Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить: стягнути з відповідача публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі за текстом «ПрАТ») на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 640000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. В обґрунтування позову зазначила наступне. Вказує, що тривалий час, а саме з 31 жовтня 2016 року щоденно переносить великі моральні страждання та переживання з вині відповідача ПрАТ по причині смерті її, позивачки, батька - [PERSON] З 7 вересня 2005 року її батько почав працювати у відповідача на шахті «Орджонікідзе» електрослюсарем черговим і по ремонту обладнання 4 розряду (потім 5 розряду) з повним робочим днем в підземних умовах праці. Відповідно до «Акту розслідування нещасного випадку», 31 жовтня 2016 року батько виконував свої трудові обов'язки у відповідача на шахті «Орджонікідзе». О 19 годині 15 хвилин батько виконував роботу з переміщення вагона ВГ - 4.5, за допомогою лебідки ЛТ-2 по квершлагу +38 осі гор. 527м. В цей момент трапився відрив троса лебідки від крюка, який був причеплений до вагона ВГ- 4.5. Трос, який перебував під натягом, рухаючись в напрямку лебідки, вдарив батька в район тулуба і шиї, що в свою чергу призвело до його падіння на важіль керування швидкістю лебідки. В наслідок цих дій батько був притиснутий тросом лебідки, який обкрутив його за шию та руку до барабану лебідки. Виконуючий обов'язки майстра гірничого [PERSON] разом із [PERSON] підбігли до лебідки, зупинили її та витягли її, позивачки, батька який вже не подавав ознак життя. Прибувши на місце нещасного випадку, фельдшер шахти та лікар Державної служби надзвичайних ситуацій констатували смерть батька. Був визначений діагноз наслідку нещасного випадку - сумісна тупа травма шиї, тулубу, верхніх кінцівок з переломом шийного відділу хребта, розп'яттям тканини та органо-комплексу шиї, крововиливання в оболонки та речовину спинного мозку, перелом ребер, перелом ключиці, вивих лівого плечового суглобу, яка ускладнилась шоком, що підтверджується наявністю ушкоджень, морфологічними змінами внутрішніх органів. Відповідно до п.10 «Акту про нещасний випадок», особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є: виконуючий обов'язки майстра гірничої дільниці [PERSON], який не забезпечив дотримання виробничої та трудової дисципліни; начальник дільниці [PERSON], який не забезпечив безпечну організацію роботи та додержання підлеглими робітниками правил та норм з охорони праці; її, позивачки, батько, який самостійно прийняв рішення і приступив до виконання операції з перестановки вагона, на який не видавалося наряду. Вважає, що вини її, позивачки, батька в нещасному випадку немає, так як відповідно до «Акту», батько виконував роботу, яка йому не доручалася, а повинен був знаходитися в диспечерській. В неї виникає питання, навіщо виконувати роботу, яку не поручалася, навіщо щось робити, коли йому було доручено. Вважає, що батьку було доручено виконувати роботу по перестановці вагона. При розслідуванні комісією нещасного випадку була запрошена і її, позивачки, мама, яка при поверненні повідомила, що при засіданні комісії вона власноруч бачила як працівники, які в момент нещасного випадку були поряд із батьком, писали пояснення щодо факту нещасного випадку, а потім по декілька раз ці працівники переписували свої пояснення, оскільки це вимагало керівництво. Стан працівників, які писали пояснення був не то що схвильований, а вони були перелякані, в них навіть тремтіли руки при написанні пояснень. В неї, позивачки, виникає питання, чому пояснення працівниками переписувалися неодноразово, що до цього робила адміністрація підприємства із працівниками, що в них тремтіли руки, а вони знаходилися в жаху. Висловлює сумнів в об'єктивному розслідуванні, тому що працівники, які давали свідчення, знаходилися в такому стані, та по декілька разів переписували пояснення. Вважає, що переписували пояснення тому, що адміністрації було потрібно, щоб були свідчення такі, як їм потрібні. Вказує, що її, позивачки, батько був висококваліфікованим працівником, працював за професією 15 років 8 місяців і за весь цей час з ним не траплялися нещасні випадки, не було фактів самовільного ним виконання робіт, які йому не доручалися. Більш того, батька при прийомі на роботу прийняли по 4 розряду, а на час нещасного випадку в нього був 5 розряд, що свідчить, що той був хорошим працівником та не мав порушень з охорони праці. Відповідно до «Акту нещасного випадку», батька спочатку вдарив трос лебідки, який відірвався, що в свою чергу призвело до його падіння на важіль керування швидкістю лебідки, потім батько був притиснутий тросом лебідки, який обкрутив його за шию та руку до барабану лебідки. Таким чином, причиною нещасного випадку є відрив тросу лебідки, що в свою чергу призвів до смертельного наслідку. Якщо б батькові, або іншій особі була доручена робота по переміщенню вагонів, то всерівно відірвався б трос і когось травмував. «Акт розслідування нещасного випадку» не оскаржувала, вважає, що немає потреби, оскільки це не поверне батька живим, а доказувати факт відсутності вини його не хоче, виходячи із поведінки працівників, які були свідками нещасного випадку та писали пояснення, вважає, що адміністрацією проведена з ними «сильна» робота. Залишає це на совісті тих осіб які робили винним батька. Великих моральних страждань вона, позивачка, перенесла в той день, коли стався нещасний випадок, коли їй повідомили, що батько загинув. Її розум не хотів приймати почуте нею, не хотів миритися із тим, що батька немає в живих. Раніше їхня сім'я переносила переживання в зв'язку із тим, що батько тривалий час приймав участь в бойових діях в районі проведення АТО, на той час були налаштовані прийняти всі негативні зміни в житті, які могли трапитися із батьком. Після повернення батька із АТО, вона, позивачка, заспокоїлася і вважала, що всі негативні події будуть обходити їхню сім'ю. До того, що сталося, не були готові. Після шоку вона, позивачка, перенесла величезне моральне потрясіння, не могла та не хотіла усвідомити почуте. Найбільших моральних страждань та переживань отримала в день захоронення батька. Перенесені нею страждання, переживання, душевний біль, усвідомлення втрати описати неможливо, передати чи описати ті страждання, також неможливо, лише людина, яка пережила подібне, може усвідомити глибину її, позивачки, страждань, переживань та глибину втрати. Усвідомлює, що і в майбутньому буде переносити моральні страждання, переживання, буде сумувати, оскільки залишилася без батька, без його підтримки, без його любові, без його захисту та турботи за нею. Страждання спричиняє люба звістка про смерть близької людини, але смерть рідного батька, якому було лише 44 роки, коли він іще міг жити довгий час, працювати, любити, радуватися дітям та онукам. Навіть на теперішній час, не може усвідомити, тому що трапилися величезні та негативні зміни в її житті. Вона, позивачка, є інвалідом з дитинства, має деякі вади, потребує та буде потребувати батьківської моральної та матеріальної підтримки, яку вже ніколи не отримає. Раніше в неї була надія на проходження хорошого лікування та можливого одужання. На теперішній час цього позбавлена, оскілки не мають достатнього матеріального забезпечення. Батько працював та отримував хорошу заробітну плату. Заробітна плата батька була основним джерелом для їхньої сім'ї. На теперішній час їм дуже скрутно живеться через фінансовий стан, не має матеріальної підтримки, не має надії на оплату лікування та на одужання. Вважає, що ніяка сума компенсації не зможе компенсувати втрату батька, повернути радість спілкування з ним, стерти біль, яку пережила та переживає і буду переживати в зв'язку із загибеллю батька. Сума компенсації в розмірі 640000 грн. якимось чином може компенсувати перенесені нею страждання та переживання, дасть можливість пройти хороший курс лікування, що в свою чергу покращить її стан здоров'я, а звідси покращить моральний стан. Визначаючи розмір спричиненої моральної шкоди, виходила із засад розумності та скромності, а не справедливості, оскільки справедливість ніколи не восторжествує і її батько ніколи не з'явиться живим в її житті. Вважає, що всі судові витрати та податок з доходу фізичних осіб (якщо такий сплачується із присудженої суми за моральну шкоду) повинен сплатити відповідач. Ціну заподіяної моральної шкоди визначає із наступного. Законодавством України не встановлений ні максимальний, ні мінімальний розмір за спричинену моральну шкоду. Тому визначає суму моральної шкоди по аналогії, як це передбачено ст. 8 ЦПК України та ст. 8 ЦК України, а саме, частиною 3 статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» від 23.09.1999р. N 1105-XIV було передбачено, що сума моральної (немайнової) шкоди не може перевищувати двохсот розмірів мінімальної заробітної плати, незалежно від будь яких інших виплат. Пунктом 11 «Правил відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, спричиненої працівникові ушкодженням здоров'я, в зв'язку із виконанням ним трудових обов'язків», затверджених постановою КМ України від 23.06.1993р. №472, передбачено відшкодовувати моральну шкоду в розмірі 200 мінімальних заробітних плат. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017рік» з 1 січня 2017 року мінімальна заробітна плата установлена у розмірі 3200 гривень. Вказує, що її позов ґрунтується на наступних вимогах законодавства. Ст. 1167 ч.1 ЦК України встановлено, що моральна шкода нанесена фізичній особі неправомірними рішеннями, діяльністю чи бездіяльністю, відшкодовує особа, котра його нанесла, при наявності його вини. Частиною 2 ст. 1168 ЦК України встановлено, що моральна шкода спричинена смертю фізичної особи, відшкодовується його жінці (чоловіку), батькам, дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з ним однією сім'єю. Відповідно до ст.ст. 1, 8, 16 Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки», шкода (в тому числі моральна) заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об'єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб'єкта господарської діяльності у власності або користуванні якого перебуває об'єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб'єктом господарської діяльності цим особам в повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого». Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про ідентифікацію та декларування безпеки об'єктів підвищеної небезпеки» ПрАТ являється об'єктом підвищеної небезпеки. При прийнятті рішення просить врахувати: наслідки викликані заподіяною шкодою - смерть батька; перенесені нею моральні страждання та переживання викликані смертю; тривалість перенесених нею страждань - з моменту смерті і на все життя; зміни в її житті, які викликані смертю батька; потребу в лікуванні, яку раніше забезпечував батько; глибокий душевний біль та невпевненість у майбутньому. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав повністю. При цьому в своїх поясненнях підтвердив зміст позову. Крім того пояснив, що рішенням суду шлюб між батьками позивачки розірваний, але подружжя продовжувало жити разом. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав повністю, проти задоволення позову заперечує. При цьому, пояснив, що [PERSON] також допустив порушення правил безпеки, що призвело до його загибелі. Крім того, підтвердив зміст письмових заперечень та пояснень, відповідно до яких проти позову заперечує в повному обсязі, вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного. За результатами розслідування нещасного випадку, пов'язаного з виробництвом [PERSON] складено «Акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом» від 15 грудня 2016 року за формою Н-1. Відповідно до п. 10 цього Акту, встановлено допущення [PERSON] порушення вимог п. 2.1, 1.10.1 Інструкції з охорони праці №40.24.16 для електрослюсаря (слюсаря) чергового та з ремонту устаткування шахти ім. Орджонікідзе, затвердженої наказом Генерального директора ПрАТ №563 від 13.06.20116р. та п. 4.11 "Проекту організації робіт №10 по ремонту вагонеток ВГ - 4.5, ВГН - З, ВГ - 2.2". Всі обставини, які викладені в акті розслідування нещасного випадку, що стався з [PERSON] є встановленими та правдивими. Тобто нещасний випадок стався за власної вини постраждалого, що підтверджується висновком комісії з розслідування нещасного випадку, викладеним в акті. Вказана правова позиція знайшла своє відображення в ухвалі Верховного суду України від 21.04.2010 року, в якій зокрема зазначено, що згідно з п. 13 «Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року №1112, обстеження місця нещасного випадку, одержання пояснень потерпілого, свідків та причетних до нещасного випадку осіб, з'ясування обставин і причин нещасного випадку, визначення, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, установлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці та складання акту розслідування нещасного випадку віднесено до компетенції утвореною роботодавцем комісії з розслідування нещасного випадку. Чинним законодавством України не передбачено повноважень суду щодо самостійного встановлення обставин нещасного випадку, зазначеними повноваженнями наділена тільки комісія з розслідування нещасного випадку. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. ПрАТ - це підприємство із великими потужностями, де від працівників вимагається безумовне виконання та дотримання вимог законних, підзаконних, нормативно-правових-актів та локальних нормативних актів в сфері охорони праці та повне припинення роботи, якщо подальше її виконання є небезпечним для життя та здоров'я. Правила слід виконувати, а не порушувати, тим паче правила охорони праці , які іншими словами є правилами збереження життя. Як для самого працівника найціннішим є його життя та здоров'я так і для керівництва важливо, щоб працювали на підприємстві здорові працівники та не відбувались нещасні випадки. Тому, кожному працівникові дуже важливо чітко дотримуватись правил, яких вимагає власник в сфері охорони праці, а не діяти в супереч ним з прямою, дійсною, невідворотною шкодою для себе та оточуючих працівників. Не є жартом те, що правила з охорони праці "написані кров'ю" тих , хто їх не дотримується. Вважає, що факт недотримання загиблим вимог охорони праці повинен бути врахований судом при винесенні рішення. Вказує, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що, на її думку, в нещасному смертельному випадку з її батьком, мається вина роботодавця в частині неналежного виконання своїх обов'язків особами, які не здійснювали належний контроль, не забезпечили дотримання робітником в зміні правил, виконання посадових інструкцій і норм з охорони праці, відбувалася бездіяльність, щодо організації контролю за роботою працівників. Наполягає, що зі сторони роботодавця не було вчинено ніяких навмисних протиправних дій, а також штучно не було створено шкідливих і небезпечних умов праці, в наслідок яких трапився нещасний випадок з [PERSON] Усі наведені в ст. 13 Закону України "Про охорону праці" функції для забезпечення умов праці відповідно до нормативно-правових актів ПрАТ виконуються, а саме створено спеціалізований відділ охорони праці, розроблені інструкції з охорони праці, розробляються та виконуються передбачені колективним договором заходи щодо поліпшення умов праці та інше. Стосовно посилань позивача на наявність моральної шкоди та розміру позовних вимог зазначає наступне. Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", зазначається, що відповідно до ст.137 ЦПК України, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до залучених до матеріалів справи медичних документів не встановлено жодного розладу здоров'я позивача, пов'язаного з порушенням психологічного стану. Вважає, що наявність моральних страждань позивача не підтверджено жодним документом, а отже є безпідставним та необґрунтованим. Статею 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зі змінами і доповненнями, а саме абзацу 9, суд, визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його миттєвих і виробничих стосунках. Вважає, що зазначена позивачем сума моральної шкоди є необґрунтованою, оскільки жодних медичних документів про розлади здоров'я, пов'язаних з психологічним станом позивачем не надано. Зазначає, що в якості доказів представником позивача додано копії медичних документів, якими встановлено у позивача сенсоневральну глухоту IV ступеню. Зазначає, що вказаний медичний діагноз встановлено позивачу з дитинства та жодним чином не підтверджує наявність у позивача моральних страждань, спричинених саме нещасним випадком, що стався на виробництві з [PERSON] В залучених медичних документах дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнає позивач відсутні. Вказує, що відповідно до залучених до матеріалів справи медичних документів, не встановлено жодного розлади здоров'я позивача, пов'язаного з порушенням психологічного стану. Вказує, що посилання позивача щодо втрати нормальних життєвих зав'язків не підтверджено вищезазначеними документами, а отже є безпідставним та необґрунтованим. Стосовно посилань позивача на той факт, що заробітна плата [PERSON] була основним джерелом доходу для сім'ї вказує, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28.03.2012р. розірвано шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] Пунктом 7.12 Колективного договору, укладеного між Генеральним директором та спільним представницьким органом первинних профспілкових організацій ПрАТ на 2014 - 2015 роки передбачена наступна гарантія: надавати матеріальну допомогу та допомогу в організації похорону родині померлих працівників комбінату та інших осіб, згідно "Положення про надання допомоги в похованні померлого (загиблого). ПрАТ надана достатня матеріальна допомога сім'ї позивача у зв'язку з загибеллю [PERSON], а саме через профспілковий комітет надано 27000,00 грн. для організації та проведення поховання та сплачено через благодійний фонд "Ветеран" 30000,00 грн. на встановлення пам'ятника. Ці грошові кошти надані ПрАТ з метою зменшити страждання сім'ї позивача та допомоги у процедурі поховання. Вважає, що зазначена позивачем сума моральної шкоди є необґрунтованою. У судовому засіданні досліджені наступні письмові докази: паспорт (а.с.8), трудова книжка (а.с.7-8), акт розслідування (а.