Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

Чорнобаївська РДА (далі - позивач) в інтересах малолітніх [PERSON], [PERSON] звернулася до Чорнобаївського районного суду Чекраської області з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування вказаного позову зазначалося, що на засіданні комісії райдержадміністрації з питань захисту прав дитини від 20 вересня 2018 року розглянуто питання щодо невиконання батьківських обов'язків відповідачем стосовно малолітніх [PERSON] та [PERSON] та прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. З 1 листопада 2016 року малолітні [PERSON] та [PERSON] за заявою відповідача влаштовані до КЗ "Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини" Черкаської обласної ради. Мати малолітніх - відповідач вихованням і утриманням дітей не займається, чим фактично ігнорує свої батьківські обов'язки. При цьому вона ніде не працює. У зв'язку з цим позивач, посилаючись на приписи СК України, просив позбавити відповідача батьківських прав стосовно її малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] і стягнути з неї аліменти у розмірі 1/2 частини усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з часу вступу рішення в законну силу і до досягнення ними повноліття. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Відповідач позовні вимоги визнала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідач є матір"ю [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 14 вересня 2016 року та від 7 липня 2015 року відповідно (а.с. 8, 10). Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження [PERSON] від 14 вересня 2016 № 00017098924 батьком дитини записаний [PERSON] (а.с. 9). Згідно із витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] від 13 грудня 2016 року № 00017434066 батьком дитини записаний [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до розпорядження Чорнобаївської РДА Черкаської області від 1 листопада 2016 року № 178 малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані до КЗ "Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини " Черкаської обласної ради (а.с. 15), розпорядженнями Чорнобаївської РДА від 28 квітня 2017 року № 75 та від 26 жовтня 2017 року № 202 продовжено термін перебування малолітніх у зазначеному закладі ( а.с. 16, 17). В матеріалах справи містяться листи КЗ "Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини" Черкаської обласної ради від 5 жовтня 2017 року вих. № 1152 (а.с. 12), від 8 серпня 2018 року вих. № 885 (а.с. 13), направлених на адресу служби у справах дітей Чорнобаївської РДА, в яких зазначено, що за весь період, що діти перебувають у закладі, відповідач їх не провідувала, життям та здоров"ям не цікавилася, участі в утриманні та вихованні не приймала. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Чорнобаївської РДА від 3 жовтня 2018 року № 322/01/01-38 розглянуто питання та вирішено за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно її малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5-6). Відповідно до ст.ст. 164, 166 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Частиною 2 цієї статті Закону встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. З огляду на викладене суд вважає, що відповідач батьківські обов'язки не виконує, не піклується про розвиток малолітніх дітей, не переймається їх станом, зокрема не в змозі забезпечити необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що може призвести до негативних наслідків. Зазначені фактори в сукупності суд розцінює як ухилення від виховання дітей, а тому позов в цій частині підлягає до задоволення, оскільки має місце порушення законних прав та інтересів дітей. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічна норма міститься і в ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Проте позивачем всупереч вказаним приписам цивільного процесуального закону не доведено обставини, що могли б слугувати підставою для задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку (доходу). У зв'язку із задоволенням позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: partial