Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

26 листопада 2019 року позивач звернувся з вказаним позовом. У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 18.12.2018 року в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено автомобіль «DAEWOO MATIZ», номерний знак [NUMBER] , під його керуванням. Постановою судді Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22 травня 2019 року, відповідача [PERSON] було визнано винною у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді. Цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «FORD FIESTA», номерний знак [NUMBER] , станом на момент ДТП, була застрахована, згідно полісу АК/9012589 в ПрАТ «УПСК», страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 грн., франшиза за полісом 0,00 грн. Позивач вказав, що звернувся до ПрАТ «УПСК» із повідомленням про ДТП та надав всі необхідні документи для отримання страхового відшкодування. ПрАТ «УПСК» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в розмірі 20662,96 грн. Відповідно до Висновку № 18-1217 від 31.01.2019 року Миколаївського відділення ОНДІСЕ МЮУ експертного авто товарознавчого дослідження транспортного засобу, сума матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП за участі відповідача, складає 27 219,84 грн. та витрати за складання висновку 1 544,40 грн., а всього - 28764,24 грн. З посиланням на вимоги ст. 1194 ЦК України, позивач вважає, що відповідач [PERSON] повинна йому сплатити різницю між реальним розміром заподіяних йому збитків та фактично виплаченими страховою компанією коштами у розмірі 8101,28 грн. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] вищевказану різницю між реальним розміром заподіяних йому збитків та фактично виплаченими страховою компанією коштами у розмірі 8101,28 грн., витрати на правничу допомогу у сумі 1500 грн. та сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 768,40 грн. 21 грудня 2020 року у якості співвідповідача у цій справі судом було залучено Страхову компанію ПрАТ "УПСК", в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність за шкоду завдану за участю автомобіля засобу «FORD FIESTA», номерний знак [NUMBER] . Відповідач [PERSON] позовних вимог позивача не визнала повністю, у відзиві на позов вказала, що оскільки цивільно-правова відповідальність, яка настала внаслідок ДТП за участю її транспортного засобу, була забезпечена страховкою, то завдана внаслідок ДТП шкода покривається страховиком у межах страхової суми. Посилаючись на вищевикладене, відповідач [PERSON] просила суд відмовити позивачу у задоволенні пред`явлених до неї вимог. Співвідповідач Страхова компанія ПрАТ "УПСК" відзиву на позов [PERSON] суду не надав. Позивач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задовольнити, а справу розглядати в його відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилася, хоча належним чином була повідомленою про дату час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Співвідповідач Страхова компанія ПрАТ "УПСК" у судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, свого представника не надіслав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 18.12.2018 року, о 19.30 год., водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом «FORD FIESTA», н.з. [NUMBER] , в м. Миколаєві по вул.Софіївська, в районі будинку № 18, не слідкувала за дорожньою обстановкою, починаючи рух та виконуючи маневр розвороту, не впевнилась в безпеці свого маневру, внаслідок чого допустила зіткнення з автомобілем «Daewoo Matiz», н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що рухався у попутному напрямку. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями [PERSON] порушила вимоги п.п. 2.3б, 10.1 ПДР, внаслідок чого автомобіль «Daewoo Matiz», н.з. [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, чим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22.05.2019 (справа № 482/328/19), [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили 04.06.2019 року. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчиненні вказаної ДТП встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягає. Встановлено, що у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, був пошкоджений автомобіль марки «DAEWOO MATIZ», номерний знак [NUMBER] , який належить на праві власності позивачу, що підтверджується дослідженими письмовими доказами . Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] як водія транспортного засобу «FORD FIESTA», номерний знак [NUMBER] , станом на момент ДТП, була застрахована, згідно полісу АК/9012589 від 13.06.2018 р. в Страховій компанії ПрАТ «УПСК», страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза за полісом - 0,00 грн. Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відноси, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Згідно п. 1 ст. 2 Закону, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону). Таким чином, відповідно до наведених положень чинного законодавства, у випадку укладення між страховою організацією та юридичними або фізичними особами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, особою, відповідальною за завдані збитки у межах, передбачених договором, є страховик (страхова організація). Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно ст. 9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. За ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений в договорі. Згідно ч. 3 ст. 988 ЦК України, страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. При цьому, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до правової позиції, викладеної Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 по справі №755/18006/15-ц, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У випадку невиконання чи неналежного виконання страхувальником вказаного обов`язку страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника (підпункт 38.1.1 («ґ») пункту 38.1 статті 38 зазначеного Закону). Потерпілий повинен надати суду докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Таким чином, заподіяна потерпілому шкода має бути відшкодована страховиком, який застрахував цивільно-правову відповідальність водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП. Обов`язок повідомлення страховика покладений саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності . Цей обов`язок установлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП і запобігти необґрунтованим виплатам. Потерпілий, в силу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. У разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Як встановлено з Висновку № 18-1217 від 31.01.2019 року Миколаївського відділення ОНДІСЕ МЮУ експертного авто товарознавчого дослідження транспортного засобу з визначення вартості матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «DAEWOO MATIZ», номерний знак [NUMBER] , складеного судовим експертом Миколаївського відділення ОНДІСЕ МЮУ О.Ю. Кульовим, вартість матеріального збитку заподіяного в результаті ДТП власнику автомобіля «DAEWOO MATIZ», номерний знак [NUMBER] внаслідок ДТП, становить 27 219,84 грн. Отже, підтверджена сума матеріальної шкоди, завдана позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 18 грудня 2018 року за участю забезпеченого транспортного засобу «FORD FIESTA», номерний знак [NUMBER] , та становить 27 219,84 грн., що повністю покривається страховою сумою (лімітом відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну, згідно полісу страхування № АК/9012589 від 13.06.2018 р. Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, Страхова компанія ПрАТ «УПСК» сплатила позивачу страхове відшкодування по договору АК/9012589 від 13.06.2018 р. у розмірі 20 662,96 грн., що підтверджено випискою АТ КБ «ПриватБанк» від 15.02.2019 року. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку, що, з урахуванням вищенаведених норм закону, саме з відповідача Страхової компанії ПрАТ «УПСК» підлягає стягненню недоплачена сума страхового ввідшкодування по договору АК/9012589 від 13.06.2018 р. у розмірі 8 101,28 грн., оскільки, розмір матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові автомобіля «DAEWOO MATIZ», номерний знак [NUMBER] становить 27 219,84 грн., та повністю покривається страховою сумою (лімітом відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну, згідно полісу страхування № АК/9012589, а не з відповідача [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої, як водія транспортного засобу «FORD FIESTA», номерний знак [NUMBER] , станом на момент ДТП, була застрахована, згідно полісу АК/9012589 в Страховій компанії ПрАТ «УПСК». Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із проведенням експертизи. Позивачем сплачено Миколаївському відділенню ОНДІСЕ МЮУ 1544,40 грн. вартості проведення судового авто товарознавчого дослідження т/з, що підтверджується актом від 22.12.2018 № 18-1217. Таким чином, з Страхової компанії ПрАТ «УПСК» на користь позивача підлягає стягненню 1544,40 грн. вартості проведення судового авто товарознавчого дослідження т/з. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 133, ст. 137 ЦПК України, з відповідача ПрАТ «УПСК» на користь позивача слід стягнути 1 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача Страхової компанії ПрАТ «УПСК» на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved