Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

12.11.2019 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] , в якій вона просила суд визнати за нею право, як за колишнім членом АТ "Промінь", на земельну частку (пай) у розмірі 5,06 умовних кадастрових гектарів з земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 04.01.1994 року вона була прийнята на роботу в АТ «Промінь» Золочівського району Харківської області, де працювала дояркою та на рядових роботах, була звільнена за власним бажанням 02.12.2003 року. Зазначає, що на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю серії ХР №13-49-000262 на підставі рішення Золочівської районної ради від 29.03.1995 року АТ «Промінь», вона була його членом, при цьому її з невідомих причин не було включено до списку громадян - членів АТ «Промінь», та відповідно їй не було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) і не було виділено земельну ділянку. Відділом у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області надано відповідь про те, що [PERSON] не включена до списку громадян-членів АТ «Промінь», сертифікат на право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на її ім`я не виготовлявся та не реєструвався. Право на земельну частку (пай) мають в тому числі: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Земельні ділянки в натурі (на місцевості) виділяються із земель запасу чи резервного фонду в розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) громадян України, зазначених в абз. 5 ч.1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». У зв`язку із вищевикладеним, враховуючи, що позивачка працювала в АТ «Промінь» на момент передачі землі у колективну власність у 1995 році та видачі державного акту на право колективної власності на землю серії ХР №13-49-000262, вважає, що вона набула право на земельну частку (пай) у розмірі 5,06 га з дня видачі цього акта. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якій посилається на те, що право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов - перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю, включення до списку осіб, доданого до цього акту. Позивач не надала жодних доказів того, що при розпаюванні земель АТ «Промінь» вона була його членом. Такими доказами можуть бути записи в трудовій книжці колгоспника в розділі «відомості про членство» або витяг з протоколу засідання правління сільськогосподарського підприємства про прийняття особи в його члени. Позивачем лише надано копію трудової книжки, яка підтверджує факт її працевлаштування в АТ «Промінь», проте це не підтверджує її членство в ньому. Перебування особи у трудових відносинах з КСП ще не свідчить про безумовне членство в ньому, тому копія трудової книжки не є належним доказом обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. [PERSON] на момент розпаювання земель не являлася членом АТ «Промінь», у зв`язку з чим її не було включено в список осіб, які мають право на земельну частку (пай), відповідно вона не має право на земельну частку (пай). Також зазначили, що позов не підлягає задоволенню через сплив строку позовної давності. Враховуючи, що паювання земель АТ «Промінь» відбулося в 1995 році, тобто до набрання чинності ЦК України в редакції 2003 року, до виниклих правовідносин слід застосовувати правила та положення ЦК УРСР 1963 року. Позивач не зверталася до суду за захистом своїх прав протягом більш ніж 24 років, про цьому нею не наведено жодних поважних причин пропуску позовної давності. Позивачем надано відповідь на відзив, в якому позивач заперечила проти доводів, викладених у ньому. Зазначила, що відповідач заявив про сплив строк позовної давності, оскільки паювання земель АТ «Промінь» відбулося в 1995 році, проте, про той факт? що вона мала право на отримання сертифікату на земельну ділянку вона дізналася лише з листа відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 16.09.2019 року, згідно з яким [PERSON] не включена до списку громадян - членів АТ «Промінь», сертифікат на право на земельну частку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на її ім`я не виготовлявся та не реєструвався, тому вважає, що в даному випадку строк позовної давності не пропущено. У зв`язку з тим, що позивач не має доказів свого перебування у членах АТ «Промінь» заявила клопотання про витребування таких доказів та допиту свідків в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, пояснила, що вона працювала на час розпаювання земель в АТ (ВАТ) «Промінь». Вважає, що земельну частку (пай) вона не отримала, так як була у декретній відпустці п`ять років. Коли у 2000-2001 роках звернулася щодо отримання паю по АТ (ВАТ) «Промінь», її направили в селищну раду, але там відмовили, оскільки землі не було. До суду не зверталася, оскільки були малі діти, та вона вважала, що це правомірно. З АТ (ВАТ) «Промінь» вона звільнилася 02.12.2003 року за власним бажанням. Представник відповідача - Золочівської селищної ради Харківської області, в судове засідання не з`явився, надав відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити в задоволенні позову [PERSON] , розглянути справу за відсутності представника. Заслухавши позивача, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, [PERSON] працювала в АТ (ВАТ «Промінь) дояркою, це підтверджується записом у трудовій книжці [NUMBER] , згідно якої [PERSON] 04.01.1994 року прийнято на роботу в АТ «Промінь» дояркою, згідно даних цієї ж трудової книжки [PERSON] 01.01.2000 року переведена на рядові роботи. 