Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

15 квітня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він та [PERSON] 09.10.1977 року зареєстрували шлюб, під час шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] , який 12.06.1996 змінив прізвище на [PERSON] , у подальшому, їхній син [PERSON] 03 жовтня 2003 року одружився з [PERSON] , у яких під час шлюбу народилися два сини: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 14 вересня 2015 року шлюб між відповідачами було розірвано, їхні діти, тобто його внуки залишилися проживати з ним та його дружиною, тобто з дідусем та бабусею. Позивач вказує, що з моменту розлучення відповідачів і по цей час батько та мати ніякої участі у вихованні дітей - [PERSON] та [PERSON] не приймали, коштів на їх утримання йому та його дружині не надають. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] своїми неповнолітніми дітьми останні чотири роки не цікавляться, участі у їх вихованні та навчанні ніякої не приймають, мати неповнолітніх дітей [PERSON] більше двох останніх років проживає у Дніпропетровській області, де і працює охоронником відділу охорони ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" ТОВ "Охорона-Холдінг", батько дітей [PERSON] теж останні декілька років вживає наркотичні речовини та має непорозуміння з законом. Вказує, що відповідачі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, спілкуються з ними дуже рідко, або взагалі значні проміжки часу не спілкуються та не цікавляться дітьми, тобто не дбають про їхнє нормальне самоусвідомлення, не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надають доступу до культурних та інших духовних цінностей. Крім того позивач зазначає, що відповідачі - батьки неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] 31.01.2019 року та 12.03.2019 року відповідно, надали йому нотаріально завірені заяви, де зазначено, що вони не заперечують проти позбавлення їх батьківських прав відносно обох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та сина [PERSON] . Позивач просить позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] до проведення судового засідання подав до суду письмову заяву, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у його відсутності, позов задовольнити, не заперечує щодо заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] до проведення судового засідання подали до суду письмові заяви, просили справу розглядати у їхній відсутності, позов визнають в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради до проведення судового засідання подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно вимог статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно із нормами ст.164 Сімейного кодексу України, ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Відповідно п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний, духовний розвиток дитини, не забезпечують дитині необхідного харчування, медичного догляду, тощо. Враховуючи визнання позову відповідачами, що визнання позову відповідачами не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та наявність законних підстав для позбавлення батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд позов задовольняє. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст.ст.141, 142 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" з огляду на те, що відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, позивач при подачі позову до суду просив звільнити його від сплати судового збору, з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави з кожного по 192,10 грн. судового збору.

Outcome: approved