Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про відшкодування моральної шкоди, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що з 10.06.2015р. по 30.06.2015р. він знаходився на обстеженні у Клініці професійних захворювань Державної установи "Інститут медицини праці Академії медичних наук України", м. Київ. Після обстеження був складений медичний висновок Центральної лікарсько-експертної комісії від 23.06.2015р. №23/508 про встановлення йому професійного захворювання, а саме: Хронічний бронхіт 2 ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст. (один-два) захворювання професійне. З метою розслідування його професійного захворювання 06.07.2015р. він звернувся до Красноармійського міськрайонного управління Головного Управління Держсанепідслужби у Донецькій області. 15.09.2015р. Головним державним санітарним лікарем м. Красноармійська, м Димитрова Красноармійського району було затверджено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4. Отриманий позивачем Акт П-4 є документом, який надав йому право для звернення до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Дзержинську Донецької області, яке адміністративно розташовано за місцем його реєстрації та фактичного мешкання. Відразу після затвердження вищезазначеного Акту П -4 до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області звернулось відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Димитрові Донецької області (надалі - відділення Фонду у м. Димитрові) з вимогою про скасування тільки що затвердженого Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 15.09.2015р. У зв`язку із відсутністю захисту з боку відділення Фонду у м. Димитрові та замість цього, їх свавіллям та протиправними діями щодо позивача, він зазнав втрати немайнового характеру - чисельні постійні душевні страждання через порушення сну, систематичні нервові навантаження. 21.09.2015р. позивач звернувся з заявою про видачу направлення на МСЕК до відділення Фонду у м. Дзержинську, яке адміністративно розташовано за його місцем реєстрації та фактичного мешкання. Однак відділення Фонду у м. Дзержинську своїм листом від 02.10.2015р. №01-05/1684 відмовило йому у видачі направлення на МСЕК, посилаючись на те, що Акт П -4 розслідування його хронічного професійного захворювання складено з порушенням діючого законодавства. З моменту затвердження Акту П-4 від 15.09.2015р. і до отримання останніх судових актів Ухвали Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017р. та Ухвали Верховного суду від 29.01.2018р. для мене почались справжні випробування та знущання з боку робочих органів Фонду, особливо з боку відділення Фонду у м. Дзержинську. У цей момент позивач переживав душевні страждання не з приводу того, що працюючи на підприємстві він отримав хронічне професійне захворювання, а навпаки з приводу свавілля та беззаконня органів державної влади при спробах реалізації своїх прав та законних інтересів, гарантованих насамперед державою. Такі дії завдали позивачу моральної шкоди, оскільки внаслідок наведених вище дій у нього порушились нормальні життєві зв`язки через неможливість продовження активного громадського життя, оскільки відстоювання своїх Конституційних прав забрало практично увесь вільний час і він вимушений був його витрачати на конфліктні ситуації з Фондами, поїздки у м. Димитрів, особисті зустрічі та бесіди з представниками Фондів, зустріч з фахівцями у галузі права, адвокатами, підготовку процесуальних документів (заяв, скарг, позовів, пояснень, клопотань), отримання документів у суді, підготовку до судових процесів та участь у судових процесах безпосередньо, та багато-багато тощо. У жовтні 2015р. позивач вимушений був звернутись до Дзержинського міського суду Донецької області із позовною заявою про визнання виданого йому Акту П -4 дійсним та зобов`язання видати направлення на МСЕК. У ході судового розгляду відповідач відділення Фонду у м. Дзержинську заявив клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з тією обставиною, що відділенням Фонду у м. Димитрові, представник якого був членом комісії з розслідування його професійного захворювання, була подана позовна заява до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області про скасування Акту П -4 та зобов`язання провести повторне розслідування. Сам по собі факт звернення будь-якої особи до суду щодо незгоди із змістом Акта П-4 не скасовує правочинності даного документу до винесення рішення суду з цього приводу, а тому особисто у позивача як у людини, що постраждала на виробництві та отримала хронічне професійне захворювання, ця отримана новина від відділення Фонду у м. Дзержинську про те, що воно, як державний гарант, замість захисту його законних прав, само стало порушником його конституційних прав, гарантованих насамперед державою, і створило штучні перешкоди у подальшій реалізації права на отримання страхових виплат, викликала великий подив та розчарування у органах соціального страхування в цілому. Дзержинським міським судом на підставі вищезазначеного клопотання відділення Фонду у м. Дзержинську буда винесена ухвала від 24.02.2016р. про зупинення провадження у справі до вирішення Красноарміським міськрайонним судом Донецької області наведеної вище цивільної справи. 05.04.2016р. у Дзержинський міський суд Донецької області позивач подав адміністративний позов до відділення Фонду у м. Дзержинську про визнання дій суб`єкта владних повноважень в частині невидачі йому направлення на МСЕК протиправними та такими, що порушують законні права потерпілого на виробництві. Судом було відкрито провадження у адміністративній справі, однак відповідач знову продемонстрував повну протиправну солідарність у діях зі службовцями відділення Фонду у м. Димитрові та відповідно єдину позицію щодо унеможливлення подальшої реалізації його прав на звернення до МСЕК та подальшого отримання щомісячних страхових виплат. Знову своєю Ухвалою від 18.05.2016р. суд задовольнив клопотання відділення Фонду у м. Дзержинську та зупинив провадження у справі до вирішення цивільної справи Красноармійським міськрайонним судом Донецької області. 