Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом про стягнення заборгованості. На підставу своїх вимог спирається на те, що ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], 23.08.2007 року уклали кредитний договір № СSМWGA00000017. Згідно договору ПАТ КБ «Приват Банк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 72000,00 грн., на термін до 23.08.2017 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення: заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором. відповідач сплачує Банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Згідно п. 7.3 кредитного договору, забезпеченням виконання Позичальником зобовязань за договором виступає іпотека житлового будинку № 38, по вул. Садовій, с. Дзензелівка, Маньківського району, Черкаської області. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором №СSМWGA00000017. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов'язання за вказаним Договором не виконав. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 України наслідками порушення відповідачем зобов'язань щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 14.07.2015 має заборгованість - 516144,17 грн., яка складається з наступного: - 70566,94 грн. - заборгованість за кредитом; - 152895,91 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -10448,37 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 257416,56 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина); - 24566,39 грн. - штраф (процентна складова), що і змусило представника позивача звернутись з відповідним позовом до суду. В ході розгляду справи відповідач [PERSON], у звязку із смертю був замінений спадкоємцем [PERSON], та було проведене перерахунок заборгованості, який в кінцевому вигляді дорівнював сумі 275120,89 грн. Представник позивача в судовому засіданні остаточні позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні заперечував на задоволення позову через порушення строків визначених ст. 1281 ЦПК України, що в свою чергу, на думку відповідача, позбавляє позивача права вимоги до спадкоємця. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із того, що як дійсно встановлено в судовому засіданні, що відповідно до укладеного № СSМWGA00000017 від 23.08.2007 ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON], останній отримав кредит у сумі 72000 грн., однак в повній мірі не виконуючи взяті на себе зобовязання створив заборгованість, яка станом на 14.07.2015р. склала 516144,17 грн. [PERSON] помер 27.05.2013р. Враховуючи, що з укладення кредитного договору № СSМWGA00000017 від 23.08.2007 року одночасно був укладений договір особистого страхування № СSМWLK00025299 від 23.08.2007р., згідно якого страховиком було ТДВ «СК «КРЕДО», страхувальником [PERSON], страховим агентом, вигодо набувачем та гарантом виконання зобовязань ТДВ «СК «КРЕДО» був «ПриватБанк», а тому дружина покійного [PERSON] - [PERSON] 07.11.2013р. через «ПриватБанк» звернулась до ТДВ «СК «КРЕДО» із заявою про виплату страхового відшкодування, що підтверджено копіями заяви до ТДВ «СК «КРЕДО» та відповіддю «ПриватБанку» від 13.11.2013р. № 20.1.0.0.0/7-131107/3126, до яких додала копію остаточного лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] № 000100 від 28.05.2013р., що свідчить про те, що про факт смерті [PERSON] «ПриватБанку» стало відомо 07.11.2013р. Суду не надано доказів вжиття позивачам будь яких заходів в період з 07.11.2013р. по 19.07.2015р. (дату підписання позовної заяви) спрямованих на зясування факту смерті боржника а також стягнення заборгованих сум як з самого боржника так і його спадкоємців. Суду не надано також і доказів того, що дружина покійного та дочка знали про існування непогашеної заборгованості покійного перед банком до подання в 2015р. позову в суд. Відповідачка по справі 12.11.2013р. подала до Маньківської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом та була заведена спадкова справа № 406 за 2013р. На даний час свідоцтва про право на спадщину не видавались. Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. 1218, 1231 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. ч. 3, 4 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Ч. 3 ст. 23 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Таким чином, за змістом статті 23 Закону України "Про іпотеку" у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені у ст. ст. 12, 33 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до цих норм такими підставами є порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору, невиконання або неналежне виконання боржником основного зобовязання. Зі смертю боржника зобовязання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, а умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, оскільки підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обовязку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Згідно ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право. Враховуючи вище зазначені докази та обставини, суд приходить до висновку, що позивач предявив вимоги до спадкоємця, який подав заяву про прийняття спадщини, з порушенням строків, встановлених ст. 1281 ЦК України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємця. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed