Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом про звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки, посилаючись на те, що 21.07.2004року між позивачем та [PERSON] укладений кредитний договір № CSH0G000730004, згідно з яким остання отримала кредит в сумі 5000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 16,08% річних з кінцевим строком погашення кредиту 21.07.2014р. В забезпечення даного кредитного договору між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки від 21.07.2004р., за яким відповідач надала в іпотеку належний їй будинок [ADDRESS]. [PERSON] порушує графік погашення кредиту та оплати відсотків. Станом на 03.12.2013року заборгованість відповідачки складає 2684,81 долар США, в тому числі заборгованість по кредиту 1882,35дол. США, 693,02 долар США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 109,44 долар США заборгованість по пені. Просили суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором в розмірі 2684,81 долар США звернути стягнення на належний відповідачці будинок [ADDRESS], шляхом продажу ПАТ КБ «Приватбанк» будь-яким способом з будь-якою особою -покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-првовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, виселити відповідачку з будинку, який являється предметом іпотеки, стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, скерував заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав, просив задоволити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. В наданій суду заяві позов визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON], укладений кредитний договір № CSH0G000730004, згідно з яким остання отримала кредит в сумі 5000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом в сумі 16,08% річних з кінцевим строком погашення кредиту 21.07.2014р. В забезпечення даного кредитного договору між банком та [PERSON] укладений договір іпотеки від 21.07.2004р., за яким відповідач надала в іпотеку належний їй на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу, будинок [ADDRESS]. Кредитом відповідачка користалась, отримавши 5525 доларів США готівкою через касу у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на придбання квартири - 5000дол. США та сплату страхових внесків 525дол. США. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін). Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором. Зазначена норма закону застосовується також до відносин за кредитним договором в силу вимог ст.1054 ЦК України. Відповідно до п.2.3.2 банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту в разі, якщо позичальник порушує будь-які умови, у тому числі несвоєчасно чи не у повному обсязі здійснює погашення кредиту та/або сплачує відсотки. За наданим позивачем розрахунком, доказів неправильності якого відповідачем не надано, станом на 03.12.2013року загальна сума заборгованості позичальника [PERSON] складає 2684,81 долар США, в тому числі заборгованість по кредиту 1882,35дол. США, 693,02 долар США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 109,44 долар США заборгованість по пені. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства. При кредитуванні велике значення має зміцнення кредитної дисципліни, яка має на меті своєчасне погашення кредиту і суворе додержання позичальниками всіх умов договору. За порушення зобов'язань за кредитним договором сторони несуть відповідальність у вигляді стягнення штрафних санкцій, пені. Підписанням іпотечного договору відповідач прийняв на себе зобов'язання щодо забезпечення виконання кредитних зобов'язань. Умови кредитного договору та договору іпотеки погоджувались при укладенні правочинів і позичальник та іпотекодавець проти них не заперечували. При укладенні зазначених правочинів не існувало ніяких умов, які б примусили відповідача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст.629 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 18.8.2 іпотечного договору передбачено право позивача достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі порушення позичальником будь-якого із зобов'язань передбачених умовами кредитного договора. Відповідно ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. Відповідно до ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону. [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.07.2004року . Згідно п.13 договору про іпотеку сторони визначили, що вартість будинку 55650грн. Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок невиконання [PERSON] своїх зобов'язань щодо сплати кредиту, що спричинило позивачу збитки у вигляді неповернених кредитних коштів та не отриманих доходів, позивач має право на звернення стягнення на предмет іпотеки, тому позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки підлягають до задоволення шляхом реалізації предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» із застосуванням процедури, встановленої ст.38 Закону України "Про іпотеку", позовні вимоги обгрунтовані на законі та відповідають умовам укладених між сторонами іпотечного договору. Згідно з іпотечним договором передбачено продаж іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі у порядку ст.38 Закону "Про іпотеку", тобто така умова була погоджена у встановленому законом порядку та іпотекодавець проти неї не заперечував. Отже, така умова договору іпотеки є результатом домовленості сторін, що відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України. За відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Черкаській області [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Згідно ч.2 ст.39 Закону України "Про іпотеку" одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку" та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, оскільки наявність осіб, зареєстрованих у будинку, на який звертається стягнення, перешкоджатиме реалізації предмета іпотеки . Виходячи із аналізу наведених правових норм закону, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк. Оскільки на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки були виконані імперативно-диспозитивні приписи, встановлені ч. 2 ст. 40 Закону N 898-IV та ч. 3 ст. 109 ЖК, щодо примусового виселення за рішенням суду мешканців із житлового будинку або житлового приміщення, на які здійснюється звернення як на предмет іпотеки, а відповідач не виконав вимоги від 18.10.2013р. № 30.1.0.0/2-469 про усунення порушень та виселення в 30-денний строк (а.с.77, 78, 79), то такі позовні вимоги підлягають до задоволення. Оцінивши обставини справи у їх сукупності, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог. Визнання позову не суперечить закону та не порушує прав та законних інтересів будь-яких осіб. На підставі ст.88 ЦПК України до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору 344,10 грн., які понесені позивачем при подачі позову, що підтверджено документально в матеріалах справи. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що передбачене ст.224 ЦПК України.

Outcome: approved