Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач-1, [PERSON].), [PERSON] (далі - позивач-2, [PERSON].) звернулися в суд з позовом до Ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» (далі - відповідач-1, банк, ПАТ «Банк Форум»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» (далі - відповідач-2, ТзОВ «ФК «Єврокредит»), [PERSON] (далі - відповідач-3, [PERSON].), державного реєстратора Комунального підприємства «Волинське бюро технічної інвентаризації» Яремчука Григорія Ярославовича (далі - відповідач-4, реєстратор), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівни (далі - третя особа, нотаріус), в якому просить з урахування заяви про збільшення позовних вимог (т.2 а.с.84-94): 1) визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги №241-Ф та про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» від 05 жовтня 2016 року; 2) визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит», та фізичною особою [PERSON] від 06 жовтня 2016 року; 3) визнати протиправним та скасувати рішення Державного реєстратора комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Яремчука Григорія Ярославовича від 28 лютого 2017 року 15:36:34, індексний номер 34074309 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, нотаріальну контору, загальною площею 149 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 4) визнати протиправними дії Державного реєстратора комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Яремчука Григорія Ярославовича, що полягають у внесенні запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення від 28 лютого 2017 року 15:36:34, індексний номер 34074309 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, нотаріальну контору, загальною площею 149 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]; 5) скасувати запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, щодо реєстрації за [PERSON] прав власності на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] та складається з нежитлового приміщення площею 149 кв.м, реєстраційний номер майна 1185101607101 шляхом виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 липня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №0523/09/22-CLNv, згідно умов якого, банк відкрив відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 70 000,00 доларів США для придбання земельної ділянки і будівництва житла та надав [PERSON] кредит у межах цієї кредитної лінії, за процентної ставкою за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних і кінцевим терміном повернення - не пізніше 06 липня 2018 року. З метою забезпечення виконання взятих на себе позивачем-1 зобов'язань цього ж дня між АКБ «Форум» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., яким передано в іпотеку нежитлове приміщення, нотаріальна контора /літер А-2/ загальною площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] 05 жовтня 2016 року між АКБ «Форум» та ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» було укладено договори про відступлення права вимоги №241-ф та про відступлення прав за іпотечним договором, за якими всі права первісного кредитора за кредитним договором та договором іпотеки перейшли до нового кредитора. 06 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір про відступлення прав за кредитним договором, а також за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №1507. Позивач зазначає, що при укладені вищенаведених договорів відступлення прав вимоги не було враховано того факту, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2010 року кредитний договір №0523/09/22-CLNv від 09 липня 2008 року було розірвано, тому позивачі вважають що їх зобов'язання за кредитним договором припинилися. У заяві про збільшення позовних вимог (т.2 а.с.84-94) позивач звертає увагу на те, що з 13 червня 2014 року АКБ «Форум» перебуває в стадії ліквідації, а тому позбавлений права укладати угоди про відступлення права грошових вимог. Також зазначають, що кредитодавцем за іпотекодержателем за змістом статті 1054 ЦК України може бути лише банк, або фінансова установа. Підприємець [PERSON] не має такого статусу, а тому не може набути статусу кредитодавця за договорами про відступлення прав вимог. Стосовно вимог до державного реєстратора посилається на те, що на момент проведення державної реєстрації права власності за [PERSON] було наявне обтяження, яке накладено постановою державного виконавця від 17 вересня 2010 року, тому державний реєстратор не мав права проводити будь-які реєстраційні дії щодо вказаного нерухомого майна. Посилаючись на вищевикладені обставини просять суд задовольнити позовні вимоги повністю, з урахування заяви про збільшення позовних вимог (т.2 а.с.84-94). Ухвалою суду від 29.03.2017 року залучено до участі у зазначеній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник позивачів [PERSON] у судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити крім того зазначила, що оскаржуємий договір відступлення права вимоги, укладений між Акціонерним комерційним банком «Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» від 05 жовтня 2016 року є по суті договором факторингу, що потребує від фактора окремої ліцензії на обслуговування валютного кредиту, крім того з посиланням на главу 73 ЦК України, зазначила про відмінність сторін, та в зв'язку з чим, не можливість укладення договору про відступлення прав вимоги за кредитним договором, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит», та фізичною особою [PERSON] від 06 жовтня 2016 року. Представник Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» судове засідання не з'явився, однак в попередніх судових засіданнях та у письмових запереченнях від 07 червня 2017 року просив суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що договори про відступлення прав вимог були укладені у відповідності до вимог законодавства. Крім того, розірвання кредитного договору в судовому порядку не припиняє зобов'язання боржника, які виникли до такого розірвання, зокрема стосовно повернення кредитних коштів. Просив суд розглядати справу за його відсутності (т.2 а.с.148). Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит», в судове засідання не з'явився. В письмових запереченнях від 24 березня 2017 року (т.1. а.с.158-169) просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що укладені договори про відступлення прав вимог відповідають вимогам цивільного законодавства. В своїх запереченнях представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» фактично визнав, що договір про відступлення прав вимоги №241-Ф укладений між Акціонерним комерційним банком «Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» від 05 жовтня 2016 року є договором факторингу з посиланням на главу 73 ЦК України (а.с.164,165). Відповідач [PERSON],та його представник [PERSON] у судовому засіданні та в письмових запереченнях (т.2 а.с.239-241) позовні вимоги заперечили та просили суд відмовити у їх задоволенні з тих підстав, що укладені договори відступлення права вимог є законними та правомірними. Посилання позивачів на факт розірвання кредитного договору не спростовує факту наявності в них зобов'язань з повернення кредитних коштів, які виникли до його розірвання. Також [PERSON]посилається на те, що він як новий кредитор за грошовими вимогами та новий іпотекодержатель вживав всіх можливих заходів для стягнення кредитної заборгованості з позивачів, однак останні відмовляють добровільно виконати кредитні зобов'язання. Крім того вважає, що вимоги позивачів до державного реєстратора не підсудні місцевому загальному суду в порядку цивільного судочинства, а мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Вважає, що позивачі не мають права на звернення з позовними вимогами до державного реєстратор із тих підстав, що вони не є власниками майна, що якого вчиняв реєстраційні дії реєстратор. Відповідач - державний реєстратор Комунального підприємства «Волинське бюро технічної інвентаризації» Яремчук Григорій Ярославович, у судовому засіданні та в письмових запереченнях (т.1 а.с.170-172) просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що державна реєстрація права власності за відповідачем-3 ([PERSON].) була проведена у повній відповідності до чинного законодавства. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокопенко Леся Володимирівни, у запереченнях від 28 квітня 2017 року просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що нею не порушено вимог законодавства під час посвідчення договору між ТзОВ «ФК «Єврокредит» та ФОП [PERSON] про відступлення права вимоги за іпотечним договором щодо майна [PERSON] (т.1 а.с.186а). Представник третьої особи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у запереченнях від 12 квітня 2017 року просить суд відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що НЕ порушено вимог законодавства при відступленні прав вимоги за оскаржуємими договорами. (т.1 а.с.134). Заслухавши пояснення позивача, представника позивачів, відповідача та його представника, державного реєстратора, дослідивши письмові матеріали справи, інвентаризаційну справу на будинок [ADDRESS] суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що 09 липня 2008 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір №0523/09/22-CLNv, згідно умов якого, банк відкрив відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 70 000,00 доларів США для придбання земельної ділянки і будівництва житла та надав [PERSON] кредит у межах цієї кредитної лінії, за процентної ставкою за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних і кінцевим терміном повернення - не пізніше 06 липня 2018 року (т.1 а.с.5-6, 250-253). З метою забезпечення виконання взятих на себе позивачем-1 зобов'язань цього ж дня між АКБ «Форум» та [PERSON] було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С., яким передано в іпотеку нежитлове приміщення, нотаріальна контора /літер А-2/ загальною площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С. та зареєстрований в реєстрі за №1810. У пунктах 5.1-5.2 вказаного договору зробили застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя, в тому числі шляхом прийняття предмета іпотеки у власність, у випадку незадоволення вимог іпотекодержателя протягом 30 днів (т.1 а.с.7-9, 194-196). В подальшому, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2010 року у справі №2-3024/2010 розірвано кредитний договір №0523/09/22-CLNv від 09 липня 2008 року, укладений між Акціонерним комерційним банком «Форум» та [PERSON]. Стягнуто з [PERSON] в користь акціонерного комерційного банку «Форум» заборгованість за кредитним договором №0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року у розмірі 38 157,80 доларів США. Звернуто стягнення на нерухоме майно, яке перебуває в заставі банку - нежитлове приміщення нотаріальної контори /літер А-2/ загальною площею 24,8 кв.м., що належить на праві власності [PERSON]. Вирішено питання про судові витрати (т.1 а.с.11-12). В подальшому Акціонерний комерційний банк «Форум» був реорганізований в Публічне акціонерне товариство «Банк Форум». Відповідно до Постанови Правління Національного банку України від 13.06.2014 № 355 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" та згідно з рішенням виконавчої дирекції Фонду №49 з 16.06.2014 розпочалась процедура ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" з відчуженням у процесі ліквідації всіх або частини його активів і зобов'язань на користь приймаючого банку (т.1 а.с.148, 149). Процедура ліквідації банку наразі триває (т.1 а.с.150, 151). Відповідно до протоколу №200672 проведення аукціону в електронній формі Державного підприємства «Сетам» від 26 вересня 2016 року (т.1 а.с.192-193) про проведення відкритого аукціону з продажу активі ПАТ «Банк Форум», оголошеного на 26 вересня 2016 року, ціна відступлення права вимоги становить 200 100,00 грн (п.5.1 договору) (т.1 а.