Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

У серпні 2015 року ПАТ "Банк Форум" звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у сумі 29 835,30 дол. США, нараховано пеню в розмірі 4 806,24 дол. США та штраф в сумі 5 000 грн. Поданий позов обгрунтовано тим, що 28.09.2007 р. між Акціонерним комерційним банком "Форум" та [PERSON]І було укладено кредитний договір № 0005/07/101-N на підставі якого відповідачу було надано кредит в сумі 59 400 дол. США строком по 27 вересня 2017 р. зі сплатою 11,5 процентів річних за його користування. В цей же день в забезпечення виконання зобов"язань [PERSON] за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки №07-0005/07/101-N, за умовами якого поручитель зобовязався відповідати перед позивачем як кредитором у тому ж об'ємі, що й позичальник. Посилаючись на те, що відповідач умов договору належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 31 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 29 835,30 дол. США, з яких: прострочена заборгованість по поверненню кредитних коштів - 8 260,54 дол. США; поточна заборгованість по поверненню кредитних коштів - 17 757,43 дол. США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 3 567,99 дол. США; поточна заборгованість за нарахованими процентами - 249,34 дол. США. Окрім того нарахована пеня в розмірі 4 806,24 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 31 липня 2015 року становить 103 871,38 грн. та штраф в сумі 5 000 грн. за порушення вимог щодо страхування заставного майна. У жовтні 2015 року відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ "Форум Банк", мотивуючи його тим, що він є інвалідом ІІІ групи від народження, глухонімим, погано володіє писемною мовою, та внаслідок своєї хвороби при укладенні кредитного договору, помилився щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема щодо природи правочину та обовязків сторін по сплаті кредиту та процентів, у зв"язку з чим, посилаючись на ст. 229 ЦК України просив визнати кредитний договір № 0005/07/101-N від 28.09.2007 р. недійсним. Протокольною ухвалою суду від 27.10.2015 р. зустрічний позов [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «Форум Банк» на підставі ст. 123 ЦПК України. Представник позивача за первісним позовом у судовому засіданні поданий позов підтримав в повному обсязі з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити, проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на недоведеність відповідачем недійсності правочину. Представник відповідача за первісним позовом у судовому засіданні зустрічний позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, проти первісного позову банку заперечував та у його задоволенні просив відмовити. Розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 28.09.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0005/07/101-N, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 59400 дол. США, зі сплатою 11,5 процентів річних за користування кредитом та строком повернення по 27.09.2017 р. (а.с.3-4). 29.04.2012 р. між ПАТ «Банк Форум» та [PERSON] було укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору № 0005/07/101-N, відповідно до якого змінено рахунки для внесення коштів та графік погашення заборгованості (а.с. 5). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень статей 610, 612, 625, 629 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання; порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; боржник вважається таким, що прострочив, якщо не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором та не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитними договорами банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ «Банк Форум» свої зобов'язання за кредитним договором від 28.09.2007 р. виконав повністю та відповідно до умов укладеного договору надавав [PERSON] кредитні кошти на суму 59400 дол. США, що стверджується заявою на видачу готівки №2832 від 28.09.2007р. (а.с.11) У зв'язку з порушенням [PERSON] виконання умов кредитного договору щодо повернення чергових частин кредиту та сплати відсотків за його користування, станом на 31.07.2015 року утворилася заборгованість у розмірі 29 835,30 дