Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, мотивуючи свої вимоги тим, що 22.03.2016 о 21 год. 30 хв. в м. Южне він, керуючи автомобілем Хюндай, державний номерний знак [NUMBER] , рухався по вул. Хіміків в напрямку від магазину «Віртус» до ТЦ «Плаза» і в цей час з його автомобілем зіткнувся автомобіль Дєо, який виїжджав від ринку, ДНЗ [NUMBER] , за кермом якого знаходився [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, потерпілих немає. Зіткнення сталося внаслідок порушення відповідачем вимоги п.10.1 ПДР. У результаті ДТП автомобілю Хюндай, ДНЗ [NUMBER] були завдані технічні пошкодження. В зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача завдану майнову шкоду у сумі 38005 грн. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 28.09.2016 відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. 01.11.2016 від [PERSON] надійшли заперечення на позовну заяву, згідно яких вважає позовні вимоги необґрунтованими, в зв`язку з тим, що законодавством передбачено, що доказом оцінки збитків завданих власнику в результаті пошкодження транспортного засобу є висновок автотоварознавчої експертизи (дослідження), однак позивачем його надано не було. Рахунок-фактура №БА000000256 виданий ДП «Базіс Авто», складений 25.03.2016 складено майстром-приймачем [PERSON] . Дана особа не значиться в реєстрі атестованих судових експертів, а тому не має повноважень на проведення відповідних автотоварознавчих досліджень. Також звертає увагу на те, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували сплату ним коштів за ремонт автомобілю, а ні актів виконаних робіт, а ні квитанцій чи платіжних доручень. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 31.10.2017 призначено судову автотоварознавчу експертизу. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 16.04.2018 відновлено провадження по справі та призначено судове засідання. 10.05.2018 від позивача надійшла уточнення позовних вимог, згідно яких просить стягнути з [PERSON] судові витрати у розмірі 6902,48 грн., в зв`язку зі сплатою позивачем вартості для проведення експертизи у розмірі 4902,48 грн. та за надання правової допомоги у розмірі 2000 грн. Також просить стягнути відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 34123,82 грн., оскільки згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи автомобіля Хюндай, державний номер [NUMBER] , в якому зазначено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику даного автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 22.03.2016 станом на 31.10.2017, визначається рівною 34123,82 грн. 15.11.2018 від позивача надійшла заява про залучення Моторного (транспортного) страхового бюро України у якості співвідповідача та уточнення позовних вимог, згідно яких він просить стягнути з відповідачів відшкодування завданої майнової шкоди у розмірі 34123,82 грн. та стягнути з [PERSON] суму судових витрат понесених позивачем у розмірі 6902,48 грн. 08.10.2019 від представника [PERSON] надійшли заперечення вартість експертизи, згідно якого експертом був складений перелік ушкоджень згідно акта огляду транспортного засобу від 21.12.2017. Представник відповідача [PERSON] підписав не згоду у вказаному акті з пунктами 6-11 при огляді транспортного засобу, так як перелік даних ушкоджень відсутній згідно схеми місця ДТП. Сума пунктів складає 18046 грн., що становить більше половини вартості матеріального збитку за висновками проведеної експертизи. Акт огляду транспортного дослідження складений 16.02.2018, тобто майже по спливу двох років після того як вказані події мали місце. Очевидним є те, що за вказаний період автомобіль міг зазнати зносу та інших ушкоджень, які не мають відношення до події ДТП. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 08.10.2019 у задоволенні клопотання представника [PERSON] про відвід суді відмовлено. Протокольною ухвалою Южного міського суду Одеської області від 08.10.2019 залучено до справи у якості співвідповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України. 03.02.2020 від представника МТСБУ надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого у змісті позовної заяви відсутні відомості щодо забезпечення чи незабезпечення на дату ДТП автомобіля марки «ДЕК» р/н [NUMBER] полісом обов`язкового страхування. Як встановлено, з часу ДТП, яка мала місце 22.03.2016 та до теперішнього часу позивач (потерпіла) чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, не подавала до МТСБУ заяву про страхове відшкодування із необхідними документами. Позивач, не подавши з 22.03.2016 до МТСБУ а ні повідомлення про ДТП, а ні заяву про страхове відшкодування позбавила останнього здійснити розгляд даної події, отримати необхідні відомості та встановити наявність чи відсутність ознак страхового випадку. ДТП мала місце 22.03.2016, отже у даному випадку строк подання заяви про страхове відшкодування минув 22.03.2017. За таких обставин МТСБУ на має законних підстав здійснення страхових виплат на користь відповідача. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 14.12.2020 закрито підготовче засідання по справі та призначено її до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення не заперечує. [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти позовних вимог позивача заперечує. Представник МТСБУ в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити позивачу в позовних вимогах до МТСБУ. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Судом встановлено, що 22.03.2016 о 21 год. 30 хв. в м. Южне по вул. Хіміків, [PERSON] виїжджаючи від ринку на автомобілі Део, державний номер [NUMBER] , допустив зіткнення з автомобілем Хюндай, державний номер [NUMBER] , що їхав прямо по вул. Хіміків, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, потерпілих немає. Постановою Южного міського суду Одеської області від 17.06.2016 [PERSON] визнано винним в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, накладено на [PERSON] адміністративне стягнення у вигляді штрафу розміром 340 грн. на користь держави та стягнуто з [PERSON] судовий збір в розмірі 275,60 грн. на користь держави (а.с.3). Згідно висновку №17-5413 судової автотоварознавчої експертизи автомобіля HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер [NUMBER] вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталася 22.03.2016, станом на той же час, визначається рівною 32036,23 грн., а вартість матеріального збитку станом на 31.10.2017 визначається рівною 34123,82 грн. За даними офіційного сайту МТСБУ, не можливо встановити чи був автомобіль марки Део, реєстраційний номер [NUMBER] на момент ДТП застрахований чи ні. Доказів на підтвердження даних обставин сторонами не надано та відповідні клопотання не заявлялись ними. Як зазначає представник відповідача Моторне (транспортне) страхове бюро України з часу ДТП, яка мала місце 22.03.2016 та по теперішній час позивач (потерпілий) чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, не подавала до МТСБУ заяву про страхове відшкодування із необхідними додатками. Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно із підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пунктів 33.1, 33.1.4 статті 33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Згідно зі статтею 35 указаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Таким чином, установивши, що позивач ні з відповідним повідомленням про ДТП, ні із заявою про страхове відшкодування у встановлений законодавством України строк до МТСБУ не звертався, причини, які б унеможливлювали вчинення ним таких дій, суду не навів, а також не порушив питання про відновлення цього строку, суд дійшов висновку про відмову [PERSON] у позові в частині відшкодування МТСБУ збитків, завданих його транспортному засобу. Отже, позивач не скористалася своїм правом на отримання страхового відшкодування у строки та в порядку визначеному Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Своєчасне звернення водія транспортного засобу, причетного до ДТП, до МТСБУ чи страховика має на меті забезпечити останнім належні умови щодо встановлення реального механізму пригоди та сприяти об`єктивному вирішенню питання щодо можливості здійснення потерпілим особам страхового відшкодування. Заперечення позивачем необхідності своєчасного звернення до МТСБУ з відповідними повідомленнями саме по собі не зумовлює виникнення в останнього обов`язку по відшкодуванню матеріальної шкоди за рішенням суду, адже в цьому випадку сам позивач своїми діями (бездіяльністю) не забезпечив МТСБУ можливості вирішити питання про наявність правових підстав для здійснення регламентної виплати. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2019 по справі №724/1009/16-ц та Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 по справі №910/7449/17. Звернення до страховика з заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку є підставою для відмови позивачу у здійснення страхового відшкодування. Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в постановах від 12.12.2018 у справі №641/8243/14-ц, від 08.02.2018 у справі №233/6322/15-ц, від 19.12.2018 у справі №761/8048/16-ц. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Пунктом 8 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі- Постанова від 01 березня 2013 року) судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що відповідач, як володілець джерела підвищеної небезпеки повинен нести відповідальність за шкоду, в тому числі й моральну, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини. Відповідно до ст.511 ЦК зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, установлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із чч.1 та 4 ст.636 ЦК договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобов`язанні. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди й цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі ст.599 ЦК виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст.1194 ЦК - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (стст.36, 37 закону №1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст.1194 ЦК. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 у справі №6-2808цс15. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України). Відтак, сума страхового відшкодування в порядку ст.1194 ЦК України має бути стягнута з відповідача, як винуватця ДТП. За таких обставин, суд приходить до висновку, що завдана позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди майнова шкода підлягає стягненню з відповідача в розмірі 34123,82 грн. Відповідно до вимог ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються Законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Отже судові витрати понесені позивачем в даній цивільній справі, складаються з проведення судової експертизи у розмірі 4 902,48 грн., що підтверджується квитанцією та сплата судового збору у розмірі 551,20 грн. Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., то вони не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження відповідними документами. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] , Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП, необхідно задовольнити частково, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 34 123,82 грн. та судові витрати за проведення судової експертизи в розмірі 4 902,48 грн. та сплату судового збору у розмірі 551,20 грн, в іншій частині відмовити.

Outcome: partial