Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

У листопаді 2016 року Банк через свого представника за довіреністю № 3734-К-Н-О від 04 вересня 2015 року та довіреністю від 26 грудня 2016 року/ас. 32,65/ [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з [PERSON] 21352,14 грн. кредитної заборгованості та судові витрати у розмірі 1378,00 грн. На обґрунтування позову Банк зазначив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 12.04.2013 [PERSON] отримала кредит у розмірі 10615,70 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/rules, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк, на підставі п.1.1.3.2.11 Умов та Правил має право проводити договірне списання з усіх відкритих в банку рахунків відповідача в погашення кредитної заборгованості відповідача і третіх осіб, за кредитами, в яких відповідач є поручителем, а також будь-якої іншої заборгованості, яка виникла у відповідача, зважаючи на невиконані зобов'язань перед Банком. Як на підставу своїх вимог позивач посилався на те, що свої зобов'язання за договором та угодою виконав та надав кредит. В свою чергу, відповідач, в порушення норм закону та умов угоди, свої зобов'язання не виконав, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, допустивши утворення заборгованості, яка станом на 08 листопада 2016 року становить загальною сумою 21352,14 грн., з якої: 7848,57 грн. - заборгованість за кредитом; 3868,83 грн. - по процентам за користування кредитом; 7848,50 грн. - за пенею та комісією; 1786,24 грн. - штраф, і у добровільному порядку не погашена. Сторони у судове засідання не з'явилися. Представник позивача згідно поданого клопотання просить справу розглянути за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі і не заперечує проти заочного розгляду справи /ас.36/. Відповідач повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 74 ЦПК України /ас. 45-47,52-54/, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 158, 169, 197,224 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом за матеріалами справи встановлено, що 12 квітня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] була укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н, відповідно до якої позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 10615,70 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, погашення заборгованості здійснюється, починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Вказана угода укладена між сторонами з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором № SAMDN34000012632343 від 28 березня 2007 року /копії ас 5-30/. Відповідно до п.п.1.1.2. п. 1 Генеральної угоди сторони домовилися, що заборгованість відповідача перед Банком за кредитним договором від 12 квітня 2013 року становить 11268,46 грн. Пунктом 2.1. Генеральної угоди визначено, що Банк надає позичальнику строковий кредит на строк 36 місяців з 12 квітня 2013 року до 30 квітня 2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в розмірі 10615,72 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Датою останнього погашення заборгованості визначено 30 квітня 2016 року. Інформації щодо визнання даної угоди недійсною суд не має. При укладанні Договору сторони керувались частиною першою статті634 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписанаГенеральна угода разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою", затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та "Тарифами Банку", що викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві; але відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, що підтверджується розрахунком заборгованості / ас. 4-5 /. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язанняза Договором та Угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, разом з цим відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв'язку з чим виникла заборгованість за договором станом на 08 листопада 2016 року, у розмірі 21352,14 грн., з якої: 7848,57 грн. - заборгованість за кредитом; 3868,83 грн. - по процентам за користування кредитом; 7848,50 грн. - за пенею та комісією; 1786,24 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Пунктом 2.2 Генеральної угоди встановлено, що при порушені позичальником строків погашення заборгованості, передбачених в генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день за зобов'язаннями, строк яких настав, сторони узгодили, що строк повернення кредиту рахується 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом починаючи з 32 дня порушення вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф в розмірі 1786,24 грн. Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. З положень частини першої статті 3 ЦПК України вбачається, що захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси. У відповідності з п. 1 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані нормами ЦК України, чинними на час виникнення спірних відносин. Згідно статтей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з статтями 525, 546, 549, 1048, 1050, 1054 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Кредитор крім того має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, тобто грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 27 постанови Пленуму №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. Відповідно до статті 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 60, 137 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач порушив грошове зобов'язання, і відповідно до укладеної між сторонами генеральної угоди та Договору зобов'язаний повернути кредит, сплатити проценти та передбачений угодою штраф. Суд погоджується з розрахунком позивача і вважає за можливе покласти його в основу судового рішення, оскільки відповідач не надав суду належних і допустимих доказів у спростування позовних вимог, чим не виконав вимоги статей 10, 58-59 ЦПК України. Судом таких доказів не встановлено і при розгляді справи. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України судом не встановлено, тому суд вважає позов обґрунтованим, порушене право позивача підлягає захисту, а позов задоволенню у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір», що діяв на час подачі позову до суду, та стягує з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати у розмірі 1378,00 грн. за подання позовної заяви.

Outcome: approved