Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

08.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, який в подальшому було уточнено та просить ухвалити рішення, яким зняти арешт з 1/3 частини квартири, належної [PERSON], яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], накладений згідно постанови першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції «про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження» від 10.12.2009 року та 03.06.2011 року. В обґрунтування свого позову посилається на те, що виконавчі провадження, під час виконання яких було накладено арешт на 1/3 частини квартири, були закриті, однак арешт знятий не був. Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позовну заяву підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність, підкреслюючи відсутність доказів виконання судових рішень. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 19 квітня 2000 року, є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS]. Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 71526103 від 27.10.2016 року вбачається, що на майно позивача [PERSON] було накладено арешти Першим Київським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції. Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Під час розгляду справи було встановлено, що на примусовому виконанні у відділі в 2009-2012 році перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2794/09 Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 36504,83 грн. та виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-2794/09 Київського районного суду м. Одеси від 28.07.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» грошової суми у розмірі 271,92 грн. Боржником вимоги виконавчих документів виконані не були, у зв'язку з чим державним виконавцем відділу 10.12.2009 року було накладено арешт на 1/3 частину квартири під [ADDRESS] яка належить [PERSON] на праві власності. Крім того, на примусовому виконанні у відділі в 2011 році перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 1-104/10 Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь Держави грошової суми у розмірі 4137800,00 грн. Боржником вимоги виконавчого документа також не були виконані, у зв'язку з чим державним виконавцем відділу 03.06.2011 року накладено арешт на 1/3 частину квартири під [ADDRESS] яка належить [PERSON] на праві власності. Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню Відповідно до частин 1 та 2 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу". Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до п. 1, ч. 2, ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" державною виконавчою службою, у тому числі, підлягають виконанню виконавчі листи, що видаються судами. Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Відповідно до частини 2 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Згідно п. 5 ч. З ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. В подальшому 25.08.2011 року державним виконавцем відділу, у відношенні виконавчого листа № 1- 104/10 Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2011 року про стягнення з [PERSON] на користь Держави грошової суми у розмірі 4137800,00 грн.,

Outcome: dismissed