Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

17 вересня 2018 року позивач АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить ухвалити судове рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №010/84612/3148/82 від 11.04.2006 року та судові витрати. Свою заяву позивач обґрунтовує тим, що 11.04.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №010/84612/3148/82, згідно з умовами якого Банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію до карткового рахунку з лімітом кредитування 5900 грн на строк 24 місяці, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 24,1 % річних. Перед укладанням та підписанням Кредитного договору, позичальник звернувся до банку із Заявою-анкетою на отримання кредиту. Своїм підписом позичальник засвідчив, що «ознайомлений у письмовій формі з кредитними умовами». Протягом дії Договору відбулось декілька змін кредитного ліміту, що не суперечить нормам та приписам Договору та Правилам ведення поточних карткових рахунків фізичних осіб та користування платіжними картками АТ «Райффайзен Банк Аваль». 16.10.2006 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №010/84612/3148/82 від 11.04.2006 відповідно до якої було збільшено розмір кредитної лінії до 8200 грн. 19.04.2012 між банком та позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №010/84612/3148/82 від 11.04.2006 відповідно до якої було встановлено розмір Поточного ліміту на дату початку кредитування, що складала 8200 грн строком на 48 місяців з фіксованою ставкою 36 % річних. У зв`язку з невиконанням позичальником умов Кредитного договору: несплатою періодичних платежів на погашення кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, на адресу позичальника було направлено вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором від 18.05.2018. Враховуючи, що позичальник не виконує умови Кредитного договору та вимоги банку щодо погашення заборгованості, банк змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості було задоволено в повному обсязі. Стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором №010/84612/3148/82 від 11.04.2006 станом на 06.06.2018 у розмірі 74756,36 грн, а також судові витрати. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2019 року було задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 грудня 2018 року було скасовано. 12 вересня 2019 року від відповідача [PERSON] на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні позову. Відповідач зазначила, що після укладання кредитного договору №010/84612/3148/82 між нею та позивачем 11.04.2006 вона отримала від банку картку, яка декілька разів перевипускалась та була зі строком дії до 04 місяця 2016 року. Заборгованість за використаними кредитними коштами вона погашала згідно графіку заборгованості, що вбачається із розрахунку заборгованості. Останній платіж був здійснений нею 27.02.2015 у сумі 500 грн. Після останнього платежу вона вважала, що умови спірного кредитного договору нею виконані в повному обсязі. Грошових коштів за недозволеним овердрафтом вона не використовувала. Після цього позивач не повідомляв її про те, що у неї є заборгованість. Також відповідач вважає за необхідне повідомити, що 18.10.2011 вона укладала з позивачем ще один кредитний договір №014/0192/82/0067775, який іменується «Для найкращих клієнтів банка», та який би їй банк не надав, якби вона була проблемним клієнтом. Даний кредит погашався нею до 2017 року через відділення АТ «Райффайзен Банк Аваль», а 19.10.2017 банк анулював їй 1525,42 грн заборгованості за пенею за цим договором. Тобто всі ці роки вона тісно співпрацювала з банком, у позивача були всі її контакти, однак їй жодного разу не повідомляли про існування заборгованості за кредитним договором від 11.04.2006. Відповідач вважає, що за даним договором заборгованість нею погашена ще в лютому 2015 року. Крім того, відповідач вважає, що позивач пропустив строк на звернення до суду, оскільки останній платіж на погашення кредиту було внесено нею 27.02.2015, тобто строк позовної давності закінчився 27.02.2018, а позивач до суду звернувся лише 17.09.2018. Таким чином, відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову. 27 вересня 2019 року від АТ «Райффайзен Банк Аваль» на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить задовольнити позов в повному обсязі. Позивач у відповіді на відзив зазначає, що протягом дії договору відбулось декілька змін кредитного ліміту. 