с.254-257). Під час здійснення процедури ліквідації банку, 05 жовтня 2016 року між ПАТ «Банк Форум» (первісний кредитор) та ТзОВ «Фінансова компанія «Єврокредит» (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги №241-ф (т.1 а.с.254-257), у відповідності до умов якого, первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до [PERSON], що належить первісному кредитору на підставі кредитного договору №0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року, а новий кредитор зобов'язується прийняти зазначене вище право вимоги та перерахувати первісному кредитору кошти в сумі ціни відступлення (п.1.1 та розділ «Тлумачення термінів» договору). У вказаному договорі сторони визначили, що станом на дату укладення договору загальний розмір заборгованості боржника ([PERSON].) перед первісним кредитором складає 53 068,32 доларів США, з яких: 26 251,75 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту; 26 816,57 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом (п.1.2 договору). Факт передачі права вимоги від банку до ТзОВ «ФК «Єврокредит» підтверджується відповідним актом прийому-передачі від 05 жовтня 2016 року (т.1 а.с.258). Крім того, 05 жовтня 2016 року між банком (первісним іпотекодержателем) та ТзОВ «ФК «Єврокредит» (новий іпотекодержатель) укладений договір про відступлення прав за іпотечним договором (т.1 а.с.188), відповідно до якого, у зв'язку з укладенням договору про відступлення права вимоги №241-Ф від 05 жовтня 2016 року, банк відступає, а ТзОВ «ФК «Єврокредит» набуває прав первісного іпотекодержателя згідно з іпотечним договором, що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С. 09 липня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за №1810, укладеного між банком та [PERSON] Наведений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №1494. 06 жовтня 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем [PERSON] (новий кредитор) укладено договір про відступлення прав вимоги №07-10/16 (т.1 а.с. 302-305), у відповідності до умов якого, первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до [PERSON], що належить первісному кредитору на підставі кредитного договору №0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року, а новий кредитор зобов'язується прийняти зазначене вище право вимоги та перерахувати первісному кредитору кошти в сумі ціни відступлення (п.1.1 та розділ «Тлумачення термінів» договору). У вказаному договорі сторони визначили, що станом на дату укладення договору загальний розмір заборгованості боржника ([PERSON].) перед первісним кредитором складає 53 068,32 доларів США, з яких: 26 251,75 доларів США - заборгованість по основній сумі кредиту; 26 816,57 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом (п.1.2 договору). Ціна відступлення права вимоги становить 203 475,35 грн (п.5.1 договору) (т.1 а.с.302-305). Крім того, 06 жовтня 2016 року між ТзОВ «ФК «Єврокредит» (первісним іпотекодержателем) та [PERSON] (новий іпотекодержатель) укладений договір про відступлення прав за іпотечним договором, відповідно до якого, у зв'язку з укладенням договору про відступлення права вимоги №07-10/16 від 06 жовтня 2016 року, ТзОВ «ФК «Єврокредит» відступає, а [PERSON] набуває прав первісного іпотекодержателя згідно з іпотечним договором, що посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Ковальчук Л.С. 09 липня 2008 року та зареєстровано в реєстрі за №1810, укладеного між банком та [PERSON] Наведений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №1507 (т.1 а.с.259-260). Матеріалами справи підтверджується, що 08 листопада 2016 року [PERSON], як новий кредитор та іпотекодержатель, направив відповідно [PERSON] (боржнику) та [PERSON] (іпотекодавцю) вимоги про сплату заборгованості, яка виникла на підставі кредитного договору №0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року. Вказані вимоги повернуті поштою за закінченням терміну зберігання (т.2 а.с.43-50). Аналогічна вимога була опублікована в друкованому засобі масової інформації 02 лютого 2017 року (т.2 а.с.52-53). В подальшому, 22 лютого 2017 року [PERSON] звернувся до державного реєстратора Комунального підприємства «Волинське бюро технічної інвентаризації» Яремчука Григорія Ярославовича з заявою про реєстрацію права власності на предмет іпотеки, у зв'язку з невиконанням протягом 30 днів вимоги про задоволення вимог іпотекодержателя (т.2 а.с.120-121). Рішенням державного реєстратора від 28 лютого 2017 року №34074309 вирішено провести державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою [ADDRESS] за [PERSON] (т.2 а.с.128). Запис про реєстрацію права власності був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №19242975 (т.2 а.с.129). Як слідує з даних Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на день проведення державної реєстрації, спірне нерухоме майно було зареєстровано за [PERSON] з загальною площею 149,00 кв.м., згідно свідоцтва про право власності [NUMBER] від 15 лютого 2010 року, яке видане виконавчим комітетом Луцької міської ради (т.2 а.с.124). Як слідує з пояснень сторін у судовому засіданні та вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи, після передачі спірного нежитлового приміщення в іпотеку, [PERSON] провела його реконструкцію, в результаті чого його площа збільшилась з 24,8 кв.м. до 149,0 кв.м. Вказані нові характеристики об'єкту були належним чином зареєстровані в Реєстрі прав власності на нерухоме майно (т.2 а.с.107-109). Зазначені обставини суд вважає достовірними, оскільки взнавалися сторонами. Перш ніж перейти до правової оцінки кожної позовної вимоги, суд вважає за необхідним оцінити доводи відповідача-3 [PERSON] щодо непідсудності вимог до державного реєстратора суду в порядку цивільного судочинства. У постанові Верховного суду України від 11 квітня 2017 року №21-3632а16 колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах і Судової палати у цивільних справах дійшла висновку, що спір з державним реєстратором не є публічно-правовим, якщо випливає з договірних відносин. Крім того, у постанові Верховного суду України від 25 квітня 2017 року №21-3197а16 висловлена правова позиція про те, що позовні вимоги до державного реєстратора підсудна адміністративним судам, якщо спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії державного реєстратора, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень. Однак, у розглядуваній справі позивачі заявляють вимоги до державного реєстратора за наступних підстав: 1) незаконність відступлення права вимоги за іпотечним договором, в результаті чого відповідач-3 неправомірно набув права вимоги на предмет іпотеки; 2) факт скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, яке стало підставою для проведення державної реєстрації; 3) факт наявності обтяження на предмет іпотеки, яке не дозволяло проводити будь-які реєстраційні дії між ними 4) набуття [PERSON] права власності на спірний об'єкт нерухомості в площі, більший ніж зазначено в іпотечному договорі. На думку суду, взявши до уваги всі вищенаведені доводи позивачів, можливо дійти висновку, що між ними та відповідачами-1, 2 та 3 існує спір стосовно неналежної передачі права вимоги за іпотечним договором, який за своєї суттю є спором про право. Більше того, статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Таким чином звертаючись з даним позовом, позивач-1 реалізує своє право на оскарження рішення про реєстрацію права власності за іпотекодержателем, посилаючись, в тому числі, на неналежність такого іпотеко держателя, що є безумовно спором про право. Вимоги до державного реєстратора є похідними від вимог, які стосуються спору про право, а відтак, на думку суду, підсудні саме місцевому загальному суду в порядку цивільного судочинства. За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Стосовно першої позовної вимоги про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги №241-Ф та про відступлення прав за іпотечним договором, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» від 05 жовтня 2016 року, суд зазначає наступне. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Отже, кредитодавцем за кредитним договором може бути банк або інша фінансова установа. Також слід зазначити, зі змісту умов договору про відступлення права вимоги вбачається, що первісний кредитор ПАТ «Банк Форум» уступило грошову вимогу до боржника в обмін на грошові кошти, які новий кредитор ТзОВ «ФК «Єврокредит» сплатило останньому, тобто за умовами договору про відступлення права вимоги фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника). Правовідносини стосовно фінансування під відступлення права грошової вимоги урегульовано главою 73 ЦК. Відповідно до статті 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (частина перша статті 1084 ЦК України). Аналогічні положення закріплено і у пунктах 1.2, 1.3 договору про відступлення прав вимоги №241-Ф, відповідно до яких сторони погодили, що після переходу до нового кредитора права вимоги у останнього виникає право на грошові кошти, які він отримає від боржника в якості погашення заборгованості за виконання зобов'язань за кредитним договором. Первісний Кредитор (ПАТ «Банк Форум») не відповідає перед новим кредитором (ТзОВ «ФК «Єврокредит») у випадку, якщо одержані новим кредитором від боржника суми будуть меншими від суми, сплаченої новим кредитором за цим договором. Разом із тим щодо суб'єктного складу таких правовідносин частина третя статті 1079 ЦК України визначає, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі - Закон) встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг. Зокрема, у пункті 1 частини першої статті 1 Закону визначено, що фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. За пуктом 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою. У частині першій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. Таким чином, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 25 травня 2016 року №3-477г16, яка в силу статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для врахування судом. Відповідно до Державного реєстру фінансових установ (посилання https://nfp.gov.ua/files/reestry/DRFU/38062828-drfu.xlsx) ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЄВРОКРЕДИТ" ІН 39924025 з 10.09.2015 року включене до державного реєстру фінансових установ. Відповідно до пп. 2.2 статуту ТзОВ «ФК «Єврокредит», предметом діяльності товариства є виключно: факторинг, фінансовий лізинг, надання коштів у позику, надання гарантій та поручительств, залучення фінансових активів юридичних осіб, операції з іпотечними активами з метою емісії іпотечних цінних паперів ( т.1 а.с.237зв.а.). Крім того, статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що цим Законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків. Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України. Таким чином, з огляду на загальну теорію права, відповідно до якої спеціальна норма має вищу силу над загальною, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), а не Цивільного кодексу України, оскільки наразі ПАТ «Банк Форум» визнаний неплатоспроможним та знаходиться в процедурі виведення з банківського ринку. Так, частиною третьою статті 51 Закону визначено, що Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації. Тобто, законодавець надав право Фонду гарантування вкладів фізичних осіб самостійно визначити способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, до яких в тому числі відноситься права вимоги до боржників. Чинна редакція пункту 5.11 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, яке затверджено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 березня 2016 року №388, визначає, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов'язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу. При цьому слід зазначити, що до внесення змін до цього пункту рішенням від 21 листопада 2016 року №2526, він передбачав, що реалізація майна банку шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов'язання здійснюється шляхом проведення відкритого конкурсу між фінансовими установами (банками та небанківськими фінансовими установами, які відповідно до своїх установчих документів та ліцензій мають право надавати кредити, крім кредитних спілок). Таким чином до 21 листопада 2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надавав право реалізовувати активи банку у вигляді прав вимог тільки фінансовим установам або банкам, а не будь-яким іншим особам. Після 21 листопада 2016 року це положення було змінено, і наразі неплатоспроможний банк має право реалізувати право вимоги будь-яким особам, навіть не фінансовим установам. Однак, оскільки правовідносини у розглядуваній справі виникли у жовтні 2016 році, тобто на час дії положення, яке обмежувало право реалізації вимог банку тільки фінансовими установами або іншими банками, враховуючи особливості договору факторингу, який за положенням статті 1079 ЦК України може укладатися лише між фінансовими установами, суд дійшов висновку, що на розглядувані правовідносини поширюється саме правила факторингу, а не цесії. З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що договір про відступлення права вимоги від 05 жовтня 2016 року №241-Фза своєю правовою природою є договором факторингу, що також фактично визнано ТзОВ «ФК «Єврокредит» в своїх запереченнях, тобто за умовами зазначеного оспореного договору ТзОВ «ФК «Єврокредит» здійснило фінансування ПАТ «Банк Форум» в обмін на відступлення останнім грошових вимог до [PERSON] Згідно з частиною першою статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Оскільки сторонами договору факторингу можуть бути лише банки або фінансові установи, враховуючи, що ТзОВ «ФК «Єврокредит» має статус фінансової установи (т.1 а.с.235) з правом здійснювати факторинг, тому суд дійшов висновку, що укладений договір про відступлення права вимоги від 05 жовтня 2016 року №241-Ф не суперечить вимогам статей 203, 1079 ЦК України, а отже, в цілому, є правомірним, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині з зазначених підстав треба відмовити. При цьому суд не бере до уваги посилання позивачів, що зобов'язання [PERSON] за кредитним договором є припиненим у зв'язку з його розірванням в судовому порядку, як на підставу недійсності спірного договору факторингу, з наступних підстав. Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однак з таких підстав визначена у статті 599 ЦК України, відповідно до якої, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя статті 653 ЦК України). За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення та дії договору включно до моменту його розірвання, а також залишає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін, спеціально передбачені для застосування на випадок порушення зобов'язань і після розірвання договору, виходячи з характеру цього договору, за яким кредитор повністю виконав умови договору до його розірвання. Отже розірвання договору не є підставою для припинення іпотеки, якою може забезпечуватись виконання зобов'язання, що виникло до набрання законної сили рішенням суду про розірвання договору, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині з зазначених підстав треба також відмовити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 23 вересня 2015 року №6-213цс15, яка в силу вимог статті 360-7 ЦПК України, повинна враховуватися судом під час прийняття рішення. При оцінці доводів сторони позивачів щодо необхідності наявності у фактора індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України суд виходить із наступного. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" при відсутності ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями в фактора, за наявності обставин, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині з зазначених підстав треба також відмовити. В даній справі встановлено та сторонами не заперечується, що основне зобов'язання за кредитним договором щодо повернення суми кредиту та процентів за його користування [PERSON] не виконано, тому суд дійшов висновку, що це зобов'язання не виконане, тому не припинено й іпотеку, а відтак немає підстав для задоволення позову про визнання недійсними договорів про відступлення прав вимоги за кредитними договором, а також за іпотечним договором в зазначеній частині позовних вимог. Однак, на думку суду сторони допустилися не вірно визначили у договорі від 05 жовтня 2016 року №241-Ф загальний розмір заборгованості боржника перед первісним кредитором в сумі 53 068,32 доларів США, з наступних підстав. Під час судового розгляду встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 травня 2010 року кредитний договір №0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року було розірвано. В цьому ж рішенні було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 38 157,80 доларів США. Частиною 2 статті 653 ЦК України, передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. В судовому засіданні при оцінці доводів та при дослідженні письмових доказів сторонам була надана можливість надати суду обґрунтування заборгованості в розмірі зазначеному в оспорюваному договорі, а саме - 53 068,32 доларів США. Судом встановлено, що станом на 07.08.2014 року залишок заборгованість [PERSON] перед ПАТ «Банк Форум» по кредитному договору №0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року становить 26 599,85 доларів США, що встановлено відповідно до довідки Банку Форум вих. №606/2300 (т. 2 а.с. 173) та вбачається з виписки документів по договору №0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року (т. 3 а.с.49-52). Враховуючи надані позивачем квитанції про сплату заборгованості за кредитним договором №0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року , що були здійсненні після 07.08.2014 року позивачем [PERSON] (т. 3 а.с.82-91 ), суд приходить до висновку, що з 02.09.2014 року по 30.06.2015 рік включно [PERSON] сплачено 348,10 доларів США заборгованості за кредитним договором №0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року виходячи з наступного розрахунку: дата оплатисума грн.курс дол.США до грн. станом на день оплатисплачена сума в дол США 02.09.201413101300,8652100,7022 31.10.201413001295,0684100,3808 24.12.201410001577,024163,41057 27.02.201510002776,312036,01901 30.06.201510002101,535847,58425 Всього: 348,0968 При цьому суд критично ставиться до довідки ПАТ «Банк Форум» від 17.08.2016 року про наявність в [PERSON] заборгованості за основною сумою заборгованості в розмірі 26251,75 доларів США , за відсотками 26334,49 доларів США, пені в розмірі 6498,18 доларів США та штрафних санкцій в розмірі 5000 грн. (т.3 а.с.48), оскільки нарахування відсотків було припинено банком з 27.09.2010 року, що вбачається з виписки документів по договору №0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року, крім того з зазначеної виписки вбачається що [PERSON] відсотки станом на 07.09.2014 року погашені в повному обсязі (т. 3 а.с.49-52) Крім того, надаючи оцінку таким діям банку, суд виходить з наступного. Суд зазначає, що разом з розірванням кредитного договору припинилися і зобов'язання боржника перед банком зі сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір яких визначений у договорі так само і визначена договором неустойка, після набрання рішенням суду законної сили про розірвання договору. Натомість, у банку виникло право на стягнення трьох процентів річних за прострочене грошове зобов'язання, які передбачені частиною другою статті 625 ЦК України. Інфляційні втрати на прострочене грошове зобов'язання в іноземній валюті не нараховуються, що також відображено у правовій позиції Верховного суду України від 21 грудня 2016 року №537/5098/15-ц. Отже, суд приходить до висновку, що загальна сума заборгованості, що має [PERSON] за кредитним договором №0523/08/22-CLNv від 09 липня 2008 року, становить 26251,75 доларів США (що станом на 05.10.2015 року становить 678 986,16 грн, відповідно до курсу НБУ долару США до гривні - 2586,4415 грн за 100 дол), як різницю між заборгованістю станом на 07.08.2014 року та сплаченою сумою з 02.09.2014 року по 30.06.2015 рік (26599,85 доларів США - 348,10 доларів США) За таких обставин, суд приходить до висновку, що у пункті 1.2. договору про відступлення прав вимоги №241-Ф від 05 жовтня 2016 року визначена неправильна сума заборгованості, що має [PERSON] З наведеного можливо дійти висновку, що сторони у договорі про відступлення прав вимоги №241-Ф від 05 жовтня 2016 року у пункті 1.2 надмірно визначили загальну суму грошового зобов'язання, яке належить до відступлення. Тому в цій частині суд задовольняє позов шляхом визнання недійсним пункту 1.2 договору про відступлення права вимоги №241-Ф від 05 жовтня 2016 року, який укладений між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» в частині визначення загального розміру заборгованості боржника перед первісним кредитором частково недійсним, з зазначенням абзацу другого п 1.2 в наступній редакції: «Станом на дату укладення Сторонами цього Договору загальний розмір Заборгованості Боржника перед Первісним кредитором складає 26 251,75 доларів США (двадцять шість тисяч двісті п'ятдесят один долар США 75 центів), що за курсом НБУ станом на дату укладення договору складає 678 986,16 грн (шістсот сімдесят вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят шість гривень шістнадцять копійок), з яких: заборгованість по основній сумі кредиту складає: 26 251,75 доларів США (двадцять шість тисяч двісті п'ятдесят один долар США 75 центів), що за курсом НБУ станом на дату укладення договору складає 678 986,16 грн (шістсот сімдесят вісім тисяч дев'ятсот вісімдесят шість гривень шістнадцять копійок); заборгованість по процентах -0,00 грн; заборгованість по комісіям - 0,00 грн; штрафні санкції (штраф, пеня) 0,00 грн.» У задоволенні решти позовних вимог в цій частині суд відмовляє у зв'язку з їх безпідставністю. Стосовно другої позовної вимоги позивачів, щодо визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги за іпотечним договором, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит», та фізичною особою [PERSON] від 06 жовтня 2016 року, суд виходить з наступного. Як вже було встановлено судом ТзОВ «ФК «Єврокредит» набув право вимоги за договором про відступлення прав вимоги № 241-Ф від 05 жовтня 2016 року, що є договором факторингу (т.1 а.с.254-257). Відповідно до п. 7.3.3 договору сторони передбачили право фактора - нового кредитора в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб. Зі змісту умов договору про відступлення права вимоги №07-10/16 від 06 жовтня 2016 року вбачається, що первісний кредитор ТзОВ «ФК «Єврокредит» уступило грошову вимогу до боржника в обмін на грошові кошти, які новий кредитор ФОП [PERSON] сплатив останньому, тобто за умовами договору про відступлення права вимоги фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи (боржника). Правовідносини стосовно фінансування під відступлення права грошової вимоги урегульовано главою 73 ЦК. Відповідно до статті 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Стосовно суб'єктного складу таких правовідносин у частині третій статті 1079 ЦК зазначено, що фактором (як і кредитодавцем у кредитному договорі згідно з частиною першою статті 1054 ЦК) може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові операції. Суд зазначає, що статтею 1083 ЦК України визначено, що наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень цієї глави (Глава 73 «Факторинг»). Тобто, всі наступні відступлення права грошової вимоги після первісного договору факторингу (від 05 жовтня 2016 року) мають здійснюватися виключно за правилами факторингу, тобто наступним фактором має бути виключно фінансова установа або банк. Згідно з частиною першою статті 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За змістом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною другою статті 215 ЦК України, передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Оскільки фізична особа-підприємець [PERSON] не має статусу банку, або фінансової установи, оскільки такий статус можливий лише для юридичної особи, а отже не може бути фактором, суд дійшов висновку, що укладений договір між ТзОВ «Єврокредит» та ФОП [PERSON] договір про відступлення права вимоги №07-10/16 від 06 жовтня 2016 року може бути визнаний судом недійсним. Але враховуючи, що зазначений договір може бути визнаний судом недійсним з врахуванням ч.2 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, та не є нікчемним відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України, а позивач в позовній заяві не ставить питання щодо визнання його недійсності, суд у відповідності до ст.. 11 ЦПК України не може вийти за предмет позовних вимог вирішивши це питання. Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до частини другої статті 548 ЦК України, недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Враховуючи, що позивачі не заявили вимогу щодо визнання договору між ТзОВ «Єврокредит» та ФОП [PERSON] про відступлення права вимоги №07-10/16 від 06 жовтня 2016 року не дійсним, суд не може визнати недійсним договір про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 06 жовтня 2016 року, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» та фізичною особою [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1507 з зазначених підстав. З аналізу вищенаведених норм цивільного законодавства слідує, що основний правочин, та правочин укладений на його забезпечення є нерозривно пов'язаним. У зв'язку з вищенаведеним, враховуючи, що позивачем не заявлено вимогу щодо недійсності договору про відступлення права вимоги №07-10/16 від 06 жовтня 2016 року, суд дійшов висновку, про відмову в задоволенні вимоги в цій частині. Стосовно решти позовних вимог до державного реєстратора, суд зазначає наступне. Під час судового розгляду встановлено, що постановою державного виконавця другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 17 вересня 2010 року ВП №21428279 накладено арешт на нежитлове вбудоване приміщення нотаріальної контори /літер А-2/ загальною площею 24,8 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] (т.2 а.с.157-158). Запис про заборону відчуження вказаного майна був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна (т.2 а.с.174 зворот, 187). Як слідує з листа Другого відділу державної виконавчої служби міста Луцьк від 03 квітня 2017 року №03-4-36/9478, арешт накладений вищенаведеною постановою державного виконавця є чинним та не знімався (т.2 а.с.194). Факт чинності вказаного арешту станом на 27 березня 2017 року підтверджується також відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (т.2 а.с.196). Отже, на підставі вищенаведених обставин суд вважає встановленою обставиною, що станом на день прийняття рішення про державну реєстрацію права власності на спірний предмет іпотеки за [PERSON] (28 лютого 2017 року) був чинний арешт на вказане нерухоме майно, який накладений постановою державного виконавця другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 17 вересня 2010 року ВП №21428279. Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Оскільки судом встановлена недійсність договору про відступлення права вимога за іпотечним договором до нового іпотекодержателя - [PERSON], тому суд дійшов висновку, що рішення про реєстрацію права власності на спірний предмет іпотеки за ним є неправомірним, а тому його слід скасувати, як і відповідний запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Крім того, судом встановлено, що станом на день реєстрації права власності за [PERSON] (28 лютого 2017 року) на спірний предмет іпотеки був чинний арешт на вказане нерухоме майно, який накладений постановою державного виконавця другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 17 вересня 2010 року ВП №21428279. Преамбулою Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV (далі - Закон № 1952-IV) передбачено, що цей Закон визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна. Зазначений Закон згідно зі статтею 1 регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За частиною тринадцятою статті 15 Закону № 1952-IV порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України. Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2015 р. № 1127 затвердив Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок), який визначає умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав), перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов'язки суб'єктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та необхідні для такої реєстрації документи, визначені цим Порядком. Під час розгляду заяви про державну реєстрацію і документів державний реєстратор встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Пунктом 6 статті 24 Закону № 1952-IV передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно. Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що наявність в Єдиному реєстрі заборон запису про заборону відчуження майна є перешкодою для здійснення державним реєстратором реєстраційних дій до того часу, поки таке обтяження не буде зняте. Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного суду України від 11 листопада 2014 року №21-357а14, від 19 травня 2015 року №21-121а15, які в силу вимог статті 360-7 ЦПК України повинні враховуватися судом. Крім того, як встановлено у судовому засіданні, Державним реєстратором Комунального підприємства ,, Волинське обласне бюро технічної інвентаризації ,, Яремчуком Григорієм Ярославовичем 22.02.2017 18:21:02 зареєстровано право власності на нежитлове приміщення , нотаріальну контору за адресою : [ADDRESS] загальною площею 149 кв. м. за [PERSON], проте в Іпотечному договорі від 09.07.2008 року , у Договорі про відступлення прав за Іпотечним договором від 06.10.2016 року площа даного приміщення становить 24, 8 кв. м. Пунктом 58 Порядку передбачено, що за бажанням заявника у разі зміни технічних характеристик об'єкта нерухомого майна для державної реєстрації права власності на такий об'єкт може бути подано технічний паспорт, що містить актуальні відомості про технічні характеристики об'єкта, незалежно від наявності таких відомостей в документах, що подаються для відповідної реєстрації. У разі коли зміни технічних характеристик об'єкта нерухомого майна відбулися у зв'язку з проведенням будівельних робіт, що відповідно до законодавства потребують отримання дозволу на їх проведення, також подається документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Всупереч вищенаведеним положенням Порядку, державним реєстратором Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Яремчуком Григорієм Ярославовичем під час реєстрації права власності за [PERSON] не досліджено, з яких причин були змінені технічні характеристики спірного нерухомого майна, а саме збільшена його площа з 24 кв.