Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про поділ майна подружжя. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що 01.11.1985 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, під час якого ними за спільні кошти було сплачено пайовий внесок до житлово-будівельного кооперативу "Обчислювач-15". 19 вересня 1995 року на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК "Обчислювач-15", затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів № 191 від 19 червня 1995 року, [PERSON] на сім`ю з чотирьох осіб було видано ордер на квартиру [ADDRESS] . Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за відповідачем. Враховуючи те, що дана квартира належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності в рівних частках, позивач просила суд визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник відповідача [PERSON] 28.09.2020 подав до суду клопотання про перенесення розгляду справи, призначеної на 28.09.2020 на 16 год. 30 хв. у зв`язку з тим, що договір про надання правової допомоги між ним та відповідачем був укладений безпосередньо перед судовим засіданням. Просив надати йому матеріали справи для ознайомлення та час для підготовки до судового засідання. Судом дане клопотання представника відповідача [PERSON] було задоволено та розгляд справи призначено на 02.10.2020 на 08 год. 30 хв.. Оскільки представник відповідача [PERSON] в судове засідання, яке призначене на 02.10.2020 на 08 год. 30 хв. не з`явився, будь-яких клопотань про розгляд справи не подавав, при цьому відповідач [PERSON] до початку вказаного судового засідання не звертався до суду з заявою про розірвання договору про надання правової допомоги з адвокатом Коротковим А.П., суд визнає неявку відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] без поважних підстав. У відзиві на позовну заяву відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив та зазначив, що виплата грошових коштів за квартиру здійснювалась відповідачем за його власні кошти за результатами особистої праці. Вказав, що пайовий внесок до ЖБК "Обчислювач-15" у період з 1993-1995 роках був сплачений роботодавцем відповідача ВАТ "Автотранспортним підприємством № 7". Оскільки факт перебування у зареєстрованому шлюбі не може свідчити про поширення режиму спільного сумісного майна на все майно, яке придбане у шлюбі, без урахування участі кожного з подружжя у придбанні такого майна, відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 01.11.1985 між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.11.1985, виданого відділом РАЦСу Подільського районного виконавчого комітету м. Києва (а.с. 5). Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.09.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 70-71). 19 вересня 1995 року на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК "Обчислювач-15", затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів № 191 від 19 червня 1995 року, [PERSON] було видано ордер на квартиру [ADDRESS] на членів сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до листа ЖБК "Обчислювач-15" № 19 від 16.09.2020 сплата пайового внеску за квартиру [ADDRESS] сплачена членом кооперативу [PERSON] у розмірі 5534,97 грн. (а.с. 87). Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 14.09.2015, виданого реєсстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві (а.с. 9). Згідно ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась в 1997 році відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2; 4; 7; 11 Конвенції" право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до п. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як рекомендує п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст.372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Як зазначає п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3, ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Як передбачено ч.3, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до п.1, ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оцінюючи належність, допустимість а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що квартира [ADDRESS] набута в період шлюбу, тому суд приходить до висновку, що майно є спільною сумісною власністю подружжя, підлягає розподілу між сторонами в рівних частках для кожного та вважає необхідним визнати за позивачкою та відповідачем право власності 1/2 частину вказаної квартири за кожним. На підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи те, що позовні вимоги судом задоволені, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати з судового збору у розмірі 1 107 грн. 86 коп.. Також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. за розгляд судом питання майнового характеру про визнання на відповідачем [PERSON] права власності на 1/2 частину спірної квартири.

Outcome: approved