Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] 27.04.2020 року звернувся до суду з позовом про визнання недійсними підпунктів 7.4.1 та 7.4.2 пункту 7.4 Договору № 2224343 від 01.04.2020 року про надання споживчого кредиту укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» в частині зобов`язання споживача сплатити штраф у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом у період з 16 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01 квітня 2020 року він на веб-сайті https://creditplus.ua заповнив заявку на надання споживчого кредиту, після чого йому надійшло повідомлення про надходження на його банківську карту грошових коштів в розмірі 6 500,00 грн. В той самий час на адресу його електронної пошти з електронної пошти [INFO] надійшов електронний лист з додатком копії Договору № 2224343 від 01.04.2020 року про надання споживчого кредиту. Відповідно до змісту договору споживач отримує 6 500,00 грн. на строк 14 днів, дата повернення 15.04.2020, та сплачує за користування кредитом проценти у розмірі 864,50 грн., виходячи з ставки 0,95% за кожний день користування кредитом; загальна сума до сплати 7 364,50 грн. Позивач зазначає, що зміст підпунктів 7.4.1 та 7.4.2 пункту 7.4 договору не відповідає діючому законодавству станом на 01.04.2020. Так, вказаними підпунктами договору передбачений обов`язок споживача сплатити штраф у випадку невиконання споживачем зобов`язань щодо повернення кредиту - у розмірі 312,00 грн. на четвертий день прострочення та 78,00 грн. за кожний наступний день починаючи з п`ятого для прострочення. Позивач вказує, що в пункті 6 Прикінцевих та перехідних положень (розділ ІV) Закону України «Про споживче кредитування» в редакції, яка діяла з 18.03.2020 та станом на 01.04.2020 вказано: «У разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по 31 травня 2020 року (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 31 травня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону". Позивач вважає, що зміст підпунктів 7.4.1 та 7.4.2 пункту 7.4 договору, яким встановлена дата повернення кредиту 15.04.2020, частково суперечить діючим на дату укладення договору норм законодавства, оскільки не враховує встановлене законодавством звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань в період з 01.03.2020 до 30.04.2020, зокрема в даному випадку звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення у період з 16.04.2020 по 30.04.2020. В обгрунтування позову позивач посилається на норми частини 1 ст. 203, частини 1 статті 215 ЦК України. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05.05.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву (а.с. 17-19). Ухвалою суду від 27.05.2020 року клопотання та заяви відповідача ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» про розгляд справи з повідомленням сторін, заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, заперечення проти залучення до справи третьої особи повернуто заявнику без розгляду (а.с. 32-34). 29.05.2020 року до суду від третьої особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг надійшло пояснення, в якому зазначено, що ТОВ «Авентус Україна» 28.03.2017 внесено до Державного реєстру фінансових установ, що веде Нацкомфінпослуг та має ліцензію на «Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту». Позивач із скаргою про порушення його прав, як споживача фінансових послуг до Нацкомфінпослуг не звертався. Надання коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, є фінансовою послугою, якщо така послуга надана на підставі кредитного або іншого договору, який має всі ознаки кредитного договору, визначені ст. 1054 ЦК України. Припис абзацу 2 частини 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Норма Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» застосовується до договорів по яким споживачами прострочено виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит і не розповсюджується на відсотки за користування кредитом (а.с. 36-40). 01.06.2020 р. від представника відповідача Бабенкової Н.А. до суду надійшли заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 47-48), клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін (а.с. 83-84), заперечення проти залучення до справи третьої особи (а.с. 121). 04.06.2020 р. до суду від представника відповідача Бабенкової Н.А. надійшов відзив на позов з проханням відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі у зв`язку з їх необгрунтованістю та безпідставністю (125-128 зв.). У відзиві зазначено, що вся процедура укладення з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відбувається відповідно до вимог чинного законодавства, включаючи Закони України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію», а також відповідно до внутрішніх Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту та проходить в онлайн-режимі. Перед укладенням кредитного договору товариство шляхом розміщення на власному Веб-сайті надає клієнту доступ до інформації, необхідної для укладення кредитного договору, де серед іншого, міститься інформація про тарифи, ціни та умови надання фінансових послуг, порядок їх надання, розміщені Правила та примірний кредитний договір, що планується до укладення. На першій сторінці Веб-сайту товариства наявна інформація про види процентної ставки, максимальний строк кредиту, максимальну суму кредиту, умови пролонгації, способи отримання кредиту тощо, також міститься посилання на вкладку «Обов`язкова інформація для клієнта». Всі інформація на Веб-сайті товариства є повною, актуальною, безоплатною, доступною для самостійного ознайомлення клієнта та прийняття ним обгрунтованого і усвідомленого рішення стосовно отримання кредиту, що визначається істотними умовами, при цьому не встановлено часових обмежень для такого ознайомлення. Також у разі незгоди з умовами кредитного договору позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і, відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення кредитного договору, натомість таких дій не вчинив. [PERSON] є клієнтом ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» з 07.11.2019 р. та до оспорюваного кредитного договору укладав ще три кредитні договори, які успішно виконував та закривав. Оскаржуваний кредитний договір є аналогічний попереднім, тому позивач був повністю ознайомлений зі всіма умовами договору та відповідальністю сторін. Кредитний договір від 01.04.2020 р. укладений з позивачем в електронній формі, позивачу було переказано кошти 01.04.2020 р. в розмірі 6 500,00 грн. на банківську картку клієнта, яку було вказано особисто [PERSON] в заяві на отримання кредиту. При укладенні договору позивач 01.04.2020 р. свідомо вчинив сукупність дій спрямованих на укладення кредитного договору, при цьому ним було узгоджено розмір, строк та умови кредитування. На підтвердження укладення/визнання клієнтом оспорюваного кредитного договору в рахунок погашення кредиту за вказаним правочином 14.04.2020 р. від клієнта надійшов платіж у розмірі 4 000 грн., яким частково було погашено заборгованість за кредитним договором. Відповідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» споживач звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню), при цьому дана норма ніяким чином не забороняє сторонам передбачати в договорі про споживчий кредит умову, що виконує роль забезпечення належного виконання споживачем зобов`язань за кредитним договором, в тому числі у вигляді штрафу. Крім того, порушення умов договору про споживчий кредит може бути більш триваючим, ніж період, встановлений законом для звільнення споживача від відповідальності. Умови підпунктів 7.4.1 та 7.4.2 пункту 7.4 кредитного договору в повній мірі відповідають вимогам законодавства, що діють у теперішній час. При цьому відповідач визнає, що враховуючи норми Закону, у товариства дійсно відсутні підстави для нарахування позивачу вказаного в наведених пунктах штрафу у період з 01.03.2020 р. по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину з врахуванням змін в чинне законодавство, внесеними згідно із Законом № 591-ІХ від 13.05.2020 р. Відповідач поданим відзивом підтверджує, що у зазначений період позивача на виконання закону буде звільнено від сплати вказаного штрафу. Проте таке звільнення не вливає на дійсність умов договору, що передбачають нарахування штрафу. Ухвалою суду від 11.06.2020 року відмовлено у задоволенні заперечення представника відповідача ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» Бабенкової Н.А. проти залучення до участі у справі третьої особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг. Ухвалою суду від 11.06.2020 року у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Авентус Україна» Бабенкової Н.А. про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та клопотання про застосування до позивача заходів впливу з метою запобігання зловживанню процесуальними правами відмовлено та залишено без задоволення заперечення представника відповідача проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. У відповідності ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Частини 2, 3 вказаної статті регламентують, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує ціну позову, значення справи для сторін. При цьому згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Таким чином, суд з урахуванням предмету спору, наданих сторонами доказів, відзиву, вважає за доцільне у даній справі проведення спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 01.04.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» було укладено договір № 2224343 про надання споживчого кредиту, за умовами якого відповідач надав позивачу кредитні кошти в сумі 6 500,00 грн. строком на 14 днів (дата повернення позики та сплати нарахованих процентів 15.04.2020 р.) з можливістю продовження строку кредиту у порядку та на умовах визначених договором зі сплатою зниженої процентної ставки 0,95 % в день від суми кредиту у межах строку надання кредиту, що складає суму нарахованих процентів 864,50 грн., та стандартної процентної ставки 1,90 % в день від суми кредиту, яка застосовується у разі невиконання споживачем умов договору для застосування зниженої процентної ставки (далі - договір, а.