Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

23 квітня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому, збільшивши позовні вимоги, просить визнати неправомірними та скасувати накази №4-к від 04.02.2014 "Про зміну істотних умов праці" та про звільнення з роботи №17-к від 04.04.2014, поновити на посаді головного диригента театру, стягнути 90 713,07 грн. за час вимушеного прогулу та 3000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що наказом по театру від 04.02.2014 №4-к незаконно змінені істотні умови праці працівників театру, які полягають у зміні розміру оплати праці - зменшенні коефіцієнта підвищення посадового окладу за статус академічного, в зв'язку з чим заробіток був зменшений на 20%. З причини відмови підписати згоду на таке переведення позивача наказом №17-к від 04.04.2014 було звільнено з посади головного диригента, проте в наказі відсутні посилання на фактичний обсяг бюджетного забезпечення театру на 2013-2014 роки та відсутня згода профспілкового органу, що є порушенням колективного договору. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні. Представники профспілкового комітету КП "Чернігівський обласний академічний Український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка" Чернігівської обласної ради та Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації вважають позов таким, що не підлягає задоволенню. Представник Чернігівської обласної радидо суду не з'явився, про час і місце розгляду справи оповіщався, у поданих суду письмових поясненнях на позов просив справу розглядати в його відсутність. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, думки представників третіх осіб, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працював на посаді головного диригента КП "Чернігівський обласний академічний Український музично-драматичний театр ім. Т.Г.Шевченка" Чернігівської обласної ради з 15 січня 2004 року. Рішенням 17 сесії 6 скликання Чернігівської обласної ради від 30.01.2014 "Про обласний бюджет на 2014 рік" скорочені витрати на культуру, у зв'язку з чим Департаментом культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації було повідомлено про зменшення фінансування КП "Чернігівський обласний академічний Український музично-драматичний театр ім. Т.Г.Шевченка", в тому числі на оплату праці не додано 937700,00 грн, нарахування на оплату праці 340500,00 грн. Згідно п. 7.3 статуту КП "Чернігівський обласний академічний Український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка", органом, до сфери управління якого входить Підприємство, є Управлінням культури і туризму Чернігівської облдержадміністрації, і до компетенції якого належить в т.ч. і затвердження фінансового плану Підприємства, погодження кошторису, було доведено театру лімітну довідку про бюджетні асигнування та кредитування на 2014 рік на підставі зазначеного рішення обласної ради. Відповідно до наказу КП "Чернігівський обласний академічний Український музично-драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка" № 4-к від 04 лютого 2014 року "Про зміну істотних умов праці", у зв'язку із скороченням фінансування з обласного бюджету коштів на оплату праці працівникам театру з 05 квітня 2014 року передбачено: змінити істотні умови праці, що полягають у зміні розміру оплати праці - зменшено коефіцієнт підвищення посадового окладу до 1,5; 04 лютого 2014 року попередити всіх працівників згідно додатків під підпис з даним наказом; відділу кадрів у термін до 04 квітня 2014 року одержати письмове підтвердження у працівників згідно додатків, згодних продовжуватироботу на вищевказаних умовах. Цим же наказом передбачено, що у разі незгоди з запропонованими змінами істотних умов праці працівники можуть бути звільнені за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Згідно акта від 04 лютого 2014 року убачається, що головний диригент КП "Чернігівський обласний академічний Український музично-драматичний театр ім. Т.Г.Шевченка" [PERSON] був ознайомлений з наказом № 4-к від 04 лютого 2014 року "Про зміну істотних умов праці", однак від підпису відмовився. Крім того, [PERSON] відмовився від продовження роботи зі зміненими умовами праці, що підтверджується актами від 27 березня 2014 року та від 04 квітня 2014 року. Наказом № 17-к від 04квітня 2014 рокуТкачука А.П. було звільнено з роботи з посади головного диригента, у зв'язку з відмовою від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці (п. 6 ст. 36 КЗпП України). Згідно з ч. 3 ст. 32 КЗпП України при змінах в організації виробництва і праці власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, а саме: системи та розміри оплати праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщення професій, змінювати розряди і найменування посад тощо, повідомивши про це працівника не пізніше ніж за два місяці. Якщо працівник відмовивсявід продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці, ця обставина є підставою для припинення з таким працівником трудового договору, а працівник підлягає звільненню за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 6 листопада 1992 року № 9 роз`яснено, що припинення трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України при відмови працівника від продовження роботи із зміненими істотними умовами праці може бути визнане необґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т. ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо). Отже, власник має право без згоди працівника змінювати істотні умови праці, а саме: системи та розміри оплати праці, зменшувати надані пільги, змінювати режим роботи, встановлювати або скасовувати неповний робочий час, суміщенняпрофесій, змінювати розряди і найменування посад тощо (частина третя ст. 32 КЗпП України) лише у випадках змін в організації виробництва і праці. Якщо ж такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. Рішення про зменшення коефіцієнту підвищення посадового окладу працівникам театру, на думку суду, не містить в собі ознак змін в організації виробництва і праці, а тому відповідач права на винесення наказу про зміну істотних умов праці з цих підстав не мав. Посилання відповідача на ст. 21 Закону України "Про трудові колективи і підвищення їх ролі в управлінні підприємствами, установами, організаціями" є безпідставними, оскільки рішення загальних зборів трудового колективу від 04.02.2014 про зменшення коефіцієнту за академічність та зменшення посадового окладу не може підміняти собою вимоги закону щодо підстав для зміни істотних умов праці, зокрема розмірів її оплати. Разом з тим, скасування судом наказів як спосіб захисту цивільних прав та інтересів не передбачене законом та входить до виключної компетенції керівника підприємства, у зв'язку з чим суд вважає за можливе визнати накази №4-к від 04.02.2014 "Про зміну істотних умов праці" та № 17-к від 04.04.2014 "Про звільнення з роботи [PERSON]", які є взаємопов'язаними, незаконними. З огляду на викладене, позивач незаконно звільнений з посади головного диригента театру та підлягає поновленнюна підставі ч. 1 ст. 235 КЗпП України. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком середнього заробітку, який становить 90 713,07 грн., зробленим у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати", який не заперечується відповідачем. Згідно з положеннями ст.237-1 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган відшкодовує моральну шкоду, заподіяну незаконним звільненням з роботи працівника, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступінь вини відповідача, а також інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості, а відтак вважає, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі1 500 грн. За правилом ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судоверішення, іншою стороною, а вадміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не можеперевищувати 40 відсотківвстановленоїзакономмінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовомузасіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 роз'яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Приєднаними до справи квитанціями від 10.04.2014 № 199,26.07.2014 № 185, 06.08.2014 № 206, 20.04.2015 № 218 підтверджується оплата позивачем витрат на правову допомогу адвоката в розмірі 6 000,00 грн.Надана позивачеві правова допомога полягала в консультації, підготовці документів, запитів, складанні позовної заяви, участі у судових засіданнях, ознайомленні з матеріалами справи, складанні апеляційної та касаційної скарг, отриманні копій судових рішень. Враховуючи наданий представником позивача розрахунок оплати за правову допомогу, суд вважає, що сплачені позивачем кошти за правову допомогу адвоката не є адекватною компенсацією наданих адвокатом послуг, у зв'язку з чим підлягають частковому відшкодуванню у розмірі 5 000 грн. В п. 13 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз'яснено, що якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою). Отже, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.за позовні вимоги немайнового характеру (визнання незаконними наказів та поновлення на роботі, а також відшкодування моральної шкоди), та в сумі 907,13 грн. за позовні вимоги майнового характеру, а всього 1 394,33 грн.

Outcome: partial