Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

Позивача [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті його матері-[PERSON], яка померла [INFO] року, право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], на праві особистої власності належав колгоспному двору, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (дружина), [PERSON].(син), [PERSON].(невістка), [PERSON].(дочка), [PERSON].(внук) та [PERSON] (внучка), що підтверджується записами в погосподарських книгах. Частка кожного становила 1/7 житлового будинку. [INFO] року померла мати позивача-[PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до якої входить частка спірного житлового будинку. На випадок своєї смерті, померла не розпорядилась вказаним майном, тому спадкування відбувалось за законом. Відтак, [PERSON] як єдиний спадкоємець за законом, що виявив бажання прийняти спадщину(житловий будинок), яку формально прийняв, оскільки на момент її відкриття спільно проживав із спадкодавцем, звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє позивача можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому останній змушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити. Представник відповідача Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечив проти задоволення позову Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали заяви про розгляд справи в їх відсутності, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти визнання за позивачем цілісно права власності на спірний будинок. Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Із свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 26 вересня 1961 року, копія якого долучена до матеріалів справи, вбачається, що ціле домоволодіння, яке розташовано в [ADDRESS], дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (арк.справи 5). Із долученої до матеріалів справи довідки №524, яка видана виконавчим комітетом Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 23 лютого 2018 року, вбачається, що при перейменуванні вулиць та уточнення адресного господарства в смт. Журавно Жидачівського району Львівської області, житловому будинку, який належить [PERSON] присвоєно адресу: [ADDRESS] (арк. справи 21). Окрім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученим витягом №523 з будинкової книги будинку [ADDRESS] від 23 лютого 2018 року, що станом на 15 квітня 1991 року в [ADDRESS] рахувалося господарство за колгоспним двором, членами якого були: [PERSON] - голова двору, [PERSON] (дружина), [PERSON].(син), [PERSON].(невістка), [PERSON].(дочка), [PERSON].(внук) та [PERSON] (внучка) ( арк. справи 23). Згідно із технічним паспортом від 09 березня 2018 року(копія якого долучена до матеріалів справи) на житловий будинок [ADDRESS], загальна площа вказаного будинку становить-142,4 кв.м.(житлова-63,0 кв.м.). Рік забудови-1961. Інвентаризаційна вартість-531470 грн.(арк. справи 14-19). Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що спірний житловий будинок в [ADDRESS] належав суспільній групі господарств "колгоспний двір", членами якого були: . [PERSON] - голова двору, [PERSON] (дружина), [PERSON].(син), [PERSON].(невістка), [PERSON].(дочка), [PERSON] (внук) та [PERSON] (внучка). Частка кожного члена двору становила 1/7. У судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] року, в смт. Журавно Жидачівського району Львівської області, у віці 84 роки, померла [PERSON], про що 07 січня 2007 року зроблено відповідний актовий запис №2 та Журавнівською селищною радою Жидачівського району Львівської області, від 07 січня 2007 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (арк. справи 24). Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлої складається із частини спірного будинку (1/7 - як члена колишнього колгоспного двору). Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області за №522 від 23 лютого 2018 року (арк. справи 22). Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01 серпня 1981 року вбачається, що позивач по справі є рідним сином спадкодавця. Відтак, [PERSON] входить до спадкоємців першої черги. Інших спадкоємців вказаної черги судом не встановлено (арк. справи 49). Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, з долученої до матеріалів справи довідки, виданої виконавчим комітетом Журавнівської селищної ради Жидачівського району Львівської області від 23 лютого 2018 року за вих. №522, вбачається, що до дня смерті і на день смерті [PERSON] (спадкодавця) в [ADDRESS] разом з нею проживав її син [PERSON] (позивач), де і проживає по даний час (арк. справи 22). За таких обставин, позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], як такий, що виявив бажання прийняти спадщину та фактично її прийняв оскільки на момент її відкриття проживав із спадкодавцем, та в законодавчо визначений строк не відмовився від неї та звернувся з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, встановлено факт звернення [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері-[PERSON], котра померла [INFO] року та отримання ним постанови завідувача Жидачівською державною нотаріальною конторою №130/02-31 від 22 лютого 2018 року, про відмовуу видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері на житловий будинок, у зв'язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (арк. справи 6). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Окрім того, суд враховує, що поданими через канцелярію суду заявами, відповідачі засвідчили факт відмови на користь позивача від належних їм часток у спірному будинку: як члену колгоспного двору ([PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON].) Відтак, враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про підставність позовних вимог [PERSON], щодо визнання за ним цілісно права власності на спірний житловий будинок. Таким чином, враховуючи те, що позивач оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved