Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-19 00:00:00

У серпні 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що він з вересня 2000 року по листопад 2017 року проживав разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зі слів позивача, основним місцем проживання сторін з 2011 року був належний на праві власності [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] . До 2011 року сторони проживали в орендованих квартирах в м. Києві, зокрема, в період з 2000 року по 2011 рік було 3 орендованих квартири, де проживало подружжя, остання знаходилась за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказував, що вони з [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільні інтереси, вели спільне господарство, піклувались один про одного, спільно відпочивали, відзначали свята та ювілейні дати, мали спільний бюджет, радились та погоджували сімейні витрати спільно, тобто проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Позивач зазначив, що за період їх спільного проживання сім`єю без шлюбу у сторін народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач стверджував, що у нього були хороші відносини з донькою [PERSON] - [PERSON] , [INFO] , він турбувався про неї, оплачував її навчання закордоном в Університеті Колорадо в Бооулдері , її шкільний випускний альбом, додаток до атестату про повну середню освіту знаходяться у нього. Також позивач вказував, що під час спільного проживання вони з відповідачем [PERSON] спільно набували майно: у 2007 році - автомобіль марки (моделі) TOYOTA PRADO 2.7, тип - легковий універсал, номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2007 року випуску; у 2008 році - автомобіль марки (моделі) NISSAN TIDA, тип - легковий хетчбек, номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2008 року випуску. Зі слів позивача, обидва авто були зареєстровані на ім`я відповідача, проте питаннями, що стосувались підтримки їх у належному технічному стані, страхування цивільно-правової відповідальності, займався саме він. Крім того, позивач стверджував, що в інтересах сім`ї сторін було придбано домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 341,8 кв.м, житловою площею 143,1 кв.м, та земельну ділянку площею 0,1512 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222486001:01:003:0254. Зі слів позивача, вказані об`єкти нерухомого майна були зареєстровані на ім`я відповідача, проте членські внески в кооперативі, де вони знаходяться, рахунки за електроенергію, послуги охорони сплачував саме він. Позивач зазначав, що він весь цей час турбувався про забезпечення сім`ї, працював на керівних посадах, відповідач [PERSON] з 2002 року ніде не працювала. Позивач вказував, що у період з 2010 року по листопад 2017 року сторони у разі хвороби когось із них турбувались один про одного. Разом з тим, зі слів позивача, 08.08.2018 [PERSON] продала вищі вказані домоволодіння та земельну ділянку своїй матері [PERSON] , уклавши з нею відповідні договори, посвідчені приватним нотаріусом КМНО Проскурнею Т.О. за реєстровими №№ 1929, 1930. Позивач вважав вказані договори недійсними, оскільки вони були укладені без його письмової на те згоди, а також фіктивними. Також позивач зазначав, що сторонами під час спільного проживання сім`єю 18.04.2014 було придбано квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З огляду на викладене та посилаючись на вимоги законодавства, позивач просив суд з урахуванням уточнень: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] в період з 01.01.2004 по листопад 2017 року; визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON] : автомобіль марки (моделі) NISSAN TIDA, тип - легковий хетчбек, номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2008 року випуску; автомобіль марки (моделі) TOYOTA PRADO 2.7, тип - легковий універсал, номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2007 року випуску; домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 341,8 кв.м, житловою площею 143,1 кв.м; земельну ділянку площею 0,1512 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222486001:01:003:0254; квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; визнати недійсними договір купівлі-продажу домоволодіння, укладений 08.08.2018 між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Проскурнею Т.О. за реєстровим № 1929, та договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08.08.2018, укладений між відповідачами, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Проскурнею Т.О. за реєстровим № 1930; в порядку поділу спільного сумісного майна [PERSON] та [PERSON] визнати за ним право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 341,8 кв.м, житловою площею 143,1 кв.м, та земельну ділянку площею 0,1512 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222486001:01:003:0254. Ухвалою судді від 16.08.2018 було відкрито загальне позовне провадження у справі та розпочато підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 20.08.2018 було накладено арешт та заборону відчуження на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 341,8 кв.м, житловою площею 143,1 кв.м, а також на земельну ділянку площею 0,1512 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 3222486001:01:003:0254. 30.10.2018 відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому вона заперечила доводи позивача, вказала на їх недоведеність, а також на те, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 26.11.1988 по 26.08.2015 з [PERSON] , просила відмовити у задоволенні позову. 31.10.2018 відповідачем [PERSON] було подано відзив на позовну заяву, в якому вона також заперечила доводи позивача, вказала на їх недоведеність, а також на те, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 26.11.1988 по 26.02.2015 з [PERSON] , просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 31.10.2018 було витребувано: у Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (ПРАТ «УПСК») інформацію про те, чи були між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (ПРАТ «УПСК») в період з 23.11.2007 по 20.08.2018 укладені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а саме автомобіля марки (моделі) TOYOTA PRADO 2.7, тип легковий універсал, номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2007 року випуску. Якщо так, то надати інформацію про те, коли саме (зазначити дату) та на який строк були укладені вищевказані договори; чи були між позивачем та Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» (ПРАТ «УПСК») в період з 11.10.2008 по 20.08.2018 укладені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а саме автомобіля марки (моделі) NISSAN TIIDA, тип легковий хетчбек, номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2008 року випуску. Якщо так, то надати інформацію про те, коли саме (зазначити дату) та на який строк були укладені вищевказані договори; у Товариства зобмеженою відповідальністю "КЛІНІКА РЕПРОДУКТИВНОЇ МЕДИЦИНИ "НАДІЯ" інформацію про те, чи звертався позивач разом з [PERSON] до ТОВ "КЛІНІКА РЕПРОДУКТИВНОЇ МЕДИЦИНИ "НАДІЯ" чи інших юридичних осіб, правонаступником яких є ТОВ "КЛІНІКА РЕПРОДУКТИВНОЇ МЕДИЦИНИ "НАДІЯ", за консультаційними та медичними послугами в період часу з 01.01.2002 по 01.01.2018. Якщо так, то зазначити коли і у звязку з чим та які медичні послуги були надані заявникам; у Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві інформацію (довідку) з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] в період з першого кварталу 2002 року по 4 квартал 2017 року; у Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві інформацію (довідку) з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] в період з першого кварталу 2002 року по 4 квартал 2017 року; у Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги інформацію про те, чи перебувала [PERSON] на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги в період з першого кварталу 2002 року по 4 квартал 2017 року. Якщо так, то у звязку з чим та коли саме. У випадку перебування [PERSON] на стаціонарному лікуванні в Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги протягом вищевказаного періоду, витребувати інформацію із журналу реєстрації хворих чи іншого документа лікарні (історія хвороби хворого, медична картка тощо) про те, чи супроводжував позивач при оформленні її на стаціонарне лікування у період з першого кварталу 2002 року по 4 квартал 2017 року; чи зазначений позивач в історії хвороби [PERSON] як контактна особа для звязку у випадку необхідності. А також надати інформацію про контакті телефони, зазначені в історії хвороби [PERSON] 27.11.2018 позивачем було подано відповідь на відзиви відповідачів на його позовну заяву, в якому він заперечував позицію відповідачів та вказав, що його шлюб з [PERSON] відповідно до рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 08.10.2018 було визнано недійсним від дня його реєстрації, а саме: з 26.11.1988. Ухвалою суду від 01.03.2019 було витребувано: з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ГЛОБУС» наступну інформацію та документи: - Чи був відкритий банківський рахунок № [NUMBER] станом на 10.08.2018 р. в АТ «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059) на імя [PERSON] . А також інформацію про те, коли саме був відкритий вказаний рахунок і хто підписував договір про відкриття рахунку від імені [PERSON] - Чи надходили грошові кошти у розмірі 2 080 601,00 грн. на банківський рахунок, відкритий на імя [PERSON] в АТ «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059), внесені [PERSON] , для купівлі домоволодіння за адресою: [ADDRESS] згідно з Договором купівлі-продажу домоволодіння від 08.09.2018 р. Витребувати інформацію про те, чи були зняті з банківського рахунку, відкритого на імя [PERSON] , в АТ «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059) грошові кошти у розмірі 2 080 601,00 грн. - Коли саме (зазначити дату та час), ким саме (зазначити прізвище, імя та по батькові) та в якому відділенні АТ «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059) були зняті грошові кошти у розмірі 2 080 601,00 грн., а також інформацію про те, чи особисто [PERSON] знімала ці кошти чи уповноважена нею особа (представник). - У разі, якщо грошові кошти у розмірі 2 080 601,00 грн. були перераховані з банківського рахунку, відкритого на імя [PERSON] в АТ «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059) іншій особі (особам) на інший банківський рахунок, надати інформацію про даний банківський рахунок (кому належить (прізвище, імя та по батькові) тощо), а також коли і в якій сумі були перераховані кошти. - Чи надходили грошові кошти у розмірі 911 540,00 грн. на банківський рахунок, відкритий на імя [PERSON] в АТ «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059), внесені [PERSON] , для купівлі земельної ділянки площею 0,1512 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3222486001:01:003:0254 згідно з Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 08.09.2018 р. - Чи були зняті з банківського рахунку, відкритого на імя [PERSON] , в AT «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059) грошові кошти у розмірі 911 540,00 гри. У разі зняття вказаних вище грошових коштів, надати інформацію про те, коли саме (зазначити дату та час), ким саме (зазначити прізвище, імя та по батькові) та в якому відділенні AT «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059) були зняті грошові кошти у розмірі 911 540,00 гри., а також інформацію про те, чи особисто [PERSON] , знімала ці кошти чи уповноважена нею особа (представник). - У разі, якщо грошові кошти у розмірі 911 540.00 грн. були перераховані з банківського рахунку, відкритого на імя [PERSON] в AT «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059) іншій особі (особам) на інший банківський рахунок, надати інформацію про даний банківський рахунок (кому належить (прізвище, імя та по батькові) тощо), а також коли і в якій сумі були перераховані кошти. - Витребувати виписку по банківському рахунку, відкритому на імя [PERSON] в AT «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059) та належним чином завірені копії первинних документів на підтвердження проведення всіх банківських операції, повязаних з рахунком, відкритим на імя [PERSON] в AT «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059) (належним чином завірені копії договору про відкриття банківського рахунку, квитанцій, чеків, платіжних доручень тощо), які були проведені в період з 08.08.2018 по 10.08.2018. - Чи був відкритий банківський рахунок № [NUMBER] станом на 10.08.2018 в AT «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059) на імя [PERSON] . Якщо так, надати інформацію про те, коли саме був відкритий вказаний рахунок і хто підписував договір про відкриття рахунку від імені [PERSON] - Витребувати виписку по банківському рахунку, відкритому на імя [PERSON] в AT «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059) та належним чином завірені копії первинних документів на підтвердження проведення всіх банківських операції, повязаних з рахунком, відкритим на імя [PERSON] в AT «КБ «ГЛОБУС» (Код ЄДРПОУ: 35591059) (належним чином завірені копії договору про відкриття банківського рахунку, квитанцій, чеків, платіжних доручень тощо), які були проведені в період з 08.08.2018 по 10.08.2018. Ухвалою суду від 30.10.2019 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. У судове засідання 20.08.2021 з`явилась представник позивача, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідачі та їх представники в судове засідання 20.08.2021 не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини своєї неявки суду не повідомили, під час інших судових засідань проти задоволення позову заперечували. Вислухавши думку осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав. Зважаючи на предмет та підстави позову, а також зміст заперечень відповідачів, суд вважає за необхідне проаналізувати наступні правові норми. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Як передбачено ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За правилами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами. У статті 236 ЦК України визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до частин другої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. З огляду на ст. 25 СК України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За приписами ч.ч. 1-3 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст. 125 ЗК України (в редакції станом на час отримання відповідачем державного акту на спірну ділянку) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 1 ст. 126 ЗК України (в редакції станом на час отримання відповідачем державного акту на спірну ділянку) передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. З огляду на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.12.2020 у справі № 482/2163/17, суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав. Факти неюридичного характеру не підлягають встановленню судом як у позовному, так і непозовному провадженні. Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Верховного Суду від 23.05.2020 у справі №686/8440/16-ц). Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 14.07.2020 у справі № 552/5693/18 окреслив основні критерії надання такому майну статусу спільного сумісного, а також виклав інші нюанси таких справ, які заслуговують на увагу. Зокрема, Верховний Суд зазначив: 1) при наданні майну статусу спільного сумісного (якщо особи проживають сім`єю без укладення шлюбу) враховується, що майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї - якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Тобто суд має встановити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. А спільною працею осіб вважаються їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття такого майна, або ж ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету; 2) при застосуванні статті 74 Сімейного кодексу України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, та що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд, серед іншого, розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. З урахуванням вимог законодавства, предмету та підстав позову судом встановлено наступне. З листа Печерського районного у місті Києві ВРАЦС від 15.09.2018 вбачається, що 26.11.1988 позивачем було укладено шлюб з [PERSON], який було розірвано 26.08.2015. З листа Печерського районного у місті Києві ВРАЦС № 2361/16-08-89 від 04.07.2018 вбачається, що 14.01.1995 відповідачем [PERSON] було укладено шлюб з [PERSON] , який було розірвано 19.10.2000. Доказів того, що відповідач [PERSON] у спірний період перебувала у зареєстрованому шлюбі, надано не було. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вбачається, що 23.11.2007 на ім`я відповідача [PERSON] на підставі довідки-рахунку від 05.05.2007 було зареєстровано автомобіль марки (моделі) TOYOTA PRADO 2.7, тип - легковий універсал, номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] вбачається, що 11.10.2008 на ім`я відповідача [PERSON] на підставі довідки-рахунку від 06.10.2008 було зареєстровано автомобіль марки (моделі) NISSAN TIDA, тип - легковий хетчбек, номер шасі (кузова) [NUMBER] , 2008 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] . Відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння, посвідченого 19.02.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. за реєстровим № 412, придбала домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . У вказаному договорі зазначено, що [PERSON] в шлюбі не перебуває і ні з ким не проживає однією сім`єю без укладання шлюбу, грошові кошти, що є предметом цього договору, є її особистою власністю, прав щодо них у третіх осіб немає. Реєстрація права власності на ім`я [PERSON] на вказане домоволодіння підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.02.2010, а також інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.06.2018. Також відповідач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 19.02.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С. за реєстровим № 419, придбала земельну ділянку площею 0,1512 га, кадастровий номер 3222486001:01:003:0254, із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, за адресою: [ADDRESS] . У вказаному договорі зазначено, що [PERSON] в шлюбі не перебуває і ні з ким не проживає однією сім`єю без укладання шлюбу, грошові кошти, що є предметом цього договору, є її особистою власністю, прав щодо них у третіх осіб немає. Реєстрація права власності на ім`я [PERSON] на вказану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 848653 від 28.05.2010, також інформацією Державного земельного кадастру від 09.08.2018. На підставі договорів купівлі-продажу від 08.08.2018, посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Проскурнею Т.О. за реєстровими №№ 1929 та 1930, зазначені домоволодіння та земельну ділянку відповідач [PERSON] продала відповідачу [PERSON] . На час розгляду справи право власності на вказані домоволодіння та земельну ділянку зареєстровано на ім`я [PERSON] , що вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.08.2018. 18.04.2014 відповідачем [PERSON] було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з нотаріального перекладу договору передачі права власності. У сторін є діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2019 у справі № 760/24787/18 було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання їх шлюбу недійсним. Допитана у судовому засіданні 01.06.2020 свідок [PERSON] та допитаний у судовому засіданні 21.07.2021 свідок [PERSON] суду підтвердили, що сторони у спірний період проживали як сім`я. З огляду на встановлені обставини та вище проаналізовані правові норми та судову практику суд приходить до наступних висновків. Спірне майно було набуто відповідачем у період з 23.11.2007 по 18.04.2014. А отже, суд відмовляє позивачу у встановленні факту його проживання з [PERSON] сім`єю без шлюбу у період з 01.01.2004 по 22.11.2007 та у період з 19.04.2014 по листопад 2017 року, оскільки встановлення цього факту не матиме для нього ніякого юридичного значення, так як суду не було надано доказів того, що у ці періоди сторонами було набуто будь-яке майно або майнові права. Також, оскільки судом було встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою [PERSON] з 26.11.1988 до 28.02.2015, встановити факт його проживання з відповідачем [PERSON] сім`єю без шлюбу у період з 23.11.2007 по 18.04.2014 включно, коли було набуто спірне майно, не можливо, оскільки встановлення цього факту для позивача не матиме ніякого юридичного значення у зв`язку з тим, що ч. 1 ст. 74 СК України визначено, що майно може бути набуто чоловіком та жінкою, які не перебувають у шлюбі, у спільну сумісну власність лише за умови, якщо вони не були у будь-якому іншому шлюбі. А отже, суд відмовляє у задоволенні вимоги про встановлення факту проживання сторін сім`єю без шлюбу. З огляду на відмову позивачу у задоволенні вказаної вимоги суд відмовляє й у задоволені похідних від неї вимог про поділ спільного сумісного майна та визнання договорів недійсними, так як, знову ж таки, з огляду на вимоги ст. 74 СК України у позивача не виникло право спільної сумісної власності на спірне майно та на спірне майно не поширюються положення глави 8 СК України. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З урахуванням викладеного,

Outcome: dismissed