с.9-13), свідоцтво про смерть (а.с.14), свідоцтво про народження (а.с.15), посвідчення (а.с.16), довідка МСЕК (а.с.17), довідка про причину смерті (а.с.18), аудіограма (а.с.54, 62), медичні записи (а.с.55-61, 65-66), програма реабілітації (а.с.64, 67), свідоцтво про шлюб (а.с.72), протокол (а.с. 76-77), рішення суду (а.с.82). Суд, відповідно до ст. 59 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні письмові докази: паспорт (а.с.8), трудова книжка (а.с.7-8), акт розслідування (а.с.9-13), свідоцтво про смерть (а.с.14), свідоцтво про народження (а.с.15), посвідчення (а.с.16), довідка МСЕК (а.с.17), довідка про причину смерті (а.с.18), аудіограма (а.с.54, 62), медичні записи (а.с.55-61, 65-66), програма реабілітації (а.с.64, 67), свідоцтво про шлюб (а.с.72), протокол (а.с. 76-77), рішення суду (а.с.82) допустимими, так як ці докази одержання без порушення порядку, встановленого законом. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні паспорт (а.с.6), свідоцтво про народження (а.с.15) свідоцтво про шлюб (а.с.72), рішення суду (а.с.82) належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про родинні стосунки позивачки та [PERSON] Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає досліджену у судовому засіданні трудову книжку (а.с.7-8) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме роботи [PERSON] на підприємстві відповідача Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні акт розслідування (а.с.9-13), свідоцтво про смерть (а.с.14), довідку про причину смерті (а.с.18), належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про обставини та причину смерті [PERSON] Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає досліджені у судовому засіданні довідку МСЕК (а.с.17), аудіограми (а.с.54, 62), медичні записи (а.с.55-61, 65-66), програми реабілітації (а.с.64, 67), належними доказами, так як ці докази містять інформацію щодо предмета доказування, а саме про стан здоров'я позивачки. Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає досліджений у судовому засіданні протокол (а.с.76-77) належним доказом, так як цей доказ містить інформацію щодо предмета доказування, а саме про надання відповідачем допомоги сім'ї [PERSON] за заявою [PERSON] Суд, відповідно до ст. 58 ЦПК України вважає досліджене у судовому засіданні посвідчення (а.с.16), неналежним доказом, так як воно не стосується предмету доказування. Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини. Позивачка народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON] Після розірвання судом 28 березня 2012 року шлюбу між батьками позивачки, останні продовжували проживати однією сім'єю. З 7 вересня 2005 року [PERSON] працював у відповідача на шахті ім. Орджонікідзе електрослюсарем черговим і по ремонту обладнання з повним робочим днем в підземних умовах праці. 31 жовтня 2016 року [PERSON] виконував свої трудові обов'язки у відповідача на шахті ім. Орджонікідзе. О 19 годині 15 хвилин [PERSON] виконував роботу з переміщення вагона ВГ - 4.5, за допомогою лебідки ЛТ-2 по квершлагу +38 осі гор. 527м. Під час виконання вказаних робіт стався відрив троса лебідки від крюка, який був причеплений до вагона ВГ- 4.5. Трос, який перебував під натягом, рухаючись в напрямку лебідки, вдарив [PERSON] в район тулуба і шиї, що в свою чергу призвело до падіння останнього на важіль керування швидкістю лебідки, [PERSON] був притиснутий тросом лебідки, який обкрутив його за шию та руку до барабану лебідки. Внаслідок цього настала смерть [PERSON] від сумісної тупої травми шиї, тулубу, верхніх кінцівок з переломом шийного відділу хребта, розп'яттям тканини та органо-комплексу шиї, крововиливання в оболонки та речовину спинного мозку, перелому ребер, перелом ключиці, вивиху лівого плечового суглобу, яка ускладнилась шоком. При виконання вказаних робіт працівники відповідача виконуючий обов'язки майстра гірничої дільниці [PERSON], не забезпечив дотримання виробничої та трудової дисципліни; начальник дільниці [PERSON] не забезпечив безпечну організацію роботи та додержання підлеглими робітниками правил та норм з охорони праці; [PERSON] самостійно прийняв рішення і приступив до виконання операції з перестановки вагона, на який не видавалося наряду. Позивачка, є інвалідом з дитинства, потребує лікування. Позивачка хвилювалася, мала негативні емоції з приводу смерті батька внаслідок травмування останнього, смерть близької людини, спричинила позивачці моральні страждання та переживання. Після смерті [PERSON] за заявою [PERSON] відповідач надав матеріальну допомогу сім'ї позивача: 27000,00 грн. для організації та проведення поховання та сплачено через благодійний фонд "Ветеран" 30000,00 грн. на встановлення пам'ятника. Суд вважає необґрунтованим твердження представника відповідача про те, що на час настання смерті [PERSON] останній не проживав сім'єю з позивачкою, оскільки це твердження спростовується поясненнями представника позивачки та протоколом засідання комісії відповідача, на якому зазначено, що вирішено надати допомогу сім'ї [PERSON] за заявою [PERSON] Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, КЗпП України, ЦК України, Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки». Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Відповідно до ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода нанесена фізичній особі неправомірними рішеннями, діяльністю чи бездіяльністю, відшкодовує особа котра його нанесла, при наявності його вини. Згідно ст.1168 ч.2 ЦК України моральна шкода завдана смертю фізичної особи, відшкодовується, зокрема, дітям. Суд вважає, що у статті 1168 ЦК України поняття діти вжито в розумінні кровної спорідненості з померлим, оскільки особа не набуває особливого правового статусу, пов'язаного з її повноліттям, а в числі найближчих до померлого осіб, отримує право на відшкодування моральної шкоди, яке не пов'язано із віком особи. Суд приходить до переконання, що до правовідносин, коли професійне захворювання виникло до 1 січня 2014 року, ( набрання чинності ЦК України), а смерть фізичної особи настала після зазначеної дати, при наявності причинного зв'язку з професійним захворюванням, підлягають застосуванню положення ст. 1168 ЦК України. Дійшовши такого переконання, суд враховує правову позицію, визначену в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля». Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки», об'єкт підвищеної небезпеки - об'єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об'єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру. Згідно ст.8 цього Закону, суб'єкт господарської діяльності зобов'язаний вживати заходів, направлених на запобігання аваріям. Як передбачено ст. 16 цього Закону, шкода (в тому числі моральна), заподіяна фізичним чи юридичним особам внаслідок аварії, що сталася на об'єкті підвищеної небезпеки, незалежно від вини суб'єкта господарської діяльності, у власності або у користуванні якого перебуває об'єкт підвищеної небезпеки, відшкодовується суб'єктом господарської діяльності цим особам у повному обсязі, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. Відповідно до Постанови КМУ від 11 липня 2002 р. N 956 «Про ідентифікацію та декларування небезпеки об'єктів підвищеної небезпеки», відповідач являється об'єктом підвищеної небезпеки. Таким чином відповідач несе відповідальність за завдану моральну шкоду незалежно від вини робітника, крім випадків, коли аварія виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. Як встановлено у судовому засіданні [PERSON], був травмований та загинув під час праці в інтересах підприємства У судовому засіданні не встановлено, що аварія сталася внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого. Суд приходить до переконання, що з дослідженого судом акту розслідування нещасного випадку вбачається, що відповідачем не було забезпечено виконання вимог ст. 153 КЗпП України, ст. 16 Закону України «Про об'єкти підвищеної небезпеки», щодо вжиття заходів, направлених на запобігання аваріям, а тому підприємство повинно відшкодуватизавдану позивачці моральну шкоду. Заперечення відповідача проти задоволення позову з тих підстав, що нещасний випадок стався внаслідок того, що позивач порушив вимоги правил охорони праці, суд вважає необґрунтованими та відкидає ці доводи. При цьому, суд виходить з того, що відповідно до наведених норм Закону моральна шкода не відшкодовується в тому випадку, якщо вона завдана внаслідок умислу потерпілого, а в судовому засіданні не встановлено цієї обставини. Суд приходить до переконання, що з дослідженого акту розслідування вбачається, що саме у зв'язку з порушенням роботодавцем прав [PERSON] на безпечні умови праці, настали негативні для нього наслідки у вигляді смерті. Суд приходить до переконання, що підставі ст.ст.15, 23, 1167, 1168 ЦК України, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, яка їй завдана як особі, яка зазнала душевних страждань у зв'язку зі смертю близького родича, яка настала внаслідок порушенням відповідачем права батька позивачки [PERSON] на безпечні умови праці. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд,

Outcome: partial