Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. До суду звернулось ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом (а.с.2-4) до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 19.09.2015р. та 11.02.2016р. між ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та відповідачем були укладені кредитні договори № 442834036 та № 7491039990 за якими, [PERSON] був наданий кредит на суму 20976,00 грн. та 31950, 00 грн. 30.07.2017 року між ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу, відповідно якого до та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги за вищезазначеними договорами № 442834036 та № 7491039990. Відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитними договорами №№ № 442834036 та № 7491039990 у розмірі 90961, 98грн., яку позивач просить стягнути з відповідача на свою користь та понесені ним судові витрати в розмірі 1 921,00 грн.. Вдіповідач [PERSON] надав до суду відзив, просив суд позовні вимоги задовольнити частково (а.с. 79-87). ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву в якій просить, розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. У разі неявки відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.56, 61). ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді від 01.04.2019 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с. 54). Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин. 19.08.2015 року між ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 442834036 шляхом підписання заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг складає між сторонами кредитний договір (а.с.6-7). Відповідно до вказаного кредитного договору ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» надав відповідачу кредит у розмірі 20 976,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту відповідно до заяви про приєднання до умов отримання кредитів (а.с.7). 11.02.2016р. відповідно заяви № 7491039990 на отримання кредиту від ТОВ "ФК"ЦФР" [PERSON] був наданий кредит в розмірі 31950 грн. (а.с. 22). 30.07.2017 року між ТОВ ФК «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу, відповідно якого до та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги за вищезазначеними договорами № 442834036 та № 7491039990 (а.с. 20-21). Відповідач [PERSON] належним чином не виконує умови договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 90 961, 98 грн. (а.с. 32-34), яка складається по кредитному договору № 442834036 з: -7 427, 80 грн. за основну суму боргу; -1 135, 52 грн. заборгованість по відсоткам; -10 857, 55 грн. заборгованість за управлінням кредиту; -7 813, 13 грн. заборгованість по пені, а всього залишилась заборгованість в розмірі 27 234 грн., а по другому кредитному договору № 7491039990 з: -27 285, 79 грн. за основну суму боргу; -5488, 25 грн. заборгованість по відсоткам; -19 321, 92 грн. заборгованість за управлінням кредиту; -11 632, 02 грн. заборгованість по пені, -а всього залишилась заборгованість в розмірі 63 727, 98 грн. (а.с.32-34 ). Також, суд надає оцінку тим обставинам, що [PERSON] отримав від ТОВ "ФК""ЦФР" гроші в розмірі 52 926 грн. та повернув в загальному розмірі 43 753 грн., що визнається сторонами. V. Оцінка Суду. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Ч.2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ "ФК" "ЦФР"). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, фінансовою компанією, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку, фінансової компанії) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві про приєднання до умови отримання кредитів від 19.08.2015р. позичальником процентна ставка не зазначена, а по другому кредитному договору № 7491039990 від 11.02.2016р., як на це вказує позивач, відсутній в матеріалах справи та не наданий позивачем ні сам кредитний договір, ні заява про приєднання до умов отримання кредитів, а позивачем надана тільки заява на отримання кредиту від 11.02.2016р. (а.с. 22). Крім того, у цій заяві про приєднання до умов отримання кредитів від 19.08.2015р. (а.с.6), яка підписана сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Фінансова установа, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а також, і суму заборгованості за платою за управління кредитом. При вирішенні спору суд приймає до уваги Постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 р. у якій Велика Палата зазначила, що підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути договором приєднання. Також, Велика Палата у даній Постанові зауважувала, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Надані позивачем Правила надання банківських послуг, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Наслідком недодержання письмової форми кредитного договору є неможливість погодження ціни договору. Не повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, покладає на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Таким чином, відповідно висновків Великої Палати Верховного Суду підписана заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. При надані другого кредиту позивачем використовувалась тільки заява № 74911039990 від 11.02.2016р. на отримання кредиту в розмірі 31050, 00 грн. (а.с. 22). Ні договір кредиту, ні заяву про приєднання до умов отримання кредиту позивачем не надано. Також, з врахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду суд бере до уваги ту обставину, що [PERSON] отримав два кредити на загальну суму 52926 грн.,та [PERSON] повернув ТОВ "ФК"ЦФР" 43753 грн. і приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягненню невиплачена [PERSON] сума кредиту, а саме - 9173 грн. При таких обставинах позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню. Згідно ст.263 ЦПК України, рішення суду має бути законним і обґрунтованим, суд обґрунтовує свої висновки тільки на тих доказах, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Outcome: partial