10.03.2000 року АТ «Промінь» перейменовано в ВАТ «Промінь». 02.12.2003 року [PERSON] звільнилася з роботи в ВАТ «Промінь» за власним бажанням. Перебування [PERSON] в трудових відносинах з АТ (ВАТ) «Промінь» також підтверджується відомостями з архівної довідки про кількість вироблених вихододнів в колгоспному виробництві гр. [PERSON] в АТ (ВАТ) "Промінь" (а.с.7, 67). 27.02.1995 року та [INFO] [PERSON] народила дітей - [PERSON] та [PERSON] , що вбачається із наданих суду копій свідоцтв про народження серія [NUMBER] , виданого 17.03.1995 року, та серія [NUMBER] , виданого 23.08.1996 року (а.с.75,76). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював у АТ (ВАТ) «Промінь» з 1993 року трактористом, з 1997 року - бригадиром тракторної бригади, «Промінь» було ліквідовано, він отримав у 2000 році земельну частку, так як був працівником товариства, йому відомо, що всім хто працював надавали земельні ділянки. [PERSON] працювала дояркою в АТ (ВАТ) «Промінь» приблизно з 1994 року до декретної відпустки. Звільнилася вона в 1997-1998 році, точно не пам`ятає. На підтвердження роботи [PERSON] у АТ (ВАТ) «Промінь» та отримання земельної частки (паю) надано копію трудової книжки та сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.90-91). Допитаний в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснив, що він працював у АТ (ВАТ) «Промінь», перейменованому з колгоспу «ім. Кірова», членом якого він був з 1986 року. Працював головним ветеринарним лікарем до припинення діяльності АТ (ВАТ) «Промінь». За час роботи отримав земельну частку, їх видавали тим, хто був членом колгоспу або працював в колгоспі. Всі обставини видачі земельної частки (паю) йому невідомі. [PERSON] працювала приблизно з 1994 року у АТ (ВАТ) «Промінь» техніком штучного запліднення на фермі. На підтвердження роботи [PERSON] у АТ (ВАТ) «Промінь» та отримання земельної частки (паю) надано копію трудової книжки та сертифікату на право на земельну частку (пай), державного акту на право приватної власності на землю (а.с.93-96). При вирішенні спору суд виходить з того, що спірні правовідносини врегульовані положеннями Земельного Кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року № 720/95. Розпорядженням представника Президента України Золочівської районної державної адміністрації Харківської області від 11.09.1992 року № 176 було зареєстровано акціонерне товариство «Промінь», створене на базі колгоспу імені Кірова. Загальними зборами акціонерів від 6 березня 2000 року було затверджено Статут відкритого акціонерного товариства «Промінь», зареєстрований на підставі рішення районної державної адміністрації Золочівського району Харківської області від 7 квітня 2000 року, реєстраційний номер 100010106. 15.08.2011 року проведено державну реєстрацію припинення юридичної особи ВАТ «Промінь». Відповідно до п.5.1 ст.5 «Участь у товаристві» Статуту акціонерного товариства «Промінь», зареєстрованого розпорядженням представника Президента України в Золочівському районі №75 від 18.03.1994 року, акціонерне товариство складають: засновники товариства - громадяни, що заснували товариство або отримали акції безкоштовно із колективної власності, учасники товариства - громадяни, організації і підприємства, що купили акції товариства; робітники товариства - особи, що працюють у ньому за наймом на підставі трудових договорів і контрактів, і не мають долі у власності товариства. Згідно Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-49-000262 від 11.05.1995 року, виданого Золочівською районною радою народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1, відповідно до рішення Золочівської районної ради народних депутатів IV сесії ХХІІ скликання від 29 березня 1995 року сільськогосподарському акціонерному товариству «Промінь» Золочівського району Харківської області передано у колективну власність 4978,9 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва. У додатку 1 до вказаного державного акту, а саме списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства [PERSON] не значиться. Як вбачається з листа в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області О. Корсун-Цуркан від 16.12.2019 року № 9-20-14.2-10114/0/19-19, згідно з інформацією, наданою Відділом у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 16.19.2019 № 1108/412-19, Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-49-000262 від 11.05.1995 року та додатку 1 до нього: [PERSON] до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до державного акту на право колективної власності ВAT «Промінь» серія ХР № 13-49-000262 не включено; згідно проекту організації території земельних ділянок (паїв) по ВАТ «Промінь» земельна ділянка [PERSON] не виділялась; сертифікат на право на земельну частку (пай) ВАТ «Промінь» [PERSON] не виготовлявся та не видавався, в книзі реєстрації сертифікатів реєстрація відсутня; дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), як невитребувану земельну частку (пай) по ВАТ «Промінь» [PERSON] не надавався; на території Золочівської селищної ради наявні не витребувані земельні частки (паї); зазначені невитребувані частки (паї) перебувають в оренді; вартість земельної частки (паю) ВАТ «Промінь» загальною площею 5,06 в умовних кадастрових гектарах станом на 01.01.2019 року становить 164423,818 грн.