний автомобіль, який він і придбав у вересні 2014 року, позичивши певну суму грошей у друга. Але, після дорожньо-транспортної пригоди, позивач не тільки був змушений багато разів діставатися до місця служби на таксі, або за допомогою друзів, власників авто, та й ще відшкодовувати кожен місяць певну суму запозичених грошей, при цьому дивлячись на купу металобрухту, в який перетворився його автомобіль завдяки безвідповідальній та вкрай небезпечній поведінці відповідача на дорозі. Зазначав також те, що іншого авто у нього не має і найближчим часом він зможе його придбати самостійно за власні кошти. Також позивач вказав, що придбання авто у 2014 році також мало за ціль допомагати розвантажувати йому хвору ногу, особливо в час, коли необхідно швидко і терміново діставатися до місця служби. Початок роботи військовослужбовця Генерального штабу ЗС України починається дуже рано і закінчується пізно, іноді коли вже не працює весь загальний транспорт, або наземний і без авто позивачу доводиться діставатися до метро (якщо воно ще працює), пішки, що дуже навантажує оперований колінний суглоб, особливо взимку так як позивач живе за 3 зупинки від метро. Як наслідок цього, позивач постійно відчуває біль у лівій нозі і проходить постійне підтримуюче лікування хворого суглобу. Але все рівно в серпні 2016 року сталося загострення хвороби суглоба, що потребувало додаткового лікування. Вказана ситуація виникла незалежно від волевиявлення Позивача і призвела до значної та довготривалої проблематизації життя останнього, викликавши формування значних психологічно-емоційних переживань які створюють негативний вплив на загальний стан самопочуття, настрій, душевний спокій, сприяли виникненню відчуття соціальної недовіри, відчуття особистої незахищеності, правової беззахисності. В результаті вказаних переживань у позивача з'явились тимчасові характерологічні зміни у вигляді знервованості, напруженості, пригніченого настрою, тривожності, що безумовно відображається на особистих взаємовідносинах на роботі, в сім'ї та з друзями. Втрата автомобіля значно погіршила звичний стиль, якість і рівень життя позивача. Враховуючи вказані обставини, а також оцінюючі надані позивачем докази на обґрунтування зазначених обставин, а саме: копію довідки виданої позивачу на підтвердження того, що він проходить службу в Збройних Силах України, копію довідки про стан здоров'я після операції, копію довідки про наявні у позивача захворювання та надані лікарями рекомендації щодо фізичних навантажень та ін., суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі 20 000 грн., оскільки як встановлено судом позивач дійсно зазнав душевних страждань внаслідок знищення його майна і вказана подія значною мірою відобразилась на його житті і на його здоров'ї, як фізичному так і психічному. При цьому, визначаючи розмір завданої моральної шкоди суд враховує засади розумності та справедливості. Щодо посилань відповідача на те, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки його цивільно-правова відповідальність була забезпечена на момент настання дорожньо-транспортної пригоди і шкода має бути відшкодована Страховиком, суд зазначає наступне. До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 вказаного Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Вказана правова позиція знаходить своє відображення у Постанові Верховного суду України від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15. Таким чином, суд зазначає, що позивач звернувшись до суду із позовною заявою до відповідача про відшкодування завданої майнової шкоди, реалізував своє абсолютне право на відшкодування завданої майнової шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоду і дане право не може бути обмежене через наявність договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яким на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного та

Outcome: partial