Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання кредитних карт № б/н від 12.10.2015 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7992, 77 гривень у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості повинно здійснюватися починаючи з 1 по 25 число кожного місяця шляхом надання банку грошових коштів (щомісячний платіж). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угоди разом з запропонованими АТ КБ "ПриватБанк" Умовами та правилами, Тарифами складають між відповідачем та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Свої зобов`язання Банк за даною угодою виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Натомість відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними відсотками, а також іншими витратами, що має своє відображення у розрахунку заборгованості, чим порушив умови кредитного договору. У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань по укладеному кредитному договору станом на 20.07.2020 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 16752, 18 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 4996, 18 гривень, заборгованості за відсотками в сумі 3371, 52 гривень, пені в сумі 8384, 48 гривень. Вказану суму загальної заборгованості просить стягнути з відповідача. Одночасно просить стягнути понесені судові витрати. 29.09.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових і електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком отримана відповідачем 28.10.2020 року. У встановлений строк відповідач відзив на позов та будь яких клопотань, пов`язаних з розглядом справи, не подала. Дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про наступне. Судом встановлено, що позивач порушив спір з правовідносин у сфері кредитування. В обгрунтування позовних вимог позивач надав Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт. Зі змісту даної угоди слідує, що Банк надав відповідачу терміновий кредит в сумі 7992, 79 гривень на строк 24 місяці з 12.10.2015 року по 31.10.2017 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом 1, 5 % щомісячно на суму залишку по кредиту, що зазначено в заяві, умовах і правилах строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з "1"по "25" число щомісячно боржник надає Банку грошові кошти в сумі 399, 96 гривень для погашення заборгованості по кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту, процентів, а також інших видів витрат відповідно до Умов і Правил. Датою останнього погашення заборгованості визначено 31.10.2017 року. Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку із чим станом на 20.07.2020 року утворилась заборгованість в загальному розмірі 16752, 18 гривень, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 4996, 18 гривень, заборгованості за відсотками в сумі 3371, 52 гривень, пені в сумі 8384, 48 гривень. Вказаний розмір заборгованості на час розгляду справи не оспорений та не спростований. Статтею 525 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч.1 статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною другою статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Позовні вимоги позивач заявив про стягнення з відповідача, крім заборгованості за кредитом, також заборгованість за відсотками за користування кредитом, пеню та штрафу. Процентна ставка за користування кредитними коштами визначена в п.2.1. Генеральної угоди. У пункті 2.2 Генеральної угоди зазначено, що при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, вказаних у Генеральній угоді, Умовах і правилах, більше, ніж на 31 день за зобов`язаннями, строк яких настав, сторони погодили, що строком повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 481, 20 гривень. Зміст даного пункту угоди прямо відсилає до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанку", як невід`ємної частини спірного договору. Обґрунтовуючи право вимоги в частині пені банк посилається на пункт 2.8 Генеральної угоди, у якому зазначено, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином, в разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Разом із тим, що стосується пені у сумі 8384, 48 гривень , то визначальним є те, що анкета-заява від 19.11.2007 року не передбачала нарахування пені та штрафу за неналежне виконання умов кредитного договору. Аналізуючи положення Генеральної угоди, укладеної між сторонами в контексті наведених у ній норм закону (ст. 212, 611, 651 ЦК України), підстави для нарахування процентів, пені, штрафів, про що зазначено в Генеральній угоді відсутні, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме зазначені Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ " ПриватБанку " від 19.11.2007 року, а також те, що на момент отримання кредитних коштів вони взагалі містили умови, сплати процентів за користування кредитними коштами, стягнення пені та штрафів, у розмірах і порядку їх нарахування. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що зазначив Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15). Отже, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві та Генеральній угоді домовленості сторін про сплату розміру складових кредиту надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. З урахуванням зазначеного відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ "ПриватБанк" дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Саме до такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17. Отже, враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного суду, що висловлені в постанові від 03.07.2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) за результатами перегляду судових рішень у справі по аналогічному спору, про те, що підписана відповідачем анкета-заява не може вважатись договором, який підтверджує обов`язок відповідача сплатити позивачеві проценти за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, суд дійшов висновку про те, що оскільки укладений між сторонами спірний кредитний договір у виді заяви-анкети, підписаної сторонами не містить умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначена в ньому процентна ставка за користування кредитними коштами, а також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а тому позивач вправі вимагати лише виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої та не повернутої суми кредитних коштів. Вимоги позивача щодо стягнення іншої частини заборгованості є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на умовах укладеного сторонами договору. З врахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України понесені судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволеної частини вимог. Згідно платіжного доручення від 03.08.2020 року позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102,00 гривень, отже, відповідно до наведеної вище норми закону на користь позивача підлягає стягненню 628, 90 гривень.

Outcome: partial