Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою до відповідача Іллінської сільської Ради, в якій просять суд визнати за ними право власності на спадкове майно, а саме по ? частині кожній з них домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги позивачі мотивують наступним. [INFO] померла їхня мати [PERSON], яка на момент смерті проживала за адресою: [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді домоволодіння за вказаною адресою. Позивачі своєчасно звернулися в нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини, але їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вказаний будинок мати позивачів отримала за переселенським квитком 19 листопада 1973 року. Працювала на той час в радгоспі «Штурм Перекопу» та за рахунок зароблених коштів погашала вартість житла, яка складала 4140 рублів. Остаточно розрахувалася за будинок в лютому місяці 1992 року. Договір купівлі - продажу між [PERSON] та радгоспом в архіві сільської ради та архівному підрозділі СТОВ «Штурм Перекопу» відсутній та є вірогідність, що даний договір не укладався. Позивачі вказують, що доказами обґрунтування позовних вимог можуть бути: переселенський квиток, відмітки про видачу грошової допомоги переселенцям та передача будинку, квитанція про погашення боргу від 10.02.1992 року, виписки з погосподарської книги, свідоцтва про смерть та про народження, технічний паспорт, рішення Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим від 16.10.2013 року. Позивачка [PERSON] вказала, що вона є дочкою [PERSON], прізвище [PERSON] прийняла після укладення шлюбу. Позивачка [PERSON] вказала, що вона є дочкою [PERSON], прізвище [PERSON] прийняла після укладення шлюбу. За декілька місяців до смерті [PERSON] зареєструвала шлюб зі [PERSON], який помер [INFO]. Чи вчиняв будь-які дії [PERSON] для прийняття спадщини після смерті дружини [PERSON] позивачі не знають. Третя особа - [PERSON] - внук [PERSON] та в разі прийняття спадщини останнім може претендувати на спадщину, а саме на 1/3 частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. але інформації про те, прийняв чи ні спадщину [PERSON] немає. Оригінали документів (переселенський квиток на ім'я [PERSON], квитанції про сплату боргу, відмітки про видачу допомоги переселенцям та передачу будинку) знаходяться у [PERSON] В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON] не з'явилися, представник позивачів [PERSON] позовні вимоги підтримав та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача Іллінської сільської Ради- сільський голова [PERSON] в судове засідання не з'явився, надала відгук, в якому вказав, що суду довіряє, з позовом погоджується та просить суд розглядати справу у їх відсутність. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення в заочному порядку, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Так, судом встановлено наступне: - [PERSON] померла [INFO] згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 19.11.2003 року (а.с. 5); - [PERSON] помер [INFO] згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 26.07.2013 року (а.с. 6); - 30.08.2003 року [PERSON]. та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 7); - [PERSON] (згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 08.06.1985 року [PERSON] (а.с. 9)) є дочкою [PERSON] згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 20.09.1965 року (а.с. 8); - [PERSON] (згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 04.03.2008 року [PERSON] (а.с. 11) є дочкою [PERSON] згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 21.01.1974 року (а.с. 10); - згідно постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.08.2013 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 12, 13); - рішенням Красноперекопського міськрайонного суду АР Крим від 16.10.2013 року свідоцтво про право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] на ім'я [PERSON] без номеру від 26.10.2011 року, видане Іллінською сільською Радою визнано недійсним (а.с. 14 - 15); - [PERSON] була переселенцем в радгосп «Штурм Перекопу» згідно переселенського квитка № 018725 та їй був переданий будинок 15.12.1975 року (а.с. 16); - згідно квитанції № 172785 від 10.02.1992 року [PERSON] розрахувалася за будинок (а.с. 17); - відповідно до довідки СТОВ «Штурм Перекопу» радгосп «Штурм Перекопу» неодноразово перереєстровувався та реорганізовувався (а.с. 18); - згідно довідки СТОВ «Штурм Перекопу» із заробітної плати [PERSON] стягувалась ссуда на викуп будинку з 01.06.1977 року по 01.02.1992 року по 11 рублів щомісячно, сума стягуваної ссуди склала 1942 рублі, підставою є розрахункові відомості, особові рахунки за 1977 - 1992 роки, договір купівлі - продажу між [PERSON] та радгоспом «Штурм Перекопу» в архівному підрозділі СТОВ «Штурм Перекопу» відсутній (а.с. 19); - відповідно до довідок Іллінської сільської Ради житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] в комунальній власності громади не перебуває, в архіві сільської Ради договір купівлі - продажу н дане домоволодіння відсутній, за вказаною адресою з 1977 року по листопад місяць 2003 року була зареєстрована [PERSON], земельна ділянка, розташована за вищевказаною адресою, в оренду не передавалася та не була приватизована (а.с. 20, 21, 22, 23); Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, якою встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Інструкція «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» від 31.01.1966 року, затвердженої Міністерством комунального господарства Української СРСР 31.01.1966 року, яка діяла до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 19.01.1996 року за № 31/1056 та діючих на час виникнення правовідносин встановлює, що виникнення права власності на житлові будинки у сільській місцевості не було пов'язане з видачею правовстановлюючого документу та його реєстрацією в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до норм законодавства, що діяли на час виникнення права власності на домоволодіння за [PERSON] право власності на будинок виникає з моменту його реєстрації у місцевій раді. Матеріали справи свідчать про те, що компетентним органом влади - Іллінською сільською радою Красноперекопського району АР Крим право власності на спірний будинок визнавалося і ніким не було оспорене. Відсутність у позивачів документів про право власності на житловий будинок не можна визнати відсутністю у померлої [PERSON] прав власника на житловий будинок. Правовідносини стосовно моменту набуття права власності регулюються ст. 128 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення права власності на спірний житловий будинок, відповідно до якого право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором, постановою Ради Міністрів УРСР від 07.04.1959 р. N 477 «Про впорядкування пільг по переселенню» . Відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР «Про впорядкування пільг по переселенню» № 477 від 07.04.1959 року [PERSON] мала право пільгової виплати за будинок. Так, відповідно до п. 1 ст. 1 зазначеної постанови для сімей, які переселяються в плановому порядку на добровільних началах у колгоспи і радгоспи, середні розміри одноразової грошової допомоги за рахунок державних кредитів на будівництво будинків із надвірними будівлями, з частковим покриттям цих кредитів за рахунок державного бюджету. Таким чином, відповідно до зазначеної постанови право власності на житловий будинок виникає з часу повної сплати частки кредиту, встановленої для переселенця. Договірні зобов'язання сторонами у правочині були виконані, продавцем радгоспом "Штурм Перекопу" передано у власність покупця [PERSON] будинок, а покупцем сплачено суму його вартості у повному обсязі. Згідно з пунктом 1 розділу 1 Інструкції "Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу Української РСР" від 31.01.1966 року, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р. (далі - "Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь"), (у редакції закону на час виникнення спірних правовідносин), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин та до затвердження Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за №31/1056, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Пункт 2 розділу 11 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь передбачено, що об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Під будинком, як об'єктом правової реєстрації, розуміється один будинок з приналежними до нього службовими будівлями та спорудами (чи без таких), що розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Відповідно до пункту 6 розділу 11 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з відання місцевих Рад депутатів трудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Згідно з підпунктом "а" пункту 20 розділу 11 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу, при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам. Так, згідно з частиною 1 пункту 45 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських рад народних депутатів, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР №115 від 19.01.1976 року (яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин) при нотаріальному посвідченні договорів про відчуження жилого будинку (частини будинку), який знаходиться в сільському населеному пункті, подається один з передбачених у пункті 44 цієї Інструкції документів, що підтверджують право власності відчужувача на жилий будинок (частину будинку). При відсутності такого документа до договору додається довідка виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку; розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки, а також де розташований будинок - на землі державного фонду, чи на землі, закріпленій за колгоспом, радгоспом або іншим сільськогосподарським підприємством, організацією, установою; страхову