Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 13.03.2016 року у м. Києві на бульв. Дружби Народів, 27 відбулось ДТП з вини відповідача [PERSON], який керуючи автомобілем [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем "Форд Фокус" д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження транспортних засобів. В результаті ДТП позивачу внаслідок механічних пошкоджень вказаного автомобіля «Форд Фокус» було завдано матеріальної шкоди. Позивач просив стягнути з [PERSON] завдану матеріальну шкоду за пошкодження автомобіля у сумі 1000 грн. 00 коп. вартості понесеного збитку (франшиза), а також 1200 грн. 00 коп. витрат за послуги автотоварознавчого дослідження, проведеного для визначення суми матеріальної шкоди завданої у зв"язку з пошкодженням автомобіля «Форд Фокус» внаслідок ДТП, за витрати понесені за надсилання телеграми-виклику відповідачу для участі в огляді пошкодженого автомобіля «Форд Фокус» у сумі 222 грн. 20 коп., розміру втрати товарної вартості автомобіля «Форд Фокус» внаслідок ДТП у сумі 10 915 грн. 00 коп., витрат на юридичні послуги у сумі 1700 грн. 00 коп., що разом, на думку позивача, складає 15 037 грн. 07 коп. матеріальної шкоди. Окрім того, [PERSON] просив стягнути з відповідача [PERSON], завдану йому моральну шкоду, яку він оцінив у 10 000 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 13.03.2016 року о 20.15 год. в м.Києві по бульв. Дружби Народів, 27 керуючи автомобілем [NUMBER], не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем «Форд Фокус» д.н.з. [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів. Постановою Печерського районного суду м.Києва від 12.04.2016 року водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.12). Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Частиною 2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Відповідно до ст. 386 ч.2 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Власником автомобіля [NUMBER] є [PERSON] з яким ПАТ «Київський страховий дім» було укладено поліс обов"язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ/368148 від 02.06.2015 року, згідно якого страхова сума у т.ч. щодо відшкодування майнової шкоди складає 50 000 грн., франшиза складає - 1000 грн. 00 коп. (а.с. 26). Фактичний розмір завданої шкоди підтверджується актом виконаних робіт від 20.07.2016 року та рахунком-фактурою №75 до нього і становить 18 993 грн. 00 коп. (а.с.23). Позивачу страховою компанією було частково відшкодовано збитки за пошкодження автомобіля "Форд Фокус", через наявність франшизи за полісом. За правилами ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката); страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком. У той же час відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, лише у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. З огляду на викладені приписи чинного законодавства та обставини справи, суд приходить до висновку про те, що наявні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача невідшкодовану різницю матеріальної шкоди у сумі 10 915 грн. 07 коп., а також вартості понесеного збитку (франшизи) у сумі 1000 грн. 00 коп., витрати за послуги автотоварознавчого дослідження, проведеного для визначення суми матеріальної шкоди завданої у зв"язку з пошкодженням автомобіля «Форд Фокус» внаслідок ДТП у сумі 1200 грн. 00 коп. та витрати понесені за надсилання телеграми-виклику відповідачу для участі в огляді пошкодженого автомобіля «Форд Фокус» у сумі 222 грн. 20 коп. Позовна вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно зі ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діяти чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Частиною 2 згаданої статті ЦК передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із подальшими змінами), заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб. Згідно з п. 5 згаданого Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Позивач моральну шкоду обґрунтовував тим, що внаслідок ДТП позивач зазнав душевних страждань, пов"язаних з пошкодженням автомобіля, в результаті ДТП позивач був позбавлений можливості використання власного автомобіля значний проміжок часу, у зв"яку із пошкодженням автомобіля, на певний час порушився нормальний спосіб життя позивача. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву в частині стягнення матеріальної шкоди необхідно задовольнити повністю, а в частині стягнення моральної шкоди - частково в сумі 2000 грн., що відповідатиме принципу розумності та справедливості. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: partial