Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

12 вересня 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] підприємства «Лубянське» про визнання недійсним договору оренди землі та скасування запису про державну реєстрацію договору оренди. В позовній заяві позивач зазначив, що на праві власності їй належить земельна ділянка загальною площею 7,9758 га., кадастровий номер 4821782000:01:000:0102, розташована в межах території Лубянської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. Вказану земельну ділянку вона успадкувала після смерті своєї матері [PERSON], померлої 06 травня 2012 року, право власності якої було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК №047688, виданим Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області 21 квітня 2003 року, зареєстрованим в Книзі реєстрації актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 94, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02 липня 2014 року, виданим державним нотаріусом Березнівської районної державною нотаріальної контори Рівненської області [PERSON],, зареєстрованим в реєстрі за № 101. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване 02 липня 2014 року за записом про право власності № 6198066, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 23725910 від 02 липня 2014 року. Навесні 2016 року їй стало відомо про те, що 02 липня 2010 року Відділом Держкомзему у Веселинівському районі Миколаївської області за записом №041048000268 було зареєстровано Договір оренди землі від 15 березня 2010 року, відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] підприємству «Лубянське» в користування на умовах оренди на 15 років належну їй земельну ділянку площею 7,98 га. Вказує, що її мати такий договір ніколи з ПП «Лубянське» не укладала. Оскільки вона від імені матері з ПП «Лубянське» договір про надання в оренду земельної ділянки строком на 15 років не укладала, та мати теж не укладала, вона звернулася до відділу Держкомзему у Веселинівському районі Миколаївської області, з проханням надати їй копію цього договору. Отримавши копію договору та копію акту приймання передачі земельної ділянки, датований «05.07.2010 р.», вона впевнилася в тому, що в цих документах стоїть підпис не її матері і не її. У звязку з цим вона звернулася до Веселинівського ВП Вознесенського ВП ГУ НП в Миколаївській області з заявою про підроблення документу, де було відкрито досудове розслідування за №12016150180000271 від 31 березня 2016 року. В процесі досудового розслідування було призначено почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено судовому експерту сектору технічних досліджень Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Згідно з висновком експерта № 1210 від 04 липня 2016 року: «Підпис в графі «Орендодавець» у договорі оренди землі від 15.03.2010, укладеного між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПП «Лубянське» Веселинівського району Миколаївської області в особі директора [PERSON] виконаний не [PERSON]. Договір оренди землі від 15 березня 2010 року позивач просить визнати недійсним та скасувати запис про державну реєстрацію договору оренди. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали повністю. Додатково позивач вказала, що вона знала що існували орендні відносини щодо земельної ділянки між її покійною матірю та ПП «Лубянське», але на яких умовах вони були досягненні не знає. Після отримання свідоцтва на спадщину, уклала договір оренди земельної ділянки з ТОВ «Лан», так як по обопільній згоді з колишній директор ПП «Лубянське» [PERSON] домовилась про це. На весні 2016 року між ПП «Лубянське» та ТОВ «Лан» виник спір, щодо земельних ділянок, які розташовані в Лубянської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. Громадяни, що уклали договір оренди з ТОВ «Лан» звернулися до голови Веселинівської райдержадміністрації Миколаївської області, щодо захисну своїх прав. В березні 2016 року її разом з іншими громадянами викликали до заступника голови Миколаївської обласної державної адміністрації, щодо питань виникнення орендних відносин між ПП «Лубянське» та ТОВ «Лан», де їй було надано для огляду договір оренди укладений її покійною матірю [PERSON] з ПП «Лубянське». Оглянувши договір оренди вона виявила, що в договорі оренди стоїть підпис не її матері. Того ж дня вона з іншими громадянами написала заяву до Веселинівського ВП, щодо підробки підписів в договорах оренди. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав, вказавши що між [PERSON] та ПП «Лубянське» 15.03.2010 року було укладено договір оренди землі на 15 років, який був зареєстрований. На підставі зазначеного договору оренди, [PERSON] отримувала від відповідача орендну плату. Факт отримання орендної плати за 2011 рік підтверджується платіжними відомостями. Отже, [PERSON] шляхом одержання орендної плати, а також підписанням акту приймання-передачі земельної ділянки схвалила та прийняла договір оренди землі від 15.03.2010 року. Також представник відповідача надав суду заяву про застосування позовної давності, в якій вказав, що позивач знала про існування договору оренди між її покійною матірю та ПП «Лубянське». В обґрунтування заяви вказав, що 06.05.2012 року померла [PERSON] В свідоцтві про спадщину за заповітом щодо зазначеної земельної ділянки, яке позивач отримав 02.07.2014 року, містяться відомості про вартість спадкового майна відповідно до [PERSON], виданого відділом Держземагенства у Веселинівському районі 23.07.2013 року за №04-09/650. Цей витяг позивач для оформлення спадщини отримала у тому відділі Держагенства, у якому був зареєстрований договір оренди землі. Принаймні з вказаної дати позивач знала або повинна буда знати про використання земельної ділянки. Також в протоколі допиту потерпілої [PERSON] від 04.05.2016 року у кримінальному провадженні, остання зазначила, що після смерті матері домовилася з головою ПП «Лубянське» [PERSON] про розірвання договору по обопільній згоді. Тому позивач знала про існування договору оренди, проте протягом більш ніж трьох років не зверталася до суду. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] має у власності земельну ділянку загальною площею 7,9758 га., кадастровий номер 4821782000:01:000:0102, розташована в межах території Лубянської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області. Вказану земельну ділянку вона успадкувала після смерті своєї матері [PERSON], померлої 06 травня 2012 року, право власності якої було посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії МК №047688, виданим Веселинівською райдержадміністрацією Миколаївської області 21 квітня 2003 року, зареєстрованим в Книзі реєстрації актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 94, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02 липня 2014 року, виданим державним нотаріусом Березнівської районної державною нотаріальної контори Рівненської області [PERSON],, зареєстрованим в реєстрі за № 101. Право власності на вказану земельну ділянку зареєстроване 02 липня 2014 року за записом про право власності № 6198066, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 23725910 від 02 липня 2014 року. 15 березня 2010 року між ПП «Лубянське» та від імені [PERSON] було укладено Договір оренди землі, за яким [PERSON] передала ПП «Лубянське» в користування на умовах оренди строком на 15 років належну їй на праві власності земельну ділянку площею 7,98 га, право власності на яку було посвідчене Державним актом на землю Серія МК №047688. Даний договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Веселинівському районі Миколаївської області 02 липня 2010 року за № 041048000268. Як вбачається з висновку експерта №1210 від 04.07.2016 року за результатами почеркознавчої експертизи в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016150180000271 від 31.03.2016р., підпис в графі "Орендодавець" у договорі оренди землі від 15.03.2010, укладеному між орендодавцем [PERSON] та орендарем ПП «Лубянське» Веселинівського району Миколаївської області в особі директора [PERSON] - виконаний не [PERSON], а іншою особою. Матеріали кримінального провадження за №12016150180000271 судом були витребуванні для огляду та зясовано, що оригінал висновку експерта №1210 від 04.07.2016 року знаходиться в матеріалах кримінального провадження і відповідає копії яка надана позивачем до позову. В судовому засіданні учасникам судового розгляду було роз'яснено їх право заявити клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, проте сторони та їх представники не заявили таких клопотань, при цьому представник відповідача вказав, що з позовом звернулася позивач, тому таке клопотання необхідно заявляти позивачу, представник позивача [PERSON] послався на висновок експерта №1210 від 04.07.2016 року, даними якого підтверджується та обставина, що спірний договір оренди земельної ділянки був підписаний не [PERSON], вказаний оригінал договору був взятий на експертизу у відділі Держгеокадастру у Веселинівському районі, іншого в позивача не має. Відповідно до положень ст.638 ЦК України дійсним є договір, який відповідає вимогам ст.203 ЦК України, а сторони при його укладенні в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5-6 ст. 203 ЦК України. В силу ст.16 Закону України "Про оренду землі" укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку. Наведені обставини свідчать про те, що [PERSON] довела належними доказами, як це передбачено ст.ст. 59, 60 ЦПК України, що оспорюваний договір оренди землі її покійна матір [PERSON] не підписувала. Посилання представника відповідача про те, що [PERSON] в подальшому схвалила договір оренди землі, прийнявши його до виконання, оскільки вона отримувала в 2011 році орендну плату та підписала акт приймання-передачі земельної ділянки, є необґрунтованими, так як повноваження представника на підписання договору повинні бути підтверджені довіреністю у відповідності до положень ст.244 ЦК України, а тому вчинення ним дій з перевищенням повноважень та наступним схваленням довірителем можливо тільки при наявності такого письмового документу, яким є довіреність. Такий документ по справі відсутній. Таким чином, відсутність підпису [PERSON] на спірному договорі не дозволяє дійти висновку про відповідність умов спірного договору оренди внутрішній волі останньої, а тому відповідно до ст. 16 Закону України "Про оренду землі", ч.3 ст. 203, ч.1 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Відповідно до ст.ст.\~256,\~257 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1\~ст.261 ЦК України\~перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4\~ст.267 ЦК України). Дослідивши в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що строк позовної давності на момент звернення позивача до суду з позовною заявою у вересні 2016 року не сплив, так як позивач довідалася про наявний договір оренди, лише 31.03.2016 року, коли отримала для огляду спірний договір та в цей же день подала заяву про підробку підписів у вказаному договорі оренди до начальника Веселинівського ВП, про що свідчить колективна заява громадян від 31.03.2016 року. Посилання представника відповідача на те, що позивач знала про юридичне оформлення договору оренди, оскільки після смерті своєї матері, позивач отримувала витяг про вартість земельної ділянки в Держземагенстві, в органі який здійснив реєстрації договору, а тому повинна була знати що існує зареєстрований договір, а також те, що позивач домовилася з колишнім директором ПП «Лубянське» [PERSON] про розірвання договору оренди, який уклала її матір, є безпідставним, так як сама по собі обізнаність, що існують орендні відносини не свідчить про те, що вона знала про існування саме договору оренди від 15.03.2010 року та на яких істотних умовах він був укладений та чи взагалі саме цей договір підписала її покійна матір, а не інший. Отримання витягу про вартість земельної ділянки не свідчить про той факт, що з даним витягом позивачка також отримала чи була ознайомлена з договором оренди від 15.03.2010 року. За таких обставин, суд вважає, що строк позовної давності необхідно обчислювати з 31 березня 2016 року, з часу, коли позивач дізналася про порушене право. З врахуванням цього, суд дійшов висновку, що на момент звернення позивача до суду з позовною заявою у вересні 2016 року строк позовної давності не сплинув, а тому підстав для відмови у позові в зв'язку зі спливом позовної давності не має. На підставі викладено,

Outcome: approved