оцінку будинку; кому належить відчужуваний будинок - колгоспному (одноосібному селянському) двору чи господарству робітника (службовця). Якщо відчужуваний будинок є майном колгоспного (одноосібного селянського) двору, в довідці повинні бути перелічені всі члени двору з зазначенням числа, місяця і року їх народження, а якщо належить господарству робітника (службовця) і відчужувачем є учасник спільної часткової власності, в довідці повинні бути перелічені всі її учасники. Таким чином встановлено, що житловий будинок зі спорудами за адресою: [ADDRESS], належав [PERSON], оскільки її право власності ґрунтувалося на раніше діючому законодавстві, яке не передбачало реєстрацію в органах БТІ із видачею свідоцтва про право власності на будинки, розташовані в сільській місцевості, до того ж за її життя ніким не було оскаржене. Згідно Закону УРСР "Про сільську Раду народних депутатів трудящих УРСР" (від 02.06.1968 року) кожна сільська рада вела погосподарські книги. В заглавній частині особистого рахунку записувались прізвище, ім'я по батькові глави сім'ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку, іншим чином реєстрація власності в сільській місцевості передбачена не була за виключенням договорів дарування, міни, купівлі-продажу, пожиттєвого утримання, спадкування. З введенням в дію Закону України "Про власність" 1991 року та ЦК України 2003 року будь-якого іншого порядку реєстрації збудованих до 15.04.1991 року в сільській місцевості домоволодінь або їх перереєстрації не передбачалося, самовільно збудованими вони також не являються так як будувалися і реєструвались згідно діючого на той час законодавства. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке відповідно до ст. 1217 ЦК України може здійснюватися за заповітом або за законом. У першу чергу право на спадкування за законом, відповідно до ст. 1261 ЦК України, мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки в суду немає відомостей про те, чи померлий [PERSON] якимось чином намагався оформити спадщину після померлої дружини [PERSON], на сьогодні спадкоємцями померлої [PERSON] є її дочки [PERSON] та [PERSON]. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, а саме спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно положень ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 ЦК України). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до вимог частини 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Обов'язковість державної реєстрації права власності на нерухоме майно встановлена також пунктом 1 частини 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 1 липня 2004 року. В той же час в ч. 5 ст. 3 цього ж Закону зазначено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до цього Закону реєстрація речових прав на нерухомість, їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Також, згідно п. 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п. 4.15 цього Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. З положень пункту 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР 19.01.1976 року N 1/5 (чинна на час виникнення спірних відносин), вбачається, що запис в погосподарській книзі є належним підтвердженням приналежності жилого будинку (частини будинку) в сільському населеному пункті певній особі. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985- 1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєструвала (не оформила). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що нотаріусом було перевірено склад спадкового майна, на підставі чого дано вищезазначені відмови позивачам у вчиненні нотаріальної дії. Тобто правовстановлюючий документ дійсно відсутній і право власності [PERSON] у встановленому законом порядку не зареєстровано. Зареєструвати право власності на даний час неможливо, оскільки власник майна помер. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не мають змоги оформити своє спадкове право в позасудовому порядку. За таких обставин звернення їх до суду з позовом про визнання за ними права власності на спадкове майно відповідає вимогам закону. Право на спадщину після померлого ніким з фізичних (юридичних) осіб не оспорюється. Наявність інших спадкоємців, крім позивачів, які заявляють право на спадщину, не встановлено. З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги. Підстав неправомірності набуття права власності на майно судом не встановлено. Зважаючи на те що спадкоємців двоє, то їх частки у праві власності повинні бути рівними тобто по1/2 частині кожній позивачці. Розглядаючи позов в межах заявлених вимог, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судові витрати в сумі - 273,27 грн., сплачені кожним позивачем, суд вважає за необхідне віднести за рахунок позивачів, оскільки вимоги про їх відшкодування в позовній заяві не заявлялися, таким чином суд вважає, що ці витрати позивачі прийняли на себе.

Outcome: approved