Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON], у якій просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість у розмірі 70365,73 грн., яка складається з 1574,77 грн. заборгованості за кредитом, 60924,63 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4039,39 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3326,94 грн. штраф (процентна складова). В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно укладеного договору від 04 серпня 2009 року надав, а [PERSON] отримав кредит у сумі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 31 березня 2018 року становить 70365,73 грн., яка складається з 1574,77 заборгованості за кредитом, 60924,63 заборгованості по процентам за користування кредитом, 4039,39 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 3326,94 грн. штраф (процентна складова). У зв'язку з цим позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір. 7 вересня 2018 року [PERSON] надіслав на адресу суду відзив на вказану вище позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" до нього про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі. В обгрунтування відзиву зазначив, що строк позовної давності у позивача закінчився 5 серпня 2015 року, оскільки договір між позивачем у відповідачем був укладений 4 серпня 2009 року, а звернувся позивач до суду з даним позовом лише у квітня 2018 року, тобто за межами загальних строків позовної давності, а тому за доводами [PERSON], позивач не має права на такий позов. Також відповідач вказує на те, що банк не мав права нараховувати проценти поза межами визначеного договором строку кредитування, а також посилається на те, що строк позовної давності за зобов'язанням щодо періодичних платежів відраховується за кожним платежем окремо. 13 вересня 2018 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника АТ КБ "Приватбанк" Гаренко Н.В., у якій він просить позов до [PERSON] задовольнити в повному обсязі, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, доводами, які вже викладені у позовній заяві до [PERSON], та наданими додатково випискою по рахунку, довідкою про видачу кредитної картки відповідачу. 10 серпня 2018 року ухвалою суду частково задоволено клопотання відповідача щодо надсилання йому копії позовної заяви з додатками на вказану останнім адресу проживання. У задоволенні інших вимог клопатання [PERSON] було відмовлено. Також судом було ухвалено відкласти розгляд справи на 18 вересня 2018 року на 13 год. 00 хв. Представник позивача в судове засідання не з'явився, у наданій суду письмовій заяві позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу слухати за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши відзив відповідача, відповідь на відзив представника позивача, письмові матеріали справи, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Суд встановив, що між ПАТ КБ Приватбанк і [PERSON] 04.08.2009 року укладено кредитний договір. Це підтверджується заявою [PERSON]від 04.08.2009 року, яка крім умов кредитного договору містить розписку про ознайомлення відповідача з Умовами і правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами Банку, які є частиною кредитного договору. Також [PERSON] 04.08.2009 року підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", у якій, зокрема передбачено відсоткову ставку у розмірі 3% на місяць, тобто 36% на рік. Відповідно до наданої ПАТ КБ "Приватбанк" довідки від 13.09.2018 [PERSON] згідно кредитного договору від 04.08.2009 отримав картки [NUMBER], [NUMBER], остання з яких мала термін дії до червня 2016 року. Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 70365,73 грн., яка складається з 1574,77 грн. заборгованості за кредитом, 60924,63 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 4039,39 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина),3326,94 грн. штраф (процентна складова). Сума заборгованості підтверджується наданим позивачем суду розрахунком. Правильність розрахунку відповідач не оспорював. Разом з тим, при встановленні суми заборгованості відповідача зі сплати відсотків суд враховує такі обставини та норми права. Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Згідно із частиною третьою цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У частині четвертій указаної статті передбачено, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника. У разі підвищення банком процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку. Таке тлумачення норм права відповідає постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі №6-1374цс17 та постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №389/3409/16-ц. Також, виходячи з приписів параграфів 1, 2 глави 71 ЦК України, нарахування відсотків здійснюється виключно на поточне та/або прострочене тіло кредиту, тобто на суму кредиту фактично отриману позичальником. Зокрема, ч. 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Натомість зазначені Умови не містять підпису відповідача. При цьому суду не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно, чи погоджувався він на односторонню зміну процентної ставки. Враховуючи зазначені норми права, суд при вирішенні справи виходить із того, що умови і правила надання банківських послуг, які встановлюють право кредитора змінювати процентну ставку в односторонньому порядку, мають бути підписані позичальником або ж суду мають бути надані інші докази того, що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та відповідно взяв на себе зобов'язання зі сплати змінених в односторонньому порядку відсотків та неустойки у разі порушення зобов'язання з повернення кредиту. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16 та у постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до наданої позивачем копії заяви [PERSON] про видачу кредитної картки та витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, достовірність, належність і допустимість якої не оспорюється сторонами, відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць з розрахунку 360 днів у році, тобто 36 % на рік, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом підтверджується, що процентна ставка 36,00 % на рік була збільшена 01.04.2015 до 43,20 %. Доказів письмової згоди відповідача на збільшення позивачем в односторонньому порядку відсоткової ставки, позивачем не надано. Також позивач не надав доказів того, що саме надані суду Умови і правила надання банківських послуг, які передбачають право кредитора змінити процентну ставку в односторонньому порядку, а також сплату пені є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки вони не підписані позичальником та позивач не надав суду інших доказів того, що саме на ці умови щодо одностороннього збільшення відсоткової ставки погоджувався позичальник. Тому відповідно до ч.3 ст.1056-1 ЦК України така одностороння зміна відсоткової ставки є нікчемною та не може бути врахована при розрахунку заборгованості. Із цих підстав незаконним є застосування у розрахунку заборгованості відсоткової ставки, більшої ніж 36,00 %. Також суд,

Outcome: partial