Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

У липні 2020 року до суду надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, Чечелівський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Дніпро) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у якій позивач просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №21893, вчинений 13.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №0318/0508/45-009 від 23.05.2008 року у загальній сумі 2 765 330,94 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалась на те, що 23 травня 2008 року між ПАТ «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0318/0508/45-009, відповідно до якого, останній було надано у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 56100,00 доларів США, а [PERSON] прийняла на себе зобов`язання сплачувати проценти за користуванням кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку. 20.07.2020 року позивач отримала лист Чечелівського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) №912 від 20.07.2020 року, з якого позивач дізналась про вчинення 13.12.2016 року оскаржуваного виконавчого напису №21893 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», яке є новим кредитором, заборгованості за кредитним договором № 0318/0508/45-009 від 23.05.2008 року. Жодних документів про вчинення виконавчого напису нотаріуса, а також щодо виконавчого провадження №54105384 щодо виконання цього напису позивач не отримувала. Про вчинення виконавчого напису остання дізналась лише 20.07.2020 року після отримання вищевказаного листа відділу ДВС. Позивач вважає виконавчий напис нотаріуса незаконним та таким, що не підлягає виконанню, зокрема: як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, в ньому зазначена заборгованість за кредитним договором №0318/0508/45-009 від 23.05.2008 року в розмірі 2 765 330,94 грн., з яких: 1 438 885,87 грн. - заборгованість за кредитом та 1 326 445,07 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, однак, рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29.10.2013 року по справі № 204/3625/13-ц була зафіксована заборгованість за кредитним договором в розмірі 905 813,92 грн., з яких: 447 628,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 206 212,53 грн. - заборгованість за відсотками, 251 973,33 грн. - пеня., тобто, реальна заборгованість за кредитним договором, встановлена судовим рішенням не відповідає заборгованості, зазначеній у виконавчому написі нотаріуса. Даний факт свідчить про незаконність виконавчого напису. Окрім того, в порушення порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, виконавчий напис вчинено нотаріусом на кредитному договорі, який не посвідчено нотаріально. Також, відповідно до листа відповідача від 18.02.2020 року вбачається відсутність будь-яких претензій з боку кредитора, внаслідок задоволення його вимог за рахунок предмета іпотеки. Беручи до уваги вищевикладене, позивач вимушена звернутися за відновленням свого порушеного права до суду із зазначеною позовною заявою. Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 06.08.2020 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі. Сторонам було направлено копію ухвали від 06.08.2020 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками. Відповідач у встановлений судом надав відзиву на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, зазначивши, що позивачем порушено правила підсудності, звертав увагу суду на ті обставини, що безспірність заборгованості позивача була підтверджена належними документами, кредитором та нотаріусом було дотримано вимог Закону та нормативно-правових актів, які визначають перелік документів та порядок вчинення виконавчого напису. Також, представником позивача було надано на адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якому останній спростував міркування відповідача, наполягав на задоволенні позову з підстав, що викладені в мотивувальній частині позовної заяви. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 23 травня 2008 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №0318/0508/45-009, відповідно до якого, останній було надано у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 56100 доларів США, а [PERSON] прийняла на себе зобов`язання сплачувати проценти за користуванням кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку. Окрім того, між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який є правонаступником ВАТ «Сведбанк» та [PERSON] 23 травня 2008 року було укладено іпотечний договір №0318/0508/45-009-Z-1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Царейкіним М.М. 23.05.2008 року за реєстр. №1576, за яким було передано в іпотеку нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] . Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 29.10.2013 року по справі № 204/3625/13-ц задоволено позовну заяву ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0318/0508/45-009 від 23.05.2008 року в розмірі 905 813,92 грн., з яких: 447 628,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 206 212,53 грн. - заборгованість за відсотками, 251 973,33 грн. - пеня звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , що належить [PERSON] , шляхом проведення прилюдних торгів. Також зазначеним було встановлено, що 28 листопада 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» та ТОВ «Факторинговою компанією «Вектор Плюс» було укладено Договір факторингу, згідно якого, банк відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. З моменту відступлення банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору; разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ним права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Також, 28 листопада 2012 року між ТОВ «Факторинговою компанією «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу, згідно якого, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступає Фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі документації. З моменту відступлення ТОВ «ФК «Вектор Плюс» Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору; разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ним права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів, відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором №0318/0508/45-009 від 23 травня 2008 року позичальником якого є [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, 13.12.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором №0318/0508/45-009 від 23.05.2008 року за період з 01.06.2014 року по 20.10.2016 року у загальній сумі 2 765 330,94 грн., з яких: 1 438 885,87 грн. - заборгованість за кредитом та 1 326 445,07 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. У статтях 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України "Про нотаріат" нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону "Про нотаріат"). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України "Про нотаріат" та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України "Про нотаріат" визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Окрім того, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02.07.2019 року у справі № 916/3006/17 та від 15.01.2020 року у справі №305/2082/14. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. В обґрунтування позову [PERSON] посилалася, зокрема, на те, що вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи», зазначені у виконавчому написі, неправомірні. Зокрема, позивач не погоджувалася з розміром заборгованості за кредитом, який зазначений у виконавчому написі нотаріуса як безспірна заборгованість. Крім того, вказувала, що у порушення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріус вчинив виконавчий напис на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Так, відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) також передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18). Як вже було встановлено судом, рішенням суду у іншій справі від 28.10.2013 року було задоволено вимоги кредитора та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки. В зазначеному рішенні суду заборгованість за кредитним договором станом на 23.03.2013 року указано у повному обсязі та визначено її складові, зокрема загальний розмір 905 813,92 грн., з яких: 447 628,06 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 206 212,53 грн. - заборгованість за відсотками, 251 973,33 грн. - пеня. В свою чергу, як вбачається з виконавчого напису, кредитором було заявлено обсяг заборгованості за період з 01.06.2014 року по 20.10.2016 року у загальній сумі 2 765 330,94 грн., з яких: 1 438 885,87 грн. - заборгованість за кредитом та 1 326 445,07 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, відомості щодо будь-яких сум, нарахованих на підставі ст.625 ЦК у виконавчому написі відсутні. Тобто, як встановлено судом, кредитор, після вищезгаданого рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, безпідставно продовжив нарахування відсотків за кредитом та з невідомих підстав збільшив обсяг заборгованості за тілом кредиту, що був визначений рішенням суду. Суд, беручи до уваги дії відповідача щодо нарахування та стягнення відсотків за кредитом, зазначає наступне. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004). Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. По своїй суті, у зазначеній справі також наявні підстави для застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Очевидно, що дії позивача, який звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, таким чином змінивши строк дії кредитного договору та визначивши розмір заборгованості, та з іншого боку продовжив нарахування відсотків після зміни строку дії кредитного договору та згодом звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису, суперечить його попередній поведінці і є недобросовісними. Аналогічних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 390/34/17 у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду. У зв`язку з чим, суд вважає, що доводи [PERSON] щодо неправильного розрахунку розміру боргу за кредитом, який був поданий ТОВ «Кредитні ініціативи» нотаріусу для вчинення виконавчого напису, заслуговують на увагу, та є обгрунтованими. ТОВ «Кредитні ініціативи» зазначені обставини не спростовані, відповідач не надав суду належних та беззаперечних доказів правомірності нарахування відсотків за кредитом та обґрунтованості вимог про їх стягнення з боржника після рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки так само, як і відсутнє будь-яке мотивування збільшення визначеної судовим рішенням суми боргу за тілом кредиту. Отже, строк дії договору був припинений ще у березні 2013 року, однак з позивачки за виконавчим написом було стягнуто заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору, що не узгоджується з висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, посилання відповідача про те, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані документи, що підтверджують безспірність заборгованості, тому нотаріус правомірно, з дотриманням вимог чинного законодавства, вчинив виконавчий напис про стягнення заборгованості є помилковим та не узгоджується з фактичними обставинами справи. Згідно листа ТОВ «Кредитні ініціативи» від 18.02.2020 року №2020/01/Ю-0-3, відсутні фінансові претензії до [PERSON] за кредитним договором № 0318/0508/45-009 від 23.05.2008 року, внаслідок задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки. Виходячи з наведеного, виконавчий напис нотаріуса підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а позов підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). Згідно зі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, судові витрати понесені [PERSON] за сплату судового збору при подачі позову в розмірі 840,80 грн. слід покласти на відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи». На підставі викладеного,

Outcome: approved