м. на 149 кв.м., чи був у заявника або іпотекодержателя дозвіл на реконструкцію предмету іпотеку, а також чи прийнятий об'єкт в експлуатацію. З оглянутих у судовому засіданні матеріалах інвентаризаційної справи наявна лише декларація про початок виконання будівельних робіт від 18 вересня 2014 року, яка зареєстрована в Інспекції ДАБК у Волинській області, робочий проект та технічний паспорт реконструйованого об'єкта нерухомого майна, однак докази прийняття його в експлуатацію відсутні. Таким чином, державний реєстратор фактично зареєстрував право власності на нерухоме майно з технічними характеристиками, які наразі не прийняті в експлуатацію, що також свідчить про протиправність його дій. Отже, Державним реєстратором Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Яремчуком Григорієм Ярославовичем 22.02.2017 18:21:02 зареєстровано право власності на нерухоме майно загальною площею 149 кв.м. , Свідоцтво про право власності від 15 лютого 2010 року на яке скасовано рішенням Луцького міськрайонного суду від 05 вересня 2013 року . Судом також встановлено , що Свідоцтво на право власності нотаріальну контору / літер А - 2 / загальною площею 24,8 кв. м. , що знаходиться вказаною адресою погашено 02.03.2010 року КП ,»Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» З дослідженої в судовому засіданні інвентаризаційної справи судом встановлено, що нежитлове приміщення нотаріальної контори / літер - А 2/ , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] та [ADDRESS] це один і той же об'єкт нерухомості. Крім того, суд звертає увагу на те, що висновок про вартість об'єкта іпотеки був зроблений з розрахунку на 24,8 кв.м. площі у розмірі 446 664,00 грн. Державний реєстратор фактично зареєстрував право власності за іпотекодержателем ([PERSON].) на об'єкт іпотеки у розмірі 149,00 кв.м., що значно більший за площею, а тому і значно дорожчий за ринковою ціною станом на день реєстрації права власності (т.2 а.с.244). Тобто, суд виходить із того, що якби оцінка спірного майна була б зроблена з розрахунку площі у 149 кв.м., то така б оцінка була б значно більшою ніж розмір заборгованості відповідачів за кредитним договором (26 251,75 доларів США), а отже у іпотекодержателя були б відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реєстрації права власності на нього за собою, в зв'язку з не співрозмірністю заборгованості та вартістю майна, що є безумовною підставою для скасування спірних реєстраційних дій. Оскільки станом на день реєстрації права власності за [PERSON] (28 лютого 2017 року) на спірний предмет іпотеки був чинний арешт на вказане нерухоме майно, який накладений постановою державного виконавця другого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції від 17 вересня 2010 року ВП №21428279, та, що Державним реєстратором Комунального підприємства ,, Волинське обласне бюро технічної інвентаризації ,, Яремчуком Григорієм Ярославовичем 22.02.2017 18:21:02 зареєстровано право власності на нерухоме майно загальною площею 149 кв.м. , Свідоцтво про право власності від 15 лютого 2010 року на яке скасовано рішенням Луцького міськрайонного суду від 05 вересня 2013 року, враховуючи, що оцінка спірного майна була проведена з розрахунку площі 24,8 кв.м., а не 149 кв.м., суд дійшов висновку, що дії Державного реєстратора комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» Яремчука Григорія Ярославовича стосовно реєстрації за [PERSON] права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, нотаріальну контору, загальною площею 149 кв.м., яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] [ADDRESS] є протиправними. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Частиною першою статті 88 ЦПК України визначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. В зв'язку з визнанням частково недійсним пункту 1.2 договору, як вимоги матеріального характеру, про відступлення права вимоги №241-Ф від 05 жовтня 2016 року укладеного між Публічним акціонерним товариством «Банк Форум» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» в частині визначення загального розміру заборгованості боржника, суд вважає за необхідне стягнути в рівних частинах з Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит» в дохід держави несплачену суму судового збору в розмірі 6296,02 грн, тобто з кожного по 3148,01 грн, який обрахований з врахуванням зменшення загального розміру заборгованості [PERSON] на 693 602,65 грн. та з врахуванням сплати ним судового збору за цю вимогу в розмірі 640 грн (693 602,65грн х 1% - 640 грн). Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь [PERSON] (боржника, якого безпосередньо стосується вимога про визнання недійсним договору про відступлення права вимога за кредитним договором) сплачений судовий збір за вказаною вимогою з Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокредит», які є сторонами правочину, що визнається судом недійсним в частині в розмірі 640 грн, тобто по 320,00 грн (т.1 ас.41а). А оскільки всі позовні вимоги до державного реєстратора суд задовольняє, тому з нього на користь [PERSON] (іпотекодавця) слід присудити сплачений судовий збір у розмірі 1 920,00 грн (т.1 а.с.42). Решту витрат по сплаті судового збору суд залишає за позивачами в зв'язку з відмовою судом в частині позовних вимог.

Outcome: partial