17.05.2016р. Красноармійський міськрайонний суд Донецької області виніс рішення, яким повністю відмовив позивачу (відділенню Фонду у м. Димитрові), але останній не погодився з таким рішенням суду та подав апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13.07.2016р. апелянту було відмовлено та Рішення від 17.05.2016р. було залишено без змін. У зв`язку з такими діями позивач отримав моральні страждання від порушення його права власності. У випадку своєчасної видачі направлення на МСЕК він би ще з жовтня 2015р. міг би отримувати гарантовані державою щомісячні страхові виплати. Однак із-за протиправних дій обох відділень Фонду, а особливо відділення Фонду у м. Дзержинську, фактично почав їх отримувати тільки з лютого 2017 р. Внаслідок завданої моральної шкоди з боку відповідачів в позивача погіршився стан здоров`я. Він був вимушений повторно звернутися за медичною допомогою до центральної лікарської експертної комісії (ЦЛЕК). При повторному обстеженні у Клініці професійних захворювань м. Києва, лікарська експертна комісія встановила різке погіршення його стану здоров`я (замість легеневої недостатності 1-2 ст. встановлена легенева недостатність 2 ст.), що в результаті призвело до його інвалідізації - висновком МСЕК була встановлена III група інвалідності по професійному захворюванню, хоча при попередній легеневій недостатності 1-2 ст. інвалідності б не було. Дзержинським міським судом Донецької області було відновлене провадження за адміністративним позовом позивача у адміністративній справі №225/2296/16-а та 14.11.2016р. за збільшеними позовними вимогами ухвалена Постанова про визнання дій відповідача (відділення Фонду у м. Дзержинську) протиправними та зобов`язання видати направлення на МСЕК. Відповідач, усвідомлюючи свою протиправність та з метою відтермінування призначення страхових виплат подовжував вперто порушувати його законні права та, не погодившись з таким рішенням суду, подав апеляційну скаргу. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017р. апелянту було відмовлено у вимогах та постанова від 14.11.2016р. залишена без змін. Таким чином, усі несприятливі наслідки, що настали для позивача, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями відділення Фонду у м. Дзержинську. 21.02.2017р. висновком МСЕК позивачу було первинно встановлено Ш групу інвалідності та 30% стійкої втрати професійної працездатності по професійному захворюванню "Хронічний бронхіт". 23.02.2017р. згідно діючому порядку та з відповідним для цього пакетом документів позивач особисто звернувся до відділення Фонду у м. Дзержинську про первинне призначення йому страхових виплат у зв`язку із стійкою втратою професійної працездатності. Якби не протиправні дії фондів, фактично позивач повинен був звернутись на МСЕК не пізніше жовтня 2015 року. Оскільки своїми незаконними діями відділення Фонду у м. Димитрові та відділення Фонду у м. Дзержинську створили наведені вище штучні перешкоди, фактично він звернувся лише на початку 2017 року. Тривалий час від відділення Фонду у м. Дзержинську не надходило ніякої інформації про хід та результати розгляду питання про призначення щомісячних страхових виплат. У зв`язку з цією обставиною 11.04.2017р. позивач знову був вимушений звернутися із письмовою заявою до відділення Фонду у м. Дзержинську з проханням роз`яснити причини затримки призначення страхових виплат та, у разі, якщо можливою причиною затримки призначення страхових виплат є відсутність якихось документів, просив повідомити позивача про це у письмовій формі з наданням одночасних роз`яснень або пропозицій для вирішення наявних проблем, якщо вони існують. Однак відповідач (відділення Фонду у м. Торецьку (Дзержинську)) не відреагував на його пропозицію та своїм листом від 14.04.2017р. №01-04/0-4/3 надав копію постанови від 07.04.2017р. №0515/8091/8091/3 "Про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати". Цим же листом відповідач повідомив, що щомісячні страхові виплати були призначені виходячи із розрахунку мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати. Причиною прийняття такого протиправного рішення відповідач пояснив тим, що на момент призначення виплат у нього відсутня довідка про його середню заробітну плату. Також цим те листом позивачу було повідомлено те, що після надходження до відділення Фонду у м. Торецьку довідки про середню заробітну плату позивачу буде проведений відповідний перерахунок страхових виплат. Таким чином, відповідач своєю постановою від 07.04.2017р. №0515/8091/8091/3 призначив позивачу щомісячну страхову виплату по самій нижчій межі - 30% від мінімальної в Україні заробітної плати у сумі 960 гривень 00 коп. Отримавши від роботодавця відповідні довідки від 12.05.2017р. №8.0-152/0 про відсутність документів, що підтверджують заробітну плату позивача за 2011-12 р.р. та від 29.05.2017 р. № 08/3326 про розмір середньої заробітної плати на посаді головного державного інспектора відділу головного управління Держпраці у Донецькій області станом на 23.02.2017р. позивач вимушений був знову звернутись за судовим захистом та відновленням порушених прав: у червні 2017р. позивач звернувся з адміністративним позовом то відповідача відділення Фонду у м. Торецьку про визнання дій протиправними у частині призначення йому щомісячних страхових виплат з мінімальної заробітної плати; скасування постанови від 07.04.2017р. №0515/8091/8091/3 «Про призначення потерпілому щомісячної страхової виплати»; зобов`язання призначити позивачу щомісячні страхові виплати з подальшими перерахунками згідно норм діючого законодавства, виходячи із середньої заробітної плати у розмірі 9971,14 грн. на посаді Головного державного інспектора відділу Головного управління Держпраці у Донецькій області станом на 23.02.2017р. відповідно до Довідки від 29.05.2017р. №08/3326; зобов`язання здійснити виплату недоотриманої різниці у щомісячних страхових виплатах у зв`язку із перерахунком, починаючи з 03.02.2017 р.; стягнення судового збору у розмірі 640 грн. і витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн. 02.10.2017р. своєю Постановою Дзержинський міський суд Донецької області у повному обсязі задовольнив позов позивача. Не погодившись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій пославшись на рушення норм матеріального та процесуального права просив скасувати постанову від 02.10.2017р. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Однак Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017р. в адміністративній справі №225/3152/17 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а Постанова Дзержинського міського суду Донецької області від 02.10.2017р. залишена без змін. У завершення свавілля, відповідач Торецьке відділення Фонду, подав Касаційну скаргу, яка у свою чергу була повернута заявникові Ухвалою Касаційного адміністративного суду Верховного суду від 29.01.2018р. із застереженням про відсутність права на оскарження. Моральну шкоду позивачу було заподіяно наступними незаконними діями: відмовою відділенням Фонду у м. Дзержинську у видачі направлення на МСЕК, клопотаннями про зупинення провадження у справі; призначенням відділенням Фонду у м. Дзержинську щомісячних страхових виплат з мінімальної заробітної плати в Україні. Протиправними діями Фонду моральному здоров`ю позивача спричинено значної шкоди, тому, що весь період намагання поновити його порушені права його життя було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Внаслідок протиправних дій відповідача, позивач зазнав моральних втрат, які призвели до позбавлення його можливостей реалізації своїх звичок і бажань, які він міг би реалізувати не витрачаючи часу на підготовку заяв, звернень, скарг та судового позову, відвідування відділень Фондів у м. Димитрові та м. Дзержинську. Посилаючись на наведені обставини позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн. Торецьким міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду у Донецькій області подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що позовні вимоги є незаконними та такими, що не підлягають задоволенню. Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999г. №1105-ХІУ (далі - Закон України №1105-ХІУ), підставою для оплати потерпілому витрат на медичну допомогу, проведення медичної, професійної та соціальної реабілітації, а також страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами. 15.09.2015р. комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було складено Акт за формою П-4 про отримання професійного захворювання потерпілого на виробництві [PERSON] , за період роботи на підприємстві «Територіальне управління Держгірпромнагляду у Донецькій області». До цього акту була складена окрема думка (яка є його невід`ємно частиною) начальника відділу страхових експертів з охорони праці відділення ВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Димитрові [PERSON] та начальника Державної інспекції нагляду за геолого-маркшейдерськими роботами та переробкою корисних копалин [PERSON] , в якій зазначено, що Акт за формою П-4 від 15.09.2015р. складений з порушенням Порядку 1232. Не погодившись з Актом за формою П-4 від 15.09.2015р. відділення ВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Димитрові подало позов до Красноармійського міського суду «Про скасування інформаційної довідки про умови праці робітника від 07.11.2015р. №2419». Рішенням Красноармійського міського суду від 17.05.2016р. було встановлено, що Акт форми П-4 складено відповідно до законодавства, але з деякими недоліками, які можливо усунути без розгляду справи в суді та, що всі інші зауваження є такими, що можливо усунути без скасування акту. В задоволенні позову відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Димитрів Донецької області було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13.07.2016р. апеляційна скарга відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Димитрові Донецької області була відхилена, рішення Красноармійського міського суду від 17.05.2016р. залишено без змін. 21.09.2015р. потерпілий на виробництві [PERSON] звернувся до Торецького міського відділення з заявою про видачу направлення на проходження МСЕК для визначення ступеня втрати професійною непрацездатності у зв`язку з профзахворюванням та надав Акт П -4 б/н від 15.09.2015р. Торецьким міським відділенням надано відповідь [PERSON] про те, що наданий до відділення акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 15.09.2015 р. складено з рушенням Порядку 1232 України. Після усунення недоліків в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 15.09.2015 р., [PERSON] буде надано направлення на МСЕК. Не погодившись з відповіддю Торецького міського відділення, не скориставшись своїм правом пройти МСЕК по направленню лікувально-профілактичного закладу, знаючи про недоліки у акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 15.09.2015 та про необхідність та можливість їх виправлення, [PERSON] подав позовну заяву до Дзержинського міського суду щодо надання Торецьким міським відділенням направлення для проходження МСЕК. Ухвалою Дзержинського міського суду від 04.08.2016р. за заявою [PERSON] його позовні вимоги залишені без розгляду. [PERSON] у квітні 2016р. подав адміністративний позов до Дзержинського міського суду щодо визнання дій відділення Фонду неправомірними та надання направлення на проходження МСЕК. 07.04.2016р. Дзержинським міським судом було відкрито провадження по даній справі 225/2296/16-а 18.05.2016р. Дане провадження по справі було призупинено до набрання законної сили рішення Красноармійського міського суду по справі № 235/8479/15-ц. 20.09.2016р. потерпілий на виробництві [PERSON] повторно звернувся до Торецького міського відділення з заявою про видачу направлення на проходження МСЕК для визначення ступеня втрати професійної непрацездатності у зв`язку з профзахворюванням та надав Акт П -4 б/н від 15.09.2015р., складений з порушенням Порядку 1232. Торецьке міське відділення надало відповідь [PERSON] про те, що Акт за формою П-4 від 15.09.2015р. складений з порушенням чинного законодавства. Також, було зазначено, що в суді знаходяться дві справи за його позовами і після винесення рішення по ним відділенням буде прийнято рішення про видачу направлення на МСЕК. 24.10.2016р. провадження по справі 225/2296/16-а було відновлено. Постановою Дзержинського міського суду за справою № 225/2296/16-а від 14.11.2016р. та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017р. позов [PERSON] задоволено та зобов`язано Торецьке міське відділення надати [PERSON] направлення на огляд медико-соціальної експертної комісії для визнання ступеню працездатності, пов`язаного з професійним захворюванням. Після винесення рішення Донецького апеляційного адміністративного суду 17.01.2017р., Торецьке міське відділення за заявою [PERSON] від 27.01.2017р. надав направлення на МСЕК від 30.01.2017р. Щодо призначення страхових виплат з розрахунку мінімальної заробітної плати зазначає, що згідно ч. 1 ст. 44 Закону України №1105-ХІУ, Фонд розглядає справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи за наявності усіх необхідних документів і приймає відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи день надходження зазначених документів. Торецьке міське відділення, діючи згідно чинного законодавства звернулось до Головного управління Держпраці у Донецькій області з запитом про надання довідки про заробітну плату [PERSON] . Згідно листа Головного управління Держпраці у Донецькій області від 09.03.2017р. відсутня можливість надати довідку про заробітну плату [PERSON] у зв`язку з тим, що документи залишилися на непідконтрольній українській владі території. В зв`язку з викладеним, [PERSON] було призначено виплати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на день виплати, та з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності, з дати початку виплат 03.02.2017р. Не погодившись з сумою призначених страхових виплат, [PERSON] звернувся до Дзержинського міського суду «Про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 02 жовтня 2017 року та ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017р. позов [PERSON] було задоволено. Після винесення рішення суду, Торецьке міське відділення Фонду перерахувало та виплатило позивачу щомісячні страхові виплати. Щодо різкого погіршення стану здоров`я потерпілого на виробництві [PERSON] , висновком МСЕК від 21.02.2017р. сер. АБ №0045790 [PERSON] безстроково встановлена III група інвалідності та 30% стійкої втрати професійної працездатності з професійного захворювання хронічний бронхіт та призначені додаткові види медико-соціальної допомоги - санаторно-курортне та медикаментозне лікування. На теперішній час заборгованості перед [PERSON] у Торецького міського відділення Фонду не має. Потерпілим на виробництві [PERSON] не надано жодних письмових доказів щодо підтвердження моральних страждань. Дії Торецького міського відділення навпаки були спрямовані на сприяння та вирішення виниклих обставин. З огляду на викладене, вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними, у зв`язку з чим в їх задоволенні просить відмовити. Позивачем надано відповідь на відзив, де позивач зазначає, що рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.05.2016 року дії відповідача було визнано протиправними. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13.07.2016 року по справі № 235-8479-15-ц було встановлено, що у відповідача була відсутня правомірна підстава для оспорювання Акту розслідування хронічного професійного захворювання П-4 від 15.09.2015р, виданого позивачу для отримання направлення на МСЕК та подальшого отримання щомісячних страхових виплат. Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 14.11.2016 року по справі № 125-2296-16а була встановлена незаконність дій відповідача щодо відмови позивачу в видачі направлення на МСЕК для визначення ступеню втрати працездатності, пов`язаної з професійним захворюванням та зобов`язано видати направлення на МСЕК. Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року по справі № 225-2296-16-а було встановлено, що відповідач вимагав від позивача вчиняти дії, які не передбачені ані законом, ані якимсь нормативно-правовим актом. Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 02.10.2017 року по справі № 225/3152/17 дії відповідача щодо призначення позивачу щомісячних страхових виплат з мінімальної заробітної плати визнані протиправними. Розпорядчий документ відповідача скасовано. Зобов`язано нарахувати виплати, виходячи з розміру середньої заробітної плати з подальшими перерахунками та сплатити недоотриману різницю за весь час нарахування незаконного розміру страхових виплат. Донецький апеляційний адміністративний суд у своїй ухвалі від 29.11.2017 року по цій справі встановив, що відповідач не правильно застосовує нормативно-правові акти, що приймаються в України, та погодився з постановою суду 1 інстанції щодо протиправних дій відповідача. Відповідно до Протоколу № 1 ст.1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не ноже бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В цьому праві позивачу було неодноразово відмовлено, що безперечно призвело до моральних страждань. Відповідач не надав доказів, якими його вина була б спростована. Вище вказані рішення суду, якими було встановлено протиправність дій до позивача, не скасовані. У судовому засіданні позивач, [PERSON] , свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, зазначив, що перше звернення до Фонду відбулось 21.09.2015 року, а остаточна постанова апеляційного суду ухвалена 29.11.2017 року. Жодних вибачень від відповідача не надійшло, добровільної компенсації та наміру добровільно відшкодувати шкоду не було. Представник позивача Снєжко А.Г. підтримала заявлений позов, наполягала на задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. В задоволенні позовних вимог просив відмовити, зазначив, що позивачем не доведена вина Фонду у моральних стражданнях позивача, підтвердив, що позивач вперше до них звернувся у вересні 2019 року, страхові виплати йому почали виплачувати у 2017 році. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення справи по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 23.06.2015 року за №23/508 [PERSON] встановлено діагноз: Хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ (один-два). Захворювання є професійним, що вперше встановлено ДУ «Інститут медицини праці НАМН України». Відповідно до медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) професійного характеру захворювання від 06.09.2016 року за №29/791 [PERSON] встановлено діагноз: Хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН ІІ. Захворювання є професійним, що вперше встановлено ДУ «Інститут медицини праці НАМН України». 15.09.2015 року головним державним санітарним лікарем м. Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4 відносно [PERSON] . Невід`ємною частиною Акту за формою П-4 від 15.09.2015 року є окрема думка начальника Державної інспекції нагляду за геолого-маркшейдерськими роботами та переробкою корисних копалин та начальника відділу страхових експертів - страхового експерту з охорони праці відділення ВД ФСС від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Димитрові Донецької області, які прийшли до висновку, що складений акт не відповідає вимогам чинного законодавства і не може бути прийнятим до подальшого провадження. Згідно з повідомленням Відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Дзержинську Донецької області від 02.10.2015 року факт нещасного випадку на виробництві оформлюється відповідним актом. Підставою для здійснення Фондом страхових виплат є акт про нещасний випадок на виробництві або акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання. Однією з підстав для видачі направлення на МСЕК є акт про нещасний випадок на виробництві за ф.Н-1.Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за ф.П-4 від 15.09.2015 року складений з порушенням вимог діючого законодавства України. В зв`язку з викладеним [PERSON] відмовлено в видачі направлення на МСЕК до усунення недоліків в акті. 06.10.2015 року [PERSON] звернувся з заявою до головного державного санітарного лікаря м. Красноармійська, Димитрова, Красноармійського району про виправлення недоліків в акті ф.П-4 від 15.09.2015 року. На вищевказане звернення 23.10.2015 року було отримано відмову щодо внесення виправлень до акту та зазначено про направлення ФССНВ м. Димитрова позову до суду. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 17.05.2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 23.07.2016 року, було відмовлено в задоволенні позову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань у м. Димитров Донецької області до Головного управління держсанепідемслужби у Донецькій області, Дзержинського міського відділу Головного управління держсанепідемслужби у Донецькій області, Красноармійської санітарно-епідеміологічної станції, треті особи: Головне управління Держпраці у Донецькій області, Димитровська Центральна міська лікарня, про скасування інформаційної довідки про умови праці робітника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) від 07.11.2013 року №2419, інформаційної довідки про умови праці робочого ш. Нова в/о «Дзержинськвугілля» від 07.11.2013р. №1179/23 [PERSON] та скасування акту П-4 від 15.09.2015 року потерпілого [PERSON] . Згідно з повідомленням Відділення виконавчої дирекції Фонду у м. Дзержинську Донецької області від 22.09.2016 року за №01-06/1799 [PERSON] відмовлено у видачі направлення на МСЕК через не усунення недоліків по оформленню акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за ф.П-4 від 15.09.2015 року. Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 14.11.2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 17.01.2017 року, задоволено адміністративний позов [PERSON] . Дії Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької області щодо відмови [PERSON] у видачі направлення на огляд медико-соціальною експертною комісією для визначення ступеня втрати працездатності, пов`язаного з професійним захворюванням (хронічний бронхіт 2 ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст.) на підставі Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання по формі П-4 від 15.09.2015 року визнано протиправними. Зобов`язано Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Дзержинську Донецької області на підставі Акту розслідування причин виникнення хронічного захворювання по формі П-4 від 15.09.2015 року видати [PERSON] направлення на огляд МСЕК для визначення ступеню втрати працездатності, пов`язаного з професійним захворюванням (хронічний бронхіт 2 ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН 1-2 ст.). 21.02.2017 року висновком МСЕК з акту виписки АВ №0605728 від 21.02.2017 року, [PERSON] вперше було встановлено ІІІ групу інвалідності та 30% стійкої втрати професійної працездатності за професійним захворюванням «Хронічний бронхіт». Згідно з постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у м. Торецьк від 30.03.2017 року потерпілого [PERSON] взято на облік з 15.09.2015 року Постановою Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у м. Торецьк від 07.04.2017 року №0515/8091/8091/3 [PERSON] призначено щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 960,00 грн. Згідно з повідомленням Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у м. Торецьк від 04.05.2017 року [PERSON] призначено страхові виплати, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, оскільки відомості про середньомісячну заробітну плату [PERSON] залишились на непідконтрольній українській владі території. Відповідно до довідки Управління з питань праці ГУ Держпраці у Донецькій області від 12.05.2017 року, виданої [PERSON] , документи, які підтверджують заробітну плату за 2011-2012 роки відсутні та залишилися на непідконтрольній території. Відповідно до довідки Управління з питань праці ГУ Держпраці у Донецькій області від 29.05.2017 року, виданої [PERSON] , заробітна плата на посаді головного державного інспектора відділу ГУ Держпраці у Донецькій області станом на 23.02.2017 рік складає 9971,14 грн. Постановою Дзержинського міського суду Донецької області від 02.10.2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017 року дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в частині призначення Овчаренку В.Б. щомісячних страхових виплат з мінімальної заробітної плати визнано протиправними, скасовано постанову Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків у м. Торецьк від 07.04.2017 року №0515/8091/8091/3, зобов`язано призначити та здійснити перерахування щомісячних страхових виплат виходячи з розміру середньої заробітної плати в розмірі 9971,14 грн., зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області здійснити виплату недоотриманих виплат, починаючи з 03.02.2017 року. Ухвалою Верховного Суду від 29.01.2018 року касаційну скаргу Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на постанову Дзержинського міського суду Донецької області від 02.10.2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 29.11.2017 року повернуто заявникові. Постановою Торецького міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 08.12.2017 року «Про призначення потерпілому перерахованої щомісячної страхової виплати з 01 березня 2017 р. (коригуюча)» [PERSON] призначено перераховану щомісячну страхову виплату в розмірі 3697,30 грн. з 01.03.2017 року. Відповідно до наданої позивачем ксерокопії з медичної карти амбулаторного хворого №2244 та виписки з історії хвороби №27 [PERSON] встановлений діагноз: Хронічний бронхіт ІІ ст. в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмосклероз, ЛН ІІ ст. Захворювання є професійним. Згідно з висновком №2001-2002 за результатами проведення судово-психологічного дослідження від 19.04.2019 року ситуація, що пов`язана з невизнанням права [PERSON] на отримання направлення на МСЕК та отримання у повному обсязі належних йому сум щомісячних страхових виплат у порядку, встановленому законодавством України, та у зв`язку із створенням відповідних перешкод з боку Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі відокремленого підрозділу Торецьке міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області психотравмуючою, завдала утиску фундаментальним особистим цінностям та потребам [PERSON] в особистому та фізичному благополуччі, в активній та продуктивній життєдіяльності, упевненості у собі та у майбутньому, у благополуччі його сім`ї. Зазначене, з урахуванням індивідуально-психологічних особливостей [PERSON] є для нього суттєвим психотравмуючим (стресогенним) фактором. Психотравмуючий фактор за ступенем інтенсивності, довготривалістю дії та негативними соціально-психологічними наслідками для життєдіяльності, є суттєвим. [PERSON] внаслідок ситуації, яка є предметом дослідження, завдані психічні страждання (моральна шкода). Відповідно до статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. У статті 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (за змінами та доповненнями), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 640/14909/16-ц, від 04 березня 2019 року у справі № 295/443/17, від 08 травня 2019 року у справі № 233/3464/17. Пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб. Позивач в обґрунтування завданої моральної шкоди зазначає, що йому, як інваліду третьої групи за професійним захворюванням, спочатку було неправомірно відмовлено у видачі направлення на МСЕК, а потім необґрунтовано розраховано щомісячні страхові виплати із розрахунку мінімальної заробітної плати, через що фактично з дати звернення до Фонду 21.09.2015 року та до винесення остаточної ухвали суду 29.11.2017 року був позбавлений можливості на реалізацію своїх прав на отримання належних йому сум щомісячних страхових виплат, у зв`язку з чим позивачу довелось більше ніж два роки відстоювати свої законні права та інтереси в органах судової влади, що зумовило постійні переживання та призвело до погіршення стосунків з оточуючими та погіршення стану його здоров`я. На підставі викладених норм права, враховуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що внаслідок протиправних дій відповідача, встановлених рішеннями судів, які набули законної сили, що полягали у відмові у видачі направлення на МСЕК та нарахування щомісячних страхових виплат із розрахунку мінімальної заробітної плати порушено права та інтереси позивача, а також беручи до уваги стан здоров`я позивача, його похилий вік та третю групу інвалідності через професійне захворювання, [PERSON] завдано моральної шкоди, яку має бути стягнуто з відповідача. Відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, має на меті, як компенсацію потерпілому завданих збитків, так і запобігання вчинення суб`єктом владних повноважень такого у майбутньому, зокрема, шляхом здійснення превентивних заходів для удосконалення виконання своїх функцій, спрямованих на інтереси людини. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у його життєвій ситуації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також той факт, що права позивача відновлені у повному обсязі, та вважає справедливим визначити суму компенсації у розмірі 5 000 грн. Таким чином, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Щодо відшкодування понесених позивачем судових витрат, суд приходить до наступного. При зверненні до суду позивача попереднім складом суду не вирішено питання звільнення його від сплати судового збору. За приписами статті 136 ЦПК України, з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати. Сума судового збору за подачу даного позову становить 9605,00 грн. Враховуючи майновий стан позивача, те, що він є пенсіонером, інвалідом третьої групи, суд вважає за необхідне звільнити його від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи часткове задоволення позовних вимог в розмірі 5000 грн., що становить 0,5% від загальної суми позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 48,03 грн. судового збору, що складає 0,5% від 9605 грн. на користь держави. Представник позивача звернулась до суду з клопотанням про відшкодування витрат на правову допомогу, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача витрати на консультації в розмірі 800 грн., витрати на організацію отримання експертного висновку у Донецькому НДІ судових експертиз в розмірі 1200 грн., витрати на вивчення матеріалів справи в розмірі 800 грн., витрати на вивчення технічного запису судового засідання в розмірі 50 грн., витрати на вивчення відзиву, підготовка та оформлення відповіді на відзив в розмірі 2000 грн., витрати на клопотання про встановлення додаткового строку на подання доказів в розмірі 200 грн., витрати на клопотання про стягнення судових витрат в розмірі 200 грн., витрати на клопотання про долучення додаткових доказів в розмірі 100 грн., витрати на клопотання про прослуховування технічного запису в розмірі 50 грн., витрати на клопотання про отримання процесуальних документів в електронному вигляді в розмірі 50 грн., витрати на заявку на отримання смс повісток в розмірі 50 грн., витрати на клопотання про долучення додаткових доказів в розмірі 50 грн., витрати на заяву про застосування заходів судового примусу в розмірі 200 грн., витрати на письмові дебати в розмірі 1000 грн., витрати на заяву про стягнення судових витрат в розмірі 200 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на відправку документів поштою в розмірі 240 грн. Також, просить відшкодувати витрати на участь представника в судових засіданнях: підготовче засідання (10.06.2019 року та 10.10.2019 року) в розмірі 800 грн., судове засідання 20.06.2019 року - 700 грн., судове засідання 01.07.2019 року - 700 грн., судове засідання 27.11.2019 року - 700 грн., судове засідання 05.02.2019 року - 700 грн. Крім того, просить відшкодувати витрати, пов`язані з явкою позивача до суду, 06.05.2019 року витрати на пальне в розмірі 466,10 грн., 20.06.2019 року витрати на пальне в розмірі 428 грн., 27.11.2019 року витрати на пальне в розмірі 299,86 грн., 21.01.2020 року витрати на пальне в розмірі 323,42 грн., 05.02.2020 року витрати на пальне в розмірі 331,32 грн. Просить відшкодувати витрати, пов`язані з явкою представника до суду (вартість відрядження за договором становить 400 грн.), в судові засідання 03.05.2019 року, 06.05.2019 року, 10.06.2019 року, 20.06.2019 року, 01.07.2019 року, 15.07.2019 року, 27.11.2019 року, що загалом становить 2800 грн. Також, просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на експертний висновок № 2001-2002 від 19.04.2019 року в розмірі 13 188,99 грн. Відповідач надав письмові заперечення щодо відшкодування на користь позивача судових витрат, оскільки не надано беззаперечних доказів того, що витрати, пов`язані саме з розглядом справи № 243/2295/19. Адвокатом Снєжко А. Г. було надано копії квитанцій до прибуткового касового ордера № 27/11/19 на суму 1100 грн., № 10/10/19 на суму 700 грн., № 05/02/20 на суму 700 грн. При цьому, із змісту зазначених копій квитанцій встановити за яку саме послугу була проведена оплата неможливо. Копії квитанцій не мають посилання на дату та номер договору або номер судової справи, тощо, що унеможливлює встановлення, що оплата послуг від [PERSON] була пов`язана саме із розглядом справи № 243/2295/19. Сумнівною є тривалість проведених консультації - 4 години по 200 грн. при цьому, адвокатом не надано будь - яких пояснень з приводу чого вони проводилися; чому у справі, яка не є досить складної (відшкодування моральної шкоди) консультація тривала 4 години; не підтверджено чи дійсно ці консультації стосуються саме розгляду справи № 243/2295/19. Незрозумілою є оцінка судових витрат на організацію отримання експертного висновку у Донецькому НДІ судових експертиз - 4 години по 300 грн. Вбачається, що [PERSON] надає правову допомогу позивачу з самого початку слухання справи, тобто в її розпорядженні перебували практично всі процесуальні документи, що містяться в матеріалах справи. Представником позивача не надано підтверджень факту витрачання 4 годин на вивчення матеріалів справи, не зазначено якої саме справи та де вивчалися ці матеріали, тощо. Вартістю у 2000 грн. представник позивача оцінив послугу по вивченню відзиву, підготовку та оформлення відповіді на відзив (вбачається, що ці дії є тотожними); клопотання про встановлення додаткового строку на подання доказів - 200 грн.; клопотання про стягнення судових витрат - 200 грн.; клопотання про долучення додаткових доказів - 100 грн.; клопотання про прослуховування технічного запису - 50грн.; про отримання процесуальних документів в електронному вигляді - 50 грн.; заявки на отримання смс повісток - 50 грн.; клопотання про долучення додаткових доказів - 50 грн., заяви про застосування заходів судового примусу - 200 грн., письмові дебати - 1000 грн.; заява про стягнення судових витрат (зазначено двічі) - 200 грн. Проте, представником позивача не зазначені відомості щодо витраченого часу на підготовку зазначених процесуальних документів; не доведена їх доцільність (необхідність), тощо. Незрозумілою є послуга «письмові дебати», оцінена у 1000 грн. Також зауважує, що зразки переважної кількості зазначених документів є у відкритому доступі як в приміщенні суду, на офіційному сайті судової влади та в цілому в мережі Інтернет, що свідчить про те, що представником позивача не було витрачено значну кількість часу на їх підготовку, а отже заявлена вартість послуг є неспіврозмірною, нерозумною та необґрунтованою. Також необґрунтованою вважає вартість послуги «участь у судових засіданнях» (підготовче засідання 2 (10.06.2019 р. та 10.10.2019 р.) по 400 грн. та 4 судові засідання (20.06.2019, 01.07.2019, 27.11.2019, по 700 грн. Так, представником позивача взагалі не надано відомостей про витрачений час для участі у судових засіданнях. Також вважає неможливим віднесення витрати на поштові відправлення до витрат на правничу допомогу, такі витрати як надсилання засобами поштового зв`язку документів не є правничою допомогою адвоката, а отже, не підлягають компенсації. Щодо віднесення до судових витрат, витрат на пальне зазначаємо, що копії 3-х чеків продажу НП 05.02.2020, 21.01.2020, 27.11.2019 року є лише доказом продажу пального на певній заправці. Загалом нормами ЦПК України не передбачена можливість включення вартості пального як суму судових витрат. Враховуючи викладене, просить відмовити в задоволенні клопотання позивача про відшкодування судових витрат. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК). Витрати на професійну правничу допомогу покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. (ч. 2 ст. 141 ЦПК). Частина 3 ст. 137 ЦПК передбачає, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. В такому описі слід зазначати перелік конкретних послуг та вартість кожної послуги, або, в разі погодинної тарифікації послуг адвоката - кількість годин, витрачених на надання кожної послуги. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 141 ЦПК). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду надано договір про надання правової допомоги від 28.03.2019 року, укладений між адвокатом Снєжко А.Г. та позивачем [PERSON] , ордер серії ДН №040680 від 08.04.2019 року та уточнене клопотання про стягнення судових витрат від 05.02.2020 року з детальним описом наданих послуг, витраченого часу та ціни. В п.4.2 договору про надання правової допомоги від 28.03.2019 року зазначено, що гонорар адвоката складає 8000 грн. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). В матеріалах справи містяться квитанція понесених позивачем витрат на послуги адвоката від 28.03.2019 року на суму 2000 грн. та квитанція від 12.04.2019 року на суму 6000 грн. Представник позивача в уточненому клопотанні про відшкодування витрат на правову допомогу, зазначено ряд послуг: витрати на консультації в розмірі 800 грн., витрати на організацію отримання експертного висновку у Донецькому НДІ судових експертиз в розмірі 1200 грн., витрати на вивчення матеріалів справи в розмірі 800 грн., витрати на вивчення технічного запису судового засідання в розмірі 50 грн., витрати на вивчення відзиву, підготовка та оформлення відповіді на відзив в розмірі 2000 грн., витрати на клопотання про встановлення додаткового строку на подання доказів в розмірі 200 грн., витрати на клопотання про стягнення судових витрат в розмірі 200 грн., витрати на клопотання про долучення додаткових доказів в розмірі 100 грн., витрати на клопотання про прослуховування технічного запису в розмірі 50 грн., витрати на клопотання про отримання процесуальних документів в електронному вигляді в розмірі 50 грн., витрати на заявку на отримання смс повісток в розмірі 50 грн., витрати на клопотання про долучення додаткових доказів в розмірі 50 грн., витрати на заяву про застосування заходів судового примусу в розмірі 200 грн., витрати на письмові дебати в розмірі 1000 грн., витрати на заяву про стягнення судових витрат в розмірі 200 грн., витрати на відправку документів поштою в розмірі 240 грн. Загальна сума витрат становить 7190 грн. Також, у клопотанні міститься вимога про відшкодування витрат на участь представника в судових засіданнях: -підготовче засідання (10.06.2019 року та 10.10.2019 року) в розмірі 800 грн., на підтвердження понесених витрат надано квитанцію на суму 700 грн. від 10.10.2019 року, квитанцію на витрати щодо участі у судовому засідання від 10.06.2019 року суду не надано, в матеріалах справи міститься лише квитанція на відрядження на цю дату; -судове засідання 20.06.2019 року - 700 грн., квитанції на підтвердження понесених витрат не надано; -судове засідання 01.07.2019 року - 700 грн., квитанції на підтвердження понесених витрат не надано; -судове засідання 27.11.2019 року - 700 грн., на підтвердження понесених витрат надано квитанцію на загальну суму 1100 грн. від 27.11.2019 року, суд приходить до висновку, що вказана сума складається з витрат на відрядження 400 грн. та витрат на участь у судовому засіданні 700 грн.; -судове засідання 05.02.2019 року - 700 грн., на підтвердження понесених витрат надано квитанцію на суму 700 грн. від 05.02.2020 року, проте суд не приймає її до уваги, оскільки цього дня судове засідання не відбулось через зайнятість в іншій справі. Таким чином, загальна сума витрат на участь представника позивача в судових засіданнях становить 1400 грн. Отже, витрати на правничу допомогу становлять 8590 грн. /1400 грн. + 7190 грн./ У п.4.3 договору про надання правової допомоги від 28.03.2019 року зазначено, що розмір гонорару визначається сторонами в окремому дорученні і може бути змінений за згодою сторін. Суду не було надано жодних додаткових уточнюючих угод щодо зміни розміру гонорару, тому суд виходить з суми 8000 грн., зазначеної в договорі про надання правової допомоги від 28.03.2019 року. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 40,00 грн. понесених витрат на правничу допомогу, що складає 0,5% від 8000 грн. Щодо витрат, пов`язаних з явкою позивача до суду, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст.138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. У клопотанні міститься вимога про відшкодування витрат, пов`язаних з явкою позивача до суду: -06.05.2019 року витрати на пальне в розмірі 466,10 грн. при вартості 29,50 грн./л, на підтвердження понесених витрат надано фіскальний чек на суму 599,74 грн., -20.06.2019 року витрати на пальне в розмірі 428 грн. при вартості 27,19 грн./л, на підтвердження понесених витрат надано фіскальний чек на суму 543,80 грн., -27.11.2019 року витрати на пальне в розмірі 299,86 грн. при вартості 29,00 грн./л, на підтвердження понесених витрат надано ксерокопію фіскального чеку на суму 299,86 грн., яку суд не приймає до уваги, оскільки документ не завірений належним чином та суду не надано оригіналу чеку, -21.01.2020 року витрати на пальне в розмірі 323,42 грн. при вартості 20,47 грн./л, на підтвердження понесених витрат надано фіскальний чек на суму 439,70 грн., -05.02.2020 року витрати на пальне в розмірі 331,32 грн. при вартості 20,97 грн./л, на підтвердження понесених витрат надано фіскальний чек на суму 439,95 грн. Суд приймає до уваги розрахунок представника позивача щодо витраченого об`єму палива на поїздки позивача до суду, та приходить до висновку, що загальні витрати на поїздки до суду склали 1548,84 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 7,74 грн. понесених витрат, пов`язаних з явкою позивача до суду, що складає 0,5% від 1548,84 грн. Щодо витрат, пов`язаних з явкою представника позивача до суду, суд зазначає наступне. Відповідно до п.4.5 договору про надання правової допомоги від 28.03.2019 року витрати на переїзд до суду, добові для відряджень не є гонораром і оплачуються за 1 день до судового засідання. Добові для відряджень оплачуються в розмірі, визначеному КМУ, що станом на день укладення договору становить 417 грн. У клопотанні міститься вимога про відшкодування витрат, пов`язаних з явкою представника позивача до суду: -в судове засідання 03.05.2019 року, на підтвердження понесених витрат надано квитанцію на суму 400 грн. від 03.05.2019 року, судове засідання 03.05.2019 року не проводилось, відповідно до записів з Журналу реєстрації відвідувачів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області відомості щодо [PERSON] відсутні, -в судове засідання 06.05.2019 року, на підтвердження понесених витрат надано квитанцію на суму 400 грн. від 06.05.2019 року та в Журналі реєстрації відвідувачів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області мається запис щодо [PERSON] , -в судове засідання 10.06.2019 року, на підтвердження понесених витрат надано квитанцію на суму 400 грн. від 10.06.2019 року, -в судове засідання 20.06.2019 року, на підтвердження понесених витрат надано квитанцію на суму 400 грн. від 20.06.2019 року, -в судове засідання 01.07.2019 року, на підтвердження понесених витрат надано квитанцію на суму 400 грн. від 01.07.2019 року, -в судове засідання 15.07.2019 року, квитанції на підтвердження понесених витрат не надано, відповідно до записів з Журналу реєстрації відвідувачів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області відомості щодо [PERSON] відсутні, -в судове засідання 27.11.2019 року, на підтвердження понесених витрат надано квитанцію на загальну суму 1100 грн. від 27.11.2019 року, суд приходить до висновку, що вказана сума складається з витрат на відрядження 400 грн. та витрат на участь у судовому засіданні 700 грн. Таким чином, відшкодуванню підлягають витрати за явку представника позивача в судові засідання 06.05.2019 року, 10.06.2019 року, 20.06.2019 року, 01.07.2019 року, 27.11.2019 року, що загалом становить 2000 грн. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 10,00 грн. понесених витрат, пов`язаних з явкою представника позивача до суду, що складає 0,5% від 2000 грн. Щодо витрат за експертний висновок суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч.6,8 ст.139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Суду надано квитанцію на суму 13 188,99 грн. від 03.04.2019 року за експертний висновок №2001-2002 від 19.04.2019 року. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 65,94 грн. понесених витрат на експертний висновок, що складає 0,5% від 13 188,99 грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені по справі судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 123,68 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial