Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

Головний лікар Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради Паламарчук П.В. звернувся до суду з заявою, в якій просить винести рішення про госпіталізацію [PERSON] у КЗ "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР у примусовому порядку з тих підстав, що останній хворіє хронічним психічним розладом з 1998 року, внаслідок чого вчиняє небезпечні для оточуючих дії та не спроможний самостійно забезпечити свою життєдіяльність. В судовому засіданні представник заявника підтримавзаяву. Зазначив, що доставлений до лікарні [PERSON] у зв'язку з призначенням відносно нього судової психіатричної експертизи за кримінальним провадженням. Психічний стан його загострений, він погано спить, погрожує оточуючим та персоналу, відмовляється від прийому ліків. Лікар-психіатр в судовому засіданні пояснив, що психічний стан [PERSON] загострений, він страждає хронічним психічним розладом. Особа не визнана недієздатною. Неодноразово лікувалася у психіатричній лікарні. Часто хворий самостійно з'являвся до лікарні для госпіталізації, раніше завжди надавав згоду на лікування. На даний час до лікарні доставлений для проведення судової експертизи, психічний стан його загострений, від прийому ліків категорично відмовляється. Наявні випадки у відділенні агресії Грабовського до інших хворих та медперсоналу. У зв'язку з неможливістю самостійно забезпечити свою життєдіяльність та вчинення дій, небезпечних для оточуючих, [PERSON] потребує лікування в умовах психічного стаціонару. [PERSON] в судовому засіданні згоду на примусову госпіталізацію не надав, просив відмовити в її задоволенні за необґрунтованістю. Зазначив, що до лікарні доставлений для проведення судово-психіатричної експертизи, підстав для примусового лікування не має. Він не визнаний недієздатним. Неодноразово лікувався у психіатричній лікарні, завжди надавав згоду на лікування, так як в цьому була потреба. Приймав ліки вдома. На даний час у відділенні він відмовляється від прийому ліків з тих підстав, що він прибув не для лікування, а для проведення експертизи. Обставини, викладені у заяві матеріФедорової М.М., не відповідають дійсності, відносини з нею неприязливі. Доводи представників лікарні, що він вчиняє у відділенні дії, які створюють небезпеку для оточуючих, є безпідставними. Адвокат Андруневич В.М. в судовому засіданні зазначив, що правових підстав для примусової госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON] не має.Просив відмовити у задоволенні заяви. Прокурор у судовому засіданні вважав заявупро госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку такою, що підлягає задоволенню. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 339 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу» заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до вимог ч.1 ст.340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви про примусову госпіталізацію, її продовження додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Відповідно до вимогст.ст. 12, 83 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, з мінімальними соціально-правовими обмеженнями (ст. 4 Закону). Відповідно до ст. 7 Закону діагноз психічного розладу встановлюється відповідно до загальновизнаних міжнародних стандартів діагностики та міжнародної статистичної класифікації хвороб, травм і причин смерті, прийнятих Міністерством охорони здоров'я України для застосування в Україні. Діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах, безпосередньо не пов'язаних із станом її психічного здоров'я. Згідно ч.3 ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Згідно зі ст. 14 Закону особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Судом встановлені наступні обставини: Відповідно до ухвали слідчого судді Херсонського міського суду від 14.05.2018 року за кримінальним провадженням №1201723003003764 [PERSON] направлений до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» для проведення стаціонарної комплексної судової психолого-психіатричної експертизи. Згідно заяви від 18.05.2018 року [PERSON]( матері [PERSON]), вона просить прийняти на лікування її сина [PERSON]у зв'язку з тим, що він останній час відмовляється від приймання ліків, став злим, агресивним. На підтвердження підстав для госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON] до заяви представника психіатричного закладу додав висновок комісії лікарів-психіатрів Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради №2041 від 21.05.2018 року, відповідно до якого [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням у формі шизоафективний розлад, загострення, маніакальний синдром. Хворий погано спить, настрій підвищений, але супроводжується злобою, дратівливістю, підвищеними вимогами до оточуючих, конфліктує з іншим хворими, погрожує їм розправою, намагається штовхати слабких хворих, погрожує медперсоналу, сексуально розгальмований, пропонує медсестрам вступати з ним в інтимні відносини. Категорично відмовляється від медикаментозної допомоги, у зв'язку з чим його лікування можливо лише в умовах стаціонару. Потребує лікування у стаціонарних умовах Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради у примусовому порядку. Вирішуючи питання про примусову госпіталізацію [PERSON], суд дійшов висновку про те, що матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних доказів, які б у своїй сукупності та взаємному зв'язку давали достатні підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для обґрунтованого припущення про вчинення останнім дій , небезпечних для життя і здоров'я оточуючих, або неспроможність останнього самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, після поміщення його до лікарні для проведення експертизи. Досліджена в судовому засіданні медична картка стаціонарного хворого таких доказів не містить. Сама ж по собі неадекватна поведінка [PERSON] без встановлення наслідків цієї поведінки, що передбачено статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», не може бути достатньою підставою для госпіталізації особи в примусовому порядку. Тому, суд вважає, що підстави для задоволення заяви відсутні.

Outcome: dismissed