Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-07 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.05.2016 року, що утворилася станом на 29.05.2019 року, загальною сумою 10568,25 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 3813,02 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1970,13 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4575,60 грн., а також штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 209,50 грн. На обгрунтування вимог у заяві зазначено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (далі Генеральна угода) б/н від 24.05.2016 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4135,56 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з "1" по "25" число кожного місяця. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Проте, взятих на себе зобов"язань по поверненню заборгованості по кредиту, відсотках, а у випадку порушення договору сплаті пені, комісії та штрафу, відповідач не виконує. Внаслідок чого утворилася заборгованість, яку добровільно не погашає, що і стало підставою звернення до суду з позовом. Представник позивача за довіреністю Гребенюк О.С. просить розглядати справу за його відсутності, вимоги підтримує, не заперечує заочному розгляду справи та винесенню заочного рішення суду (а.с.3). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, поважність причини неявки не сповістила, заяви про відкладення справи не надходило. За таких обставин неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи і винесенню судового рішення. Оскільки представник позивача не заперечує заочному розгляду справи, про що зазначив у поданому клопотанні, справу можливо розглянути за відсутності сторін у порядку заочного провадження за наявними у справі доказами. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково виходячи із такого. Із представлених доказів вбачається, що 11.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з [PERSON] шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 24.05.2016 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4135,56 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 18% на рік на суму залишку заборгованості по кредиту. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг. Генеральна угода, яка передбачає санкцію за неналежне виконання зобов`язання у виді щтрафу в сумі 209 грн. 50 коп. (пункти 1.3.3, 2.2 ) підписана Малофєєнко А.В., що свідчить про обізнаність останньої. Разом з тим Генеральна угода не містить санкції у вигляді пені, а Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем. За поданим Банком розрахунком, заборгованість відповідача за Генеральною угодою, станом на 29.05.2019 року, становить 10568,25 грн і складається із: заборгованості за кредитом - 3813,02 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 1970,13 грн., заборгованості за пенею та комісією - 4575,60 грн., а також штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди - 209,50 грн. Однак, суд не погоджується з розрахунком в частині стягнення пені, яка не розмежована з комісією виходячи із такого. По-перше Генеральна угода не передбачає стягнення пені у випадку прострочення зобов"язання, а Умови та правила надання банківських послуг не підписані відповідачем. По-друге цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника, який не виконує взяті зобов`язання, основаних на законі невигідних правових наслідків, що полягають у позбавленні певних прав, або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положенням ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи викладене слід дійти висновку, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання наведеного положення Конституції щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15). ПАТ КБ «ПриватБанк» надало суду докази про порушення відповідачем умов кредитного договору, яке полягає у несплаті щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів. Разом з тим за це ж саме порушення банком нараховані пеня і штраф, що відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду України, є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Тому позов в частині стягнення пені не підлягає задоволенню. З урахування викладеного загальна сума до стягнення становить 5992,65 грн. (3813,02 + 1970,13 + 209,50) Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати відшкодовуються пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: partial