Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "СААН", третя особа без самостійних вимог, Приватне підприємство "Іоланта-Волинь" в якому просить застосувати наслідки недійсності правочину стягнувши з ТОВ "Фірма "СААН" на її користь кошти в сумі 62000,00 грн.. сплачені по Договору купівлі-продажу від 19 лютого 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 189, який визнаний недійсним з моменту укладення рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2017 року по справі № 569/7583/17. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 19 лютого 2016 року між нею, [PERSON] , та ТОВ "Фірма "СААН" було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень цокольного поверху загальною площею 83,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . На виконання умов укладеного договору купівлі-продажу нею на рахунок ТОВ "Фірма "СААН" було сплачено кошти в сумі 62000,00 грн.. В подальшому, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2017 року по справі № 569/7583/17 за позовом Приватного підприємства "Іоланта-Волинь" до [PERSON] , Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищук І.М., треті особи - ТОВ "Фірма "СААН", [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, було частково задоволено позовні вимоги ПП "Іоланта-Волинь" та визнано недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19 лютого 2016 року укладений між ТОВ "Фірма "СААН" та [PERSON] . Вказане судове рішення було залишено без змін постановою Апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2017 року. Постановою Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 569/7583/17 касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення а оскаржувані судові рішення без змін та поновлено виконання зазначених судових рішень. Вказує, що нею було сплачено кошти в сумі 62000 грн. по правочину, а саме договору купівлі-продажу від 19 лютого 2016 року, який був визнаний судом недійсним, проте не застосовано наслідки недійсності правочину. Окрім того, враховуючи те, що договір купівлі-продажу нежитлових приміщень цокольного поверху загальною площею 83,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] укладений між нею, [PERSON] та ТОВ "Фірма "СААН" було визнано недійсним, відтак вона набула право зворотної вимоги за недійсним правочином. Ухвалою суду від 23 грудня 2020 року по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 02 лютого 2021 року з повідомленням (викликом) сторін. Визначено сторонам строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень. Ухвалою суду від 20 травня 2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті на 17 червня 2021 року. В судове засідання представник позивача подала клопотання, в якому просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Представники відповідача третьої особи в судове засідання повторно не з"явилися, жодних заяв чи клопотань від них не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 19 лютого 2016 року між [PERSON] та ТОВ "Фірма "СААН" було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень цокольного поверху загальною площею 83,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] . Договір було посвідчено приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Онищуком І.М., зареєстровано в реєстрі за № 189. Згідно платіжних доручень №@2РL877153 від 03 березня 2016 року та №@2РL201170 від 04 березня 2016 року [PERSON] здійснено перерахування коштів на виконання умов Договору купівлі-продажу від 19 лютого 2016 року на загальну суму 62000 грн.. Згідно рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2017 року позов Приватного підприємства "Іоланта-Волинь" до [PERSON] , Приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Онищук І.М., треті особи - ТОВ "Фірма "СААН", [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним, задоволено частково. Визнано недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19 лютого 2016 року укладений між ТОВ "Фірма "СААН" та [PERSON] . Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 569/7583/17 касаціїйну скаргу [PERSON] було залишено без задоволення. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року залишено без змін. Поновлено виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 09 листопада 2017 року та постанови Апеляційного суду Рівненської області від 07 лютого 2018 року. Приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов"язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов"язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до роз"яснень, які містяться в п. п. 5, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред"являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року, реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв"язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред"явлена тільки стороні недійсного правочину. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов"язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов"язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України). Таким чином, оскільки Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 19 лютого 2016 року укладений між ТОВ "Фірма "СААН" та [PERSON] визнано недійсним з моменту укладення проте, на його виконання позивачем були сплачені грошові кошти у розмірі 62000 грн., то відповідно до ст. 216 ЦК України підлягають застосуванню наслідки недійсного правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 62000 грн.. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача в повному обсязі. Вимоги про відшкодування судових витрат не заявлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved