Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

[PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди . В обгрунтування позову зазначили, що 17 лютого 2017 року біля 18 год. 30 хв. відповідач [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки "ЗАЗ-ДЕУ", реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись автодорогою Н-09 "Мукачево-Львів" в с.Бабухів Рогатинськогорайону Івано-Франківської області по вул.Бандери, здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , батька позивачів. Внаслідок отриманих травм під час ДТП, [PERSON] помер. 27 грудня 2017 року кримінальне провадежння №120170900000000049 від 18 грудня 2017 року за ч.2 ст.286 КК України було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. Внаслідок смерті [PERSON] позивачі, які доводяться йому дітьми, зазнали душевних страждань. Тривалий час усі вони перебувають у психологічному стресі, отриманому внаслідок ДТП. Просили стягнути на користь кожного з позивачів по 200 000 грн. моральної шкоди. У судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] позовні вимоги підтримали повністю із підстав, наведих у позовній заяві. Додатково пояснили, що зазнали непоправної втрати через смерть батька. Вважають винним у його смерті саме [PERSON] , який здійснив на нього наїзд. Просили позовні вимоги задовольнити. [PERSON] просила стягнути на її користь суму 200 000 грн. [PERSON] при визначенні суми відшкодування покладалася на розсуд суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не прибув, направив на адресу суду письмове клопотання про слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав повністю. Відповідач [PERSON] позову не визнав зовсім. Направив на адресу суду відзив на позов у якому зазначив, що з постанови про закриття кримінального провадження від 27 грудня 2017 року вбачається, що пішохід [PERSON] перебував у стані алкогольного сп`яніння, переходив проїжджу частину вулиці С.Бандери в с.Бабухів Рогатинського району Івано-Франківської області поза межами пішохідного переходу у темному одязі та опинився у полі зору водія автомобіля на такій відстані до транспортного засобу, яка вже не була достатньою для попередження даної ДТП шляхом свлєчасного застосування екстренного гальмування. Незважаючи на відсутність його вини в скоєнні ДТП, він відшкодував родичам [PERSON] 10 000 грн., вибачився за те, що сталося і пояснив, що не мав можливості уникнути наїзду за вищезазначених обставин ДТП. Страховою компанією ПрАТ "СК "Універсальна" було відшкодовано моральну шкоду в сумі по 9600 грн. кожному з дітей (позивачів по справі) та дружині [PERSON] . На його думку шкоду було завдано внаслідок непереборної сили. Просив у позові відмовити повністю. У судовому засіданні [PERSON] позову не визнав із підстав, які наведені ним у відзиві. Просив у позові відмовити повністю. Суд, вислухавши доводи сторін, дослідивши та перевіривши усі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] помер [INFO] у віці 55 років в с.Бабухів Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 20 лютого 2017 року виконавчим комітетом Бабухівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. Відповідно до довідки від 18 лютого 2017 року причина смерті [PERSON] - тяжкий травматичний шок, множинні переломи ребер, розрив печінки, поєднана травма грудної клітки та органів черевної порожнини. Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 27 грудня 2017 року, складеної в м.Івано-Франківську старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області В.І.Сенича, кримінальне провадежння, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017090000000049 від 18 лютого 2017 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Постанова в порядку, визначеному ст.303,304 КПК України до слідчого судді не оскаржувалася, згідно пояснень, даних позивачами у судовому засіданні. В обгрунтування постанови зазначено, що причиною настання дорожньо-транспортної пригоди, з технічної точки зору, стали такі обставини події при яких пішохід [PERSON] , перетинаючи проїжджу частину вулиці С.Бандери в с.Бабухів Рогатинського району Івано-Франківської області, опинився в полі зору водія автомобіля марки ЗАЗ DAEWOO реєстраційний номе [NUMBER] під керуванням [PERSON] на такій відстані до пішохода, яка була недостатньою для попередження ДТП шляхом своєчасного застосування екстренного гальмування. У крові водія [PERSON] згідно досідження №361 від 21.02.2017 року, проведеного Івано-Франківським обласним наркологічним диспансером етилового спирту- не виявлено. При судово-токсилогічній експертизі крові та ліквору від трупа [PERSON] виявлений етиловий спирт в концентрації: в крові - 1,1 проміле, в лікворі 1,85 проміле. Така концентрація етилового сирту в крові при житті могла відповідати легкому ступеню алкогольного сп`яніння. Органом досудового розслідування встановлено, що ДТП сталася внаслідок необережних дій пішохода [PERSON] , який в порушення вимог ПДР України, нехтуючи заходами безпеки дорожнього руху, будучи в одязі темного кольору, не виділив себе в темну пору доби для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, не переконався, що це буде безпечним, раптово вийшов зліва направо в смугу руху водія [PERSON] , не впевнився у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, чим порушив п.4.4,4.7,4.8,4.14а).б) ПДР. При розслідуванні кримінального правопорушення об`єктивних доказів вини водія [PERSON] в порушенні ПДР України та наїзду на пішохода [PERSON] не встановлено. Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Факт родинних відносин між позивачем [PERSON] та [PERSON] документально підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] серія [NUMBER] , виданого 17 травня 1986 року Конюшківською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, де в графі батько зазначений [PERSON] . Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] і [PERSON] документально підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданим 02 березня 1990 року виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, де в графі батько зазначений [PERSON] ; рішенням Рогатинського районного суду від 10 червня 2015 року в справі №349/670/15-ц, провадження №2/349/240/15 відповідно до якого шлюб, зареєстрований 03 лютого 2013 року у виконавчому комітеті Денисівської сільської ради Козівського району Тернопільської області між [PERSON] і [PERSON] , [INFO] , актовий запис №1 - розірвано. Рішення набуло законної сили 23 червня 2015 року. Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] і [PERSON] документально підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] , виданим 21 вересня 1984 року Конюшківською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області, де в графі батько зазначений [PERSON] ; свідоцтвом про шлюб [PERSON] і [PERSON] , серія [NUMBER] , виданим 07 березня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції від 07 березня 2007 року, відповідно до якого [PERSON] і [PERSON] 06 вересня 1984 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] ; свідоцтвом про шлюб [PERSON] і [PERSON] серія [NUMBER] , виданим Козівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, відповідно до якого після реєстрації шлюбу дружині присвоєнопрізвище [PERSON] . Таким чином, позивачі, які є дітьми померлого [PERSON] , мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їх батька. Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 1 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» дано роз`яснення відповідно до якого, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦКУкраїни шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові №6-145цс12 від 05.12.2012 року. Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Органом досудового слідства встановлено, що смерть [PERSON] настала внаслідок ДТП за участю транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки), яким керував відповідач [PERSON] . Таким чином, за п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України обов`язок відповідача (як володільця транспортного засобу) щодо відшкодування моральної шкоди настає незалежно від наявності його вини у вчиненні ДТП. Відповідно до роз`яснень, даних Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.7 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Обставини вчинення ДТП та спричинення смерті [PERSON] не можна вважати непереборною силою в розумінні положень ЦК України. Перебування [PERSON] у стані алкогольного сп`яніння та порушення ним ПДР не є умислом, оскільки відповідачем не доведено, що [PERSON] свідомо допустив дії, внаслідок яких загинув. Заподіяння моральної шкоди дітям потерпілого доведено безпосередньо фактом спричинення смерті їх батька джерелом підвищеної небезпеки, що відповідно до п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України є підставою для відшкодування їм моральної шкоди незалежно від доведеності вини відповідача. Щодо визначення розміру моральної шкоди, то за змістом ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] проживала разом з батьком [PERSON] в одному домоволодінні, [PERSON] , [PERSON] проживали окремо, однак підтримували родинні стосунки. Батько часто приїжджа в до них в гості. На час смерті [PERSON] усі діти досягли повноліття, в них були власні сім`ї. Тому розмір відшкодування моральної шкоди, якої зазнали позивачі внаслідок смерті батька, слід визначити в однаковому розмірі для кожного з дітей. За ч.2 ст.1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.7 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначив, що питання, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Вимоги статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Органом досудового розслідування встановлено, що потерпілий [PERSON] потрапив в ДТП, внаслідок порушень Правил дорожнього руху України та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, а саме: характер правопорушення, відсутність вини відповідача, перебування потерпілого у нетверезому стані та нехтування ним правилами безпеки руху, характер стосунків позивачів та померлого, невідворотність негативних наслідків та істотність вимушених змін у способі життя позивачів, пов`язаних із втратою батька, виходячи із принципів розумності і справедливості, з врахуванням тієї обставини, що позивачам страховою компанією відшкодовано по 9600 грн. моральної шкоди, відповідачем добровільно відшкодовано 10 000 грн., суд приходить до висновку про часткове задоволення позову по 15 000 грн. на користь кожного позивача.

Outcome: partial