16.10.2006 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №010/84612/3148/82 від 11.04.2006, відповідно до якої було збільшено розмір кредитної лінії до 8200 грн. 19.04.2012 між банком та позичальником укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №010/84612/3148/82 від 11.04.2006, відповідно до якої було встановлено розмір Поточного ліміту на дату початку кредитування, що складала 8200 грн строком на 48 місяців з фіксованою ставкою 36 % річних. Сторони погодили, що банк має право, без укладання додаткових угод до Кредитного договору, продовжити строк користування Кредитом на строк користування кредитом, за умови, що в останній робочий день строку користування Кредитом Банк не отримав від клієнта листа про відмову від продовження строком користування Кредитом. У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором щодо сплати кредиту та відсотків за користування ним станом на 06.06.2018 заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором складає 74756,39 грн. Також, позивач стверджує, що повідомляв відповідача про наявність заборгованості шляхом направлення на її адресу вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань за Кредитним договором за вихідним №114/5-119993 від 18.05.2018, надавши можливість відповідачу добровільно врегулювати заборгованість протягом 30 днів, яка залишена боржником без задоволення. Крім того, позивач не погоджується з тим, що пропустив строк позовної давності, оскільки відповідно до п.17.6 Додаткової угоди від 19.04.2012 до Кредитного договору №010/84612/3148/82 від 11.04.2006 «до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Договору, які є його невід`ємною частиною, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років». Таким чином, на думку суду, правові підстави для відмови в задоволенні позову відсутні, оскільки зобов`язання за кредитним договором не виконані та не погашені. 14.11.2019 [PERSON] звернулась до АТ «Райффайзен Банк Аваль» із зустрічним позовом про визнання окремого пункту додаткової угоди недійсним, в якому просить визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду із зустрічним позовом та визнати недійсним п.17.6 додаткової угоди від 19.04.2012 до кредитного договору № 010/84612/3148/82 від 11.04.2006, укладеного між нею та АТ «Райффайзен Банк Аваль», залишивши чинним п.6.8 вказаного кредитного договору. Позивач за зустрічним позовом зазначила, що нею було заявлено клопотання про витребування у банку оригіналу її кредитної справи, яку банк надав лише 17.10.2019 та із якою вона ознайомилась 04.11.2019. Тому вважає, що пропустила строк на подачу зустрічного позову з поважних причин та наполягає на його поновленні. Свої вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що 11.04.2006 між нею та Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір №010/84612/3148/82, згідно з умовами якого Банк відкрив їй відновлювальну кредитну лінію до карткового рахунку для здійснення розрахунків за допомогою платіжної картки, отримання коштів в касах банків або через мережу банкоматів з лімітом кредитування 5900 грн на строк 24 місяці. Пунктом 6.8. вказаного кредитного договору передбачено, що до правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням умов цього договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки. П.6.7 даного кредитного договору наголошує, що зміни в договорі оформлюються додатковими угодами, які є невід`ємною частиною цього договору, крім змін, передбачених цим договором, як таких, що не потребують укладання окремої додаткової угоди. 16.10.2006 між нею та банком було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № 010/84612/3148/82 від 11.04.2006, відповідно до якої було збільшено розмір кредитної лінії до 8200 грн. 19.04.2012 між [PERSON] та банком було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №010/84612/3148/82 від 11.04.2006, відповідно до якої було встановлено розмір Поточного ліміту на дату початку кредитування, що складала 8200 грн строком на 48 місяців з фіксованою ставкою 36 % річних. Однак, як з`ясувалося вже в ході розгляду справи, дана додаткова угода містить п.17.6, де зазначено, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладенням та виконанням договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років. Позивач за зустрічним позовом вважає даний пункт додаткової угоди несправедливим та таким, що має бути визнаний судом недійсним, оскільки укладаючи додаткову угоду вони з банком домовлялись про встановлення розміру поточного ліміту. Внесення ж змін до інших пунктів договору вони не обговорювали. Крім того, дана додаткова угода не містить зазначення про те, що її підписанням п.6.8 основного договору втрачає свою чинність та про те, що підписанням додаткової угоди вони домовились про збільшення строку позовної давності з трьох до семидесяти років. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2019 року було прийнято зустрічний позов [PERSON] до АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання окремого пункту додаткової угоди недійсним. Від АТ «Райффайзен Банк Аваль» - відповідача за зустрічним позовом, на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначає, що цивільне законодавство чітко визначило позицію щодо зміни тривалості позовної давності. Так, нормою ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п.14.1 додаткової угоди до Кредитного договору №010/84612/3148/82 від 11.04.2006 «клієнт засвідчує та гарантує, що: він має необхідний обсяг дієздатності та правоздатності для укладення та виконання договору». Згідно з п.14.1.6 додаткової угоди клієнт засвідчує та гарантує, що «умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам (інтересам його сім`ї), є розумними та справедливими». Тобто з підписанням додаткової угоди [PERSON] погодилась з умовами, передбаченими додатковою угодою та засвідчила, що вони відповідають її інтересам та є справедливими. Укладена між Банком та [PERSON] додаткова угода не містить умов, які б суперечили вимогам чинного законодавства України. На момент підписання додаткової угоди між сторонами, [PERSON] дійшла згоди щодо істотних умов додаткової угоди, і тим самим прийняла на себе обов`язки, що з неї випливають. Додаткова угода укладалась за власним волевиявленням сторін, без примусу, у встановленій законом формі, з необхідним обсягом повноважень на умовах та розмірах, зазначених у ній, дії були спрямовані на реальне настання правових наслідків, сторони усвідомлювали значення своїх дій. Крім того, АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначає, що твердження позивача за зустрічним позовом про погашення заборгованості за кредитним договором №010/84612/3148/82 від 11.04.2006 у повному обсязі також не відповідає дійсності, оскільки на підтвердження наявності заборгованості за кредитними зобов`язаннями АТ «Райффайзен Банк Аваль» надало детальний розрахунок заборгованості та виписку по рахунку, в той час як [PERSON] не надано жодних доказів, які б спростовували наявність заборгованості за кредитом. Таким чином, на думку АТ «Райффайзен Банк Аваль» відсутні правові підстави для визнання п.17.6 додаткової угоди від 19.04.2012 до кредитного договору №010/84612/3148/82 від 11.04.2006 недійсними. 05.10.2020 року від банку до суду надійшло повідомлення про відступлення права вимоги на користь ТОВ "ФК "Кредитні ініціативи" по відношенню до відповідача [PERSON] за спірним кредитним договором від 11.04.2006 року. При цьому банк просив суд замінити сторону - позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом - у даній справі на її правонаступника тобто на ТОВ "ФК "Кредитні ініціативи". Ухвалою Жовтоводського міського суду від 20.10.2020 року в задоволенні даної заяви про заміну сторони у справі було відмовлено. Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином, від представника банку адвоката Олексюк М.М. надійшло клопотання про розгляд справи без участі АТ «Райффайзен Банк Аваль». Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, в задоволенні первісного позову просила відмовити в повному обсязі. При вирішенні первісного позову суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] звернулась до банку із Заявою-анкетою на відкриття карткового рахунку та випуск банківських платіжних карток, де у графі «Відомості про кредит» власноручно зазначила, що має намір отримати кредит у валюті - гривня (а.с.25-26, том №1). 11.04.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №010/84612/3148/82, згідно умов якого банк зобов`язався відкрити позичальнику відновлювальну кредитну лінію до карткового рахунку для здійснення розрахунків за допомогою платіжної картки, отримання коштів в касах банків або через мережу банкоматів з лімітом кредитування 5900 грн на строк 24 місяці, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 24,1 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором (а.с.27-28, том №1). 16.10.2006 між банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №010/84612/3148/82 від 11.04.2006, відповідно до якої було збільшено розмір кредитної лінії до 8200 грн (а.с.29, том №1). 19.04.2012 між банком та [PERSON] укладено Додаткову угоду до Кредитного договору №010/84612/3148/82 від 11.04.2006, відповідно до якої було встановлено розмір Поточного ліміту на дату початку кредитування, що складала 8200 грн строком на 48 місяців з фіксованою ставкою 36 % річних (а.с.30-37, том №1). Відповідно до листа за вихідним №114/5-119993 від 18.05.2018, на адресу позичальника було направлено вимогу про дострокове виконання боргових грошових зобов`язань за кредитним договором , надавши можливість здійснити дострокове погашення кредиту протягом не більше ніж 30 днів (а.с.47,48, том №1). Згідно з наданого суду договору про відступлення права вимоги №114/2-34, укладеного 28.05.2020 між АТ «Райффайзен Банк «Аваль» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», відбулося відступлення прав вимог. Відповідно до умов цього договору та витягу з реєстру боржників від 28.05.2020 року до вказаного договору, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до [PERSON] за кредитним договором №010/84612/3148/82 від 11.04.2006 із визначенням загальної суми заборгованості та її структури. Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст.514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем). Таким чином, в предмет судового захисту входять саме порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи законні інтереси. Станом на час розгляду справи права позивача не порушені, оскільки право вимоги за кредитним договором до відповідача він відступив ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», а відтак заборгованість за кредитним договором перед позивачем за первісним позовом - відсутня. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч.1 ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо якої виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Однак на виконання вимог ст.55 ЦПК України від ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до суду не надходило відповідного клопотання про заміну позивача АТ «Райффайзен Банк «Аваль» його правонаступником. Оскільки з наявних матеріалів справи вбачається, що на даний час позивач втратив право вимоги до відповідача та не є належним позивачем у даному спорі, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] про захист порушеного права шляхом стягнення заборгованості. При цьому підстави для застосування позовної давності а також факт наявності або відсутності заборгованості [PERSON] за кредитним договором №010/84612/3148/82 від 11.04.2006 та додатками до нього судом не встановлюються, оскільки вирішення судом цих питань в даному рішенні впливатиме на права та обов`язки особи, яка отримала право вимоги та не позбавлена права звернутись до суду з іншим позовом. Вирішуючи зустрічний позов суд виходить з наступного. 11.04.2006 між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язки є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір №010/84612/3148/82. Згідно з п.6.8., 6.9. вищевказаного договору до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням умов цього Договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у 3 роки; даний договір укладено у двох примірниках - по одному для кожної зі сторін, які мають однакову юридичну силу (а.с.27-28, том №1). 19.04.2012 між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду до Кредитного договору № 010/84612/3148/82 від 11.04.2006, в якій зазначено, що сторони вирішили змінити умови банківського обслуговування клієнта, виклавши договір в редакції, яка зазначена в даній додатковій угоді. Відповідно до п.17.6. Додаткової угоди від 19.04.2012 до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням Договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у сімдесят років. Додаткова угода підписана обома сторонами. Також, другий примірник Додаткової угоди [PERSON] отримала 19.04.2012 року, про що поставила свій підпис власноруч (а.с.30-37, том №1). Обгрунтовуючи свій позов [PERSON] посилається на ст. 11 та 18 Закону України "Про захист прав споживачів" та вважає, що спірний пункт додаткової угоди є несправедливим, оскільки укладаючи додаткову угоду вони з банком домовлялись про встановлення розміру поточного ліміту. Внесення ж змін до інших пунктів договору вони не обговорювали. Крім того, вважає що спірний пункт додаткової угоди, а саме п.17.6 є несправедливим, оскільки він всупереч принципу добросовісності вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду її як споживача, а строк позовної давності є настільки великим, що втрачає сенс існування інституту позовної давності взагалі. Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ч.1 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Оцінюючи положення спірного пункту договору, суд не приймає до уваги вищевказані доводи позивача та не знаходить його несправедливим, оскільки ці зміни направленні на забезпечення головного принципу договору кредиту - повернення коштів, а для добросовісного боржника повернення боргу можливе протягом будь-якого часу. Крім того, Додаткова угода від 19.04.2012 вчинена у письмовій формі, її зміст зафіксований в кількох листах, якими обмінялися сторони та вона підписана обома сторонами, тобто передбачені законом вимоги до спірного пункту договору сторони дотримались, збільшення позовної давності передбачено законом, будь-які обмеження по збільшенню позовної давності законом не встановлені, тому суд приходить до висновку, що в задоволенні зустрічного позову про визнання окремого пункту додаткової угоди недійсним слід відмовити. Доводи [PERSON] , що під час підписання додаткової угоди від 19.04.2012 збільшення позовної давності не обговорювалось та вона не знала про це, не приймається судом до уваги, оскільки додаткова угода підписана нею особисто. Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір позивачу за первісним позовом не відшкодовується. Оскільки позивач за зустрічним позовом [PERSON] була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», судові витрати за зустрічним позовом слід віднести за рахунок держави. На підставі викладено,

Outcome: dismissed