с. 4-10). За повідомленням третьої особи, 28.03.2017 р. ТОВ «Авентус Україна», код ЄДРПОУ 41078230, внесено до Державного реєстру фінансових установ, що веде Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (Нацкомфінпослуг) та має ліцензію на «Надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту» (а.с. 37). Відповідно частин 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Пунктом 7.4 укладеного між сторонами договору визначено: «У випадку невиконання та/або неналежного виконання Споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: 7.4.1. у розмірі 312,00 гривень на 4 (четвертий) день такого невиконання та/або неналежного виконання; та 7.4.2. у розмірі 78,00 гривень починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання та/або неналежного виконання». Позивач просить визнати недійсними вищевказані підпункти 7.4.1 та 7.4.2 пункту 7.4 договору - в частині зобов`язання споживача сплатити штраф у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом у період з 16 квітня 2020 року по 30 квітня 2020 року з посиланням на частину 1 ст. 203 та частину 1 ст. 215 ЦК України, як такі, що суперечать діючим на дату укладення договору нормам законодавства, яким встановлено звільнення споживача від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань в період з 01.03.2020 р. по 30.04.2020 р. За правилами частини 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно положень частини 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст. 217 ЦК України). З 18.03.2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно пункту 7 якого Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" було доповнено пунктом 6 такого змісту: "У разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по 31 травня 2020 року (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по 31 травня 2020 року виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону". У подальшому Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо додаткової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 13.05.2020 року, який набув чинності з 29.05.2020 року, пункт 6 Розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» викладено у наступній редакції: У разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Отже, на час укладення між сторонами договору діяла редакція вищенаведеного закону, відповідно якого споживача у період з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за договором про споживчий кредит було звільнено від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню), сплата яких передбачена таким договором. При цьому суд приймає до уваги наступні обставини. Відповідно до статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Спірні підпункти укладеного між позивачем та відповідачем договору містяться у розділі 7 договору, яким визначено відповідальність сторін. Неустойка є одним з видів забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. З матеріалів справи встановлено, що сторонами укладено договір споживчого кредиту, позивач та відповідач досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Неустойка є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання. Окрім того, до моменту вчинення порушення неустойка відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення - є мірою відповідальності. Відповідно до положень частини другої статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Отже, встановлення штрафу у договорі є санкцією за невиконання стороною своїх зобов`язань за кредитним договором, укладеним між позивачем і фінансовою установою. Разом з тим, за нормою частини 3 ст. 550 ЦК України, кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 цього Кодексу). За правилами частини 1 ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У зв`язку з дією карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) на законодавчому рівні захищені права споживачів у кредитних зобов`язаннях щодо відповідальності позичальників перед кредитодавцями за прострочення виконання умов договору, а саме встановлено звільнення від таких обов`язків сплачувати неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за кредитним договором на період часу з 01.03.2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину. При цьому нормами Закону України "Про споживче кредитування" з урахуванням внесених до нього змін не встановлено заборони сторонам договору про споживчий кредит визначати умови, що виконують роль забезпечення належного виконання споживачем зобов`язань за кредитним договором, у тому числі у виді штрафу, а встановлено лише обмежування в часі по звільненню від відповідальності позичальника перед кредитодавцем за порушення виконання зобов`язання. Разом з тим, суд констатує, що відповідач не має права нараховувати та стягувати з позивача штраф, відповідно умов договору, що є предметом спору, за невиконання та/або неналежне виконання зобов`язань по поверненню суми кредиту та /або сплати процентів за користування кредитом по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19). Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу понесених позивачем судових витрат, враховуючи, що в межах даного спору судом ухвалено рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Outcome: dismissed