Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

24.02.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить в рахунок погашення заборгованості у розмірі 800000,00 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру [ADDRESS], а також відшкодувати за рахунок відповідачів понесені позивачем судові витрати пов'язані зі сплатою судового збору. Позовні вимоги мотивовано тим, що 23 січня 2015 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав у позику грошові кошти в розмірі 800000,00 гривень та зобов'язався їх повернути позивачу не пізніше 01 лютого 2015 року. Крім того, 23 січня 2015 р. на забезпечення виконання умов вищезазначеного договору був укладений Договір іпотеки від 23.01.2015 р. реєстровий №24 посвідчений Змисловською Т.В. приватним нотаріусом КМНО, відповідно до умов якого в іпотеку було передано трикімнатну квартиру номер 147 (сто сорок сім), що розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що згідно п. 1.1 Договору іпотеки Предметом іпотеки забезпечується виконання Іпотекодавцем його обов'язків перед Іпотекодержателем, які визначені у Договорі позики від 23.01.2015 р. і полягають у поверненні Позикодавцеві не пізніше 01 лютого 2015 р. включно коштів у розмірі 800000,00 гривень. Згідно п. 2.2 Договору позики та п. 1.1. Договору іпотеки зобов'язання, що забезпечувалося іпотекою, повинно бути виконано в строк не пізніше 01 лютого 2015 р. включно шляхом вручення грошей особисто Позикодавцеві за місцем проживання (реєстрації) однієї із сторін Договору. Позивач вказує, що станом на 23 лютого 2015 р. зобов'язання відповідачем [PERSON] не виконане, кошти не повернуті, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 800000,00 гривень. Враховуючи, що згідно п. 2.2 Договору позики та п. 1.1. Договору іпотеки зобов'язання, що забезпечувалося іпотекою, повинно бути виконано в строк не пізніше 01 лютого 2015 р. включно, позивач 03 лютого 2015 р. особисто вручив відповідачу [PERSON] вимогу про усунення порушень в якій було повідомлено про вимогу провести розрахунок по заборгованості, та попереджено відповідача [PERSON] про те, що у випадку ухилення ним від виконання взятих на себе зобов'язань позивач буде змушений звернутися до суду для захисту своїх майнових інтересів та повернення позики шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказана Вимога отримана відповідачем [PERSON] 03.02.2015 р., про що свідчить його особистий підпис на примірнику позивача. У відповідь на цю вимогу, 10.02.2015 р. позивач отримав від відповідача [PERSON] лист датований 04.02.2015 р. в якому повідомлялось про неможливість виконання зобов'язань через складнощі фінансового характеру та про відмову у виконанні вимоги про усунення порушень. За твердженням позивача, станом на 23.02.2015 року позичальник жодної сплати за договором позики не здійснив, тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом і просить його задовольнити. Представник позивача до початку судового розгляду звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява відповідача про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У свій заяві відповідач зазначив, що 23.01.2015 року він дійсно уклав з позивачем договір позики та отримав від позивача 800000,00 грн., які повинен був повернути до 01.02.2015 року. 23.01.2015 року між сторонами також був укладений договір іпотеки №24 трикімнатної квартири [ADDRESS], у забезпечення виконання умов договору позики. Відповідач зазначає, що зобов'язання по поверненню позики ним не виконані у зв'язку зі складнощами фінансового характеру через які відповідач не має змоги виконати взяті на себе зобов'язання. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду надійшла заява відповідачки про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову відповідачка не заперечує посилаючись на те, що 23.01.2015 року між її чоловіком відповідачем [PERSON] та позивачем дійсно був укладений договір позики відповідно до умов якого чоловік відповідачки отримав від позивача у борг 800000,00 грн. та зобов'язався повернути кошти до 01.02.2015 року. 23.01.2015 року між відповідачем [PERSON] та позивачем також був укладений договір іпотеки №24 трикімнатної квартири [ADDRESS], у забезпечення виконання умов договору позики. Відповідачка зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства України, нею був наданий відповідний нотаріально посвідчений дозвіл на укладення цього договору. Зобов'язання по поверненню боргу відповідач [PERSON] дійсно не виконав, тому відповідачка не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 23.01.2015 року між позивачем, як позикодавцем та відповідачем [PERSON], як позичальником був укладений письмовий договір позики за змістом якого відповідач [PERSON] отримав від позивача у борг грошові кошти в сумі 800000,00 грн. та зобов'язався повернути отримані кошти не пізніше 01.02.2015 року (а.с. 6). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Зі змісту позовної заяви та письмових пояснень відповідачів вбачається, що відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики не виконав і позичені кошти у сумі 800000,00 грн. позивачу не повернув. Відповідно до ст.ст. 546, 547, 572 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст.ст. 575, 576, 577, 578 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення. Якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. За змістом ст.ст. 589, 590 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 591 ЦК України, реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. У забезпечення виконання зобов'язань відповідача [PERSON] за договором позики, 23.01.2015 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки, предметом якого виступає квартира [ADDRESS] (а.с. 7-10). Відповідно до п.п. 1.8., 2.1.2. договору іпотеки, сторони дійшли згоди, що вартість предмета іпотеки є рівною сумі позики, зазначеної в договорі позики. На підставах передбачених чинним законодавством України, на предмет іпотеки може бути безумовно і беззаперечно звернене стягнення. За змістом п.п. 3.2., 4.1., 4.2., 4.5. договору іпотеки, іпотекодержатель зобов'язаний звернути стягнення за умови невиконання іпотекодавцем зобов'язань за договором позики. Іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію на задоволення своїх вимог якщо у момент настання строку виконання позичальником зобов'язань за договором позики вони не будуть виконані повністю, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до п. 1.1. Договору позики строки суми позики; та/або у випадку порушення строку сплати фінансової допомоги, та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені договором про надання безвідсоткової фінансової допомоги. Звернення стягнення на предмет іпотеки може відбуватися, зокрема, на підставі рішення суду. Іпотекодержатель має право на свій розсуд обрати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених п.п. 4.2., 4.3. цього договору. Державна реєстрація іпотеки та обтяження була здійснена 23.01.2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження (а.с. 11-12). Оскільки під час розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON] як на час набуття у власність переданої і іпотеку квартири, так і на час укладення договору іпотеки перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], ухвалою суду від 09.04.2015 року [PERSON] була залучена до участі у справі в якості співвідповідача. Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з невиконанням позичальником своїх зобов'язань за договором позики, позивач 03.02.2015 року звернувся до відповідача [PERSON] з вимогою про усунення порушень (а.с. 19). Проте, своїм листом від 04.02.2015 року відповідач [PERSON] повідомив позивача, що через складнощі фінансового характеру він не має можливості виконати взяті на себе зобов'язання за договором позики, тож у виконанні вимоги про усунення порушень змушений відмовити (а.с. 20). Відповідно до положень ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. За змістом ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 41 Закону України "Про іпотеку", реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Враховуючи встановлені судом обставини та викладені норми чинного законодавства України суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та в порядку ст. 174 ЦПК України приймає визнання відповідачами позову, оскільки таке визнання не суперечить закону, а осіб чиї права, свободи або інтереси були б порушені таким визнанням, судом не встановлено. Діючи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved