Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 26 вересня 2008 року у розмірі 21524,05 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредита - 11304,82 грн., 3268,83 - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5587,35 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1013,05 грн. - штраф (процентна складова). Також, позивач просить стягнути з відповідача 1921,00 грн. судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав в заяві, що [PERSON] звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК»з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 26 вересня 2008 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні Договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач зазначає, що формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» «Тарифи», які викладенні на банківському сайті www.privatbank.ua, згідно яких обслуговується відповідач. А заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були наданні їй для ознайомлення в письмовій формі. Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК УКраїни) та крединого договору (ст. 1054 ЦК України). Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 2470,00 грн..Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керується п. 1.1.3.2.4, 1.1.3.1.9 Договоруна підставі якого відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Представник позивача в позовній заяві зазначає, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Договору, - відповідач зобов`язався погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором, а також слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п. 2.1.15.6 на вимогу Банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. У разі виникнення прострочених зобов`язань за кредитом згідно п. 2.1.1.12.6.1 договору клієнт сплачує банку пеню в розмірі зазначеному в тарифах, що діють на дату нарахування. Відповідно до п. п. 2.1.1.4.2, 2.1.1.4.6 Договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обов`язків за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначає, що договорі є обов`язковим для виконання сторонами. Атому, приймаючи до уваги невиконання відповідачем взятих на себе за кредитним договором зобов`язань, зазначену суму заборгованості, а також те, що на даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань за договором і заборгованість не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», позивач змушений звернутися до суду. В судове засідання 22 червня 2021 року представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, проте на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд даної цивільної справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання 22 червня 2021 року не з`явилася, проте на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої відповідач позовні вимоги визнає, просить у разі можливості зменшити їх розмір. Відповідно до ч. 2 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати судовий розгляд без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних, підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до абз. 6 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення в цивільній справі", у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. При цьому суд враховує, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що [PERSON] з метою отримання банківських послуг підписала Заяву б/н від 26 вересня 2008 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Банку, яка була підписана з відповідачем 26 вересня 2008 року, [PERSON] своїм підписом підтвердила, що вона згідна з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між нею та Банком договір про надання баніквських послуг, а також те, що вона ознайомилася з договором про надання банківськх послуг до його укладення і погоджується з його умовами. Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Товари в розстрочку" встановлено базову відсоткову ставку в місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, розмір обов`язкового щомісячного платежу, строк внесення щомісячних платежів, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, розмір штрафу за порушення строків платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором (а.с.12). Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, розмір якого в подальшому збільшувався та зменшувався, що вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, які містяться в матеріалах справи (а.с.5-10). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався та зменшувався, що підтверджується Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Товари в розстрочку" оформленої на [PERSON] (а.с.12). Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. З розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи (а.с. 5-10) також слідує, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитним коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Також зазначеним розрахунком підтверджується факт користування Відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, що є свідченням приєднання до угоди Відповідача, а дія Договору підтверджується операціями щодо використання кредитного ліміту, повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 18 березня 2019 року має заборгованість у загальному розмірі 21524,05 грн., яка складається з наступного: заборгованість за тілом кредита - 11304,82 грн., 3268,83 - заборгованість за простроченим тілом кредита; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 5587,35 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 100,00 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); 1013,05 грн. - штраф (процентна складова). Правовідносини які склалися між сторонами регулюються ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. В частині 1 статті 549 ЦПК передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. При цьому мається на увазі, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З положень статті 628 ЦК України слідує, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). Частина 1 ст. 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення про договір позики. Положення ч.1 ст. 1049 ЦК України вказують, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Частиною 1 статті 1048 ЦК України, передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальників процентів від суми позики, якщо інше не встановлене Договором або Законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється Договором. Відповідач не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором та таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а тому заборгованість, що виникла, слід стягнути з нього в примусовому порядку. Таким чином, враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у зв`язку з безумовним визнанням заявлених вимог відповідачем. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір в розмірі 1921 гривні 00 копійок, сплачений позивачем, слід стягнути на його користь з відповідача.

Outcome: approved