(а.с.63,64). Згідно ст.19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Відповідно до ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить в тому числі: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. Згідно ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд). Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Громадянам України із числа депортованих осіб, які поселилися в сільській місцевості, державою забезпечується безкоштовна передача у власність землі сільськогосподарського призначення в розмірі земельного паю, визначеного для цієї місцевості, за рахунок земель запасу та резервного фонду в разі їх наявності. Пунктом 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року №720/95 передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно листа Державного комітету України по земельних ресурсах від 09.11.2000 року №14-17-11/4388 громадяни, які працюють у товаристві або працювали в ньому на момент передачі земель у колективну власність, та пенсіонери, які раніше працювали в товаристві (або в господарстві, правонаступником якого стало товариство) і залишаються його членами, мають право на земельну частку (пай) незалежно від того, є вони акціонерами цього товариства чи ні. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику астосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Абзацом 7 статті 1 Закону України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" визначено, що право на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. У відповідності до п. "а" частини 3статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. За таких обставин суд доходить висновку, що позивач [PERSON] до розпаювання земель колективної власності була учасником АТ (ВАТ) «Промінь» на момент передачі землі у колективну власність у 1995 році та видачі Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР № 13-49-000262 від 11.05.1995 року, виданого Золочівською районною радою народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1, у зв`язку з чим набула право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 5,06 га з дня видачі цього акта. Однак, відповідачем у відзиві на позовну заяву заявлено про пропуск позовної давності позивачкою. У відповідності до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Згідно ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг строку позовної давності починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У відповіді на відзив позивач зазначила, що про той факт? що вона мала право на отримання сертифікату на земельну ділянку вона дізналася лише з листа відділу у Золочівському районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 16.09.2019 року, а тому строк позовної давності нею не пропущено. Натомість, в судовому засіданні позивач пояснила, що про не включення її до списку громадян, що мають право на земельну частку (пай)в АТ (ВАТ) «Промінь» їй було відомо ще в 2000-2001 роках, коли вона перебувала у декретній відпустці. До суду не зверталася, оскільки були малі діти, та вона вважала, що це правомірно. Згідно ст. 71 ЦК України (в редакції 1963 року) загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно ст. 75 ЦК України (в редакції 1963 року) позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦК України (в редакції 1963 року) закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Отже, відмова у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності можливо, у разі якщо позовні вимоги обґрунтовані, але позивач, як з`ясовано, без поважних причин пропустив строк звернення до суду. Доводи позивача свідчать, що [PERSON] було відомо про наявність у неї права на звернення до суду ще з 2000-2001 років, а з позовом вона звернулася у 2019 році, тобто через 17-18 років, тоді як законом встановлений трирічний строк на звернення до суду (ст. 257 ЦК України). Позивачкою не надано доказів на підтвердження наявності поважних причин щодо пропуску строку позовної давності, зокрема, про не включення її до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай) позивачка знала давно, як остання пояснила в судовому засіданні, крім того, не просила про поновлення строку позовної давності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з нормами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. За таких обставин в позові [PERSON] про визнання права на земельну частку (пай) необхідно відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. Так, ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача.

Outcome: dismissed