Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] звернувся в суд з позовом до Комунального закладу\~"Луцький\~центр первинної\~медико-санітарної\~допомоги №\~2"про визнання наказу незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. З врахуванням поданих в ході розгляду справи уточнених позовних вимог, відповіді на відзив, свої вимоги обґрунтовує тим, що працював на посаді лікаря-ендоскопіста і наказом відповідача №29-ос від 17.04.2018 року «Про припинення трудового договору (контракту)» незаконно звільнений з роботи на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, оскільки, медичний огляд його на відповідність стану здоровя було проведено із порушенням вимог законодавства, він не відмовлявся від всіх запропонованих йому посад та може за станом здоровя продовжувати працювати на посаді лікаря. Просить суд визнати незаконним та скасувати наказ Комунального закладу\~"Луцький\~центр первинної\~медико-санітарної\~допомоги №\~2"№29-ос від 17.04.2018 року «Про припинення трудового договору (контракту)» про його звільнення з посади лікаря-ендоскопіста консультативного відділення №2 хірургічного профілю, ендоскопічний кабінет, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України; поновити його на роботі, а також стягнути з відповідача в його користь суму в розмірі 28\~470 грн. 32 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.04.2018 року по 06.09.2018 року включно. Відповідач позов не визнав, подав відзив на позовну заяву, письмові заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив, що звільнення позивача було проведено у відповідності до вимог закону, медична комісія, оцінивши стан здоровя [PERSON] на підставі відповідних обстежень, належним чином встановила наявність протипоказань до роботи, встановлених додатком 4 до пункту 2.6 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, від усіх запропонованих посад позивач відмовився. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.05.2018 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження на 14 год. 30 хв. 11.06.2018 року. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.08.2018 року притягнуто до участі у справі правонаступника відповідача - Комунальне підприємство "Луцький центр первинної медичної допомоги № 2". Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.09.2018 року виправлено допущені описки в ухвалі Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.08.2018 року. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві, запереченні на відзив, заяві про уточнення позовних вимог. Просили суд позов задовольнити. Додатково позивач суду пояснив, що відповідач не попереджав його про звільнення з роботи. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, письмових запереченнях на відповідь на відзив. Просила суд, відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши та дослідивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] з 01.01.2000 року до 17.04.2018 року перебував у трудових відносинах з Комунальним закладом\~ "Луцький\~центр первинної\~медико-санітарної\~допомоги №\~2"(а.с.32 зворот, 74). Наказом № 29-ос від 17.04.2018 року «Про припинення трудового договору (контракту)» позивач звільнений з посади лікаря-ендоскопіста консультативного відділення №2 хірургічного профілю, ендоскопічний кабінет, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України у звязку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі через стан здоровя (а.с.9). Відповідно до п.2 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи. 16 квітня 2018 року відповідачем було проведено медичний огляд позивача, відомості про який було відображено у картці працівника, який підлягає медичному огляду, від 16.04.2018 року (далі карта медичного огляду від 16.04.2018 року) (а.с.152-153). На підставі результатів огляду, зазначених в карті медичного огляду, 16.04.2018 року була складена медична довідка №19 про проходження позивачем позачергового медичного огляду (далі медична довідка №19 від 16.04.2018 року), якою встановлено наявність у позивача протипоказань до роботи із шкідливими і небезпечними факторами виробничого середовища у звязку із наявними у [PERSON] хронічними важкими хворобами (а.с.9). Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови №9 від 6.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. В обґрунтування заперечень проти позову, представник відповідача вказувала на наявність у позивача стійкого погіршення здоровя після проходження останнього чергового медичного огляду 05.07.2017 року та у звязку із цим перебування [PERSON] на тривалому стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Такі доводи суд вважає безпідставними, виходячи з наступного. Із матеріалів справи вбачається, що 13.04.2018 року позивач був направлений на позачерговий медичний огляд, оскільки, виконання роботи повязане із шкідливими умовами праці. При цьому таке направлення на проходження стаціонарного огляду було здійснене відповідачем під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні, оскільки, згідно відповідного листка непрацездатності [PERSON] мав приступити до роботи 14 квітня 2018 року (а.с.11, 61). 30.03.2018 року Волинським обласним бюро МСЕК встановлено позивачу довічно другу групу інвалідності з можливістю працювати та протипоказаннями щодо роботи з фізичними навантаженнями, що засвідчено відповідною довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААА №758784 (далі довідка МСЕК від 30.03.2018 року) та індивідуальною програмою реабілітації інваліда №260 від 30.03.2018 року (далі програма реабілітації інваліда) (а.с.12, 60). Крім того, медичною довідкою від 05.07.2017 року, була підтверджена придатність позивача до роботи на посаді лікаря-ендоскопіста до 05.04.2018 року (далі медична довідка від 05.07.2017 року) (а.с.16-17). Отже, за змістом зазначених документів, позивачу у звязку із станом його здоровя була встановлена наявність стійкого зниження працездатності, за якої він може працювати, в тому числі на посаді лікаря-ендоскопіста. Крім того, перебування [PERSON] на стаціонарному, амбулаторному лікуванні відповідає висновкам комісії лікарів, викладеним у медичній довідці від 05.07.2017 року (а.с.17) Із змісту карти медичного огляду від 16.04.2018 року (а.с.152-153) вбачається, що у ній зазначені результати медичного огляду, який [PERSON] фактично проходив 2 та 3 квітня 2018 року, про що свідчать відповідні записи лікарів (терапевт, окуліст, хірург, лор, інші фахівці). Тобто, медичний огляд фактично відбувався раніше, ніж відповідачем було оформлене відповідне направлення на такий огляд (направлення датовано 13.04.2018 року), а відтак, суд критично ставиться і не бере до уваги викладені у зазначеному огляді результати медичного огляду [PERSON] Провівши щодо позивача позачерговий медичний огляд, за наявності дійсної медичної довідки від 05.07.2017 року, відповідач також не врахував, що позачерговий огляд передбачений п.3.8 Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій (затверджений наказом Міністерства охорони здоров'я України 21.05.2007 N 246) (далі Порядок), можливий лише у разі, якщо стан здоров'я працівника не дає змоги йому виконувати свої трудові обов'язки. Однак, як вбачається із направлення на проходження медогляду від 13.04.2018 року, відповідач прийняв рішення про направлення позивача на медичний огляд у період коли [PERSON] знаходився на лікуванні, не вказавши у самому направленні будь-яких обставин щодо неможливості [PERSON] виконувати свою роботу після завершення періоду непрацездатності. Крім того, з врахуванням положень ч.4 ст. 69 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», у разі за наявності дійсної довідки медико-соціальної експертної комісії про ступінь непрацездатності та встановлення інвалідності, подальше стійке зниження рівня непрацездатності у звязку з стійким розладом функцій організму визначається лише наступним висновком тієї ж МСЕК. Комісія лікарів відповідача, складаючи медичну довідку №19 від 16.04.2018 року, зазначені обставини безпідставно не дослідила та не врахувала, не зазначила також будь-яких мотивів щодо тривалої непрацездатності позивача протягом останніх пяти місяців перед звільненням, не оцінила висновки Волинського обласного бюро МСЕК, викладені у довідці МСЕК від 30.03.2018 року та програмі реабілітації інваліда. Відтак, висновок медичної комісії щодо наявності у позивача протипоказань до роботи не можна визнати обґрунтованим та обєктивним, так як медичний огляд [PERSON] був проведений із порушенням вимог закону. Показання допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] щодо погіршення стану здоровя позивача, в даному випадку, не спростовують вищезазначених висновків суду. Таким чином, посилання позивача на наявність порушень з боку відповідача в ході проведення медичного огляду є підставними, а доводи відповідача з цього приводу суд відхиляє. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. За змістом правового висновку, висловленого Верховним Судом України в постанові від 18 жовтня 2017 року у справі N 6-1723цс17, суд повинен перевірити дотримання вищевказаних вимог закону при звільненні працівника та перевірити наявність доказів про попередження працівника про наступне його звільнення із займаної посади не пізніше ніж за два місяці. Позивач в судовому засіданні вказав, що він не був попереджений про своє звільнення. Заперечуючи проти позову, відповідач не надав суду належних доказів про попередження [PERSON] про наступне його звільнення із займаної посади не пізніше ніж за два місяці. За таких обставин, відповідачем було звільнено позивача із займаної посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України з порушенням вимог закону, а тому наказ Комунального закладу\~"Луцький\~центр первинної\~медико-санітарної\~допомоги №\~2"№29-ос від 17.04.2018 року «Про припинення трудового договору (контракту)» про звільнення [PERSON], з посади лікаря-ендоскопіста консультативного відділення №2 хірургічного профілю, ендоскопічний кабінет, на підставі п.2 ст.40 КЗпП України є незаконним та підлягає скасуванню. Вирішуючи питання про поновлення позивача на роботі суд враховує ту обставину, що Комунальний заклад "Луцький центр первинної медико-санітарної допомоги № 2" змінив назву на Комунальне підприємство "Луцький центр первинної медичної допомоги № 2" у звязку з чим в рамках розгляду даної справи було проведено процесуальне правонаступництво відповідача (а.с.112, 113, 120). Тому [PERSON] слід з 17.04.2018 року поновити на посаді лікаря-ендоскопіста консультативного відділення №2 хірургічного профілю, ендоскопічний кабінет, Комунального підприємства "Луцький центр первинної медичної допомоги № 2". У звязку із незаконним звільненням позивача з роботи на підставі ч.2 ст.235 КЗпП України, до задоволення також підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 18.04.2018 року по 06.09.2018 року включно в межах заявлених позовних вимог (а.с.136). Із змісту оспорюваного наказу про звільнення позивача вбачається, що відповідачем визначено середньомісячний заробіток позивача у розмірі 6808,25 грн. (а.с.8), з яким погодився позивач, визначаючи розмір позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Отже, з врахуванням вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, середньоденна заробітна плата позивача складала 309 грн. 46 коп. (6808,25 грн. : 22 дні), а тому сума коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.04.2018 року по 06.09.2018 р. включно становить 30 017 грн. 62 коп. (309,46 грн. х 97 робочих дні). Однак, з врахуванням встановленого ст. 13 ЦПК України принципу дизпозитивності цивільного судочинства, до стягненню з відповідача підлягає сума заявлених позивачем позовних вимог в цій частині в розмірі 28 470 грн. 32 коп. Викладені у відзиві доводи відповідача щодо пропуску позивачем визначеного ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду не заслуговують на увагу, так як оскаржуваний позивачем наказ про звільнення прийнято 17.04.2018 року, а [PERSON] звернувся до суду із даним позовом 17.05.2018 року, що вбачається із поштового штемпеля на конверті (а.с.44 зворот). Враховуючи зазначені обставини, позовні вимоги підлягають до задоволення. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача з дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved