Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із даним позовом та просить визнати недійсною умову кредитного договіру №200290901 від 06.06.2015 р., щодо сплати комісії в сумі 373,22 грн. щомісячно укладеного між ним та ПАТ "Банк Михайлівський". Вимоги обгрунтовує тим, 06.06.2015 р. уклав з ПАТ "Банк Михайлівський" кредитний договір №200290901 , відповідно до якого банк зобов"язаний надати кредитні кошти в сумі 18661 грн. під 0,001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2% від загальної суми кредиту. 19.05.2016 р. Банком було укладено договір факторингу з ТОВ "Фінансова компанія Плеяда", який перейшов до ТОВ "Фінансова компанія Фагор". Скориставшись його правовою необізнаністю в умови кредитного договору було включено умову про сплату комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 373,22 грн. щомісячно. Вважає, що комісія банку за обслуговування кредиту не може вважатися витратами позивача за оформлення кредиту, оскільки такі витрати передбачено кредитним договором, дана обставина і змусила звернутися із позовом до суду. Представник позивача [PERSON]-[PERSON] в судове засідання не з"явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представники ПАТ "Банк Михайлівський", ТОВ "Фінансова компанія Фагор"в судове засідання не з"явились, про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що 06.06.2015 р. [PERSON] уклав з ПАТ "Банк Михайлівський" кредитний договір №200290901 , відповідно до якого банк зобов"язаний надати кредитні кошти в сумі 18661 грн. під 0,001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2% від загальної суми кредиту (а.с.4, 6-7). 19.05.2016 р. ПАТ "Банк Михайлівський" уклав договір факторингу з ТОВ "Фінансова компанія Плеяда", який перейшов до ТОВ "Фінансова компанія Фагор"(а.с.9-12). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки відповідно до умов кредитного договору від 06.06.2015 р., укладеного між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі, особливості регулювання відносин сторін визначаються ЗУ "Про захист прав споживачів". За положеннями ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. №15-рп/2011 вбачається, що положення п.п. 22, 23 ст.ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв"язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають під час укладання, так і виконання такого договору. Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10.05.2007 р. №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Отже, встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. При цьому відповідач нарахував, а позивач сплатив комісію за послуги, що супроводжують кредит, а саме компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача, що є незаконним (Правова позиція Верховного Суду України викладена у Постанові №234/169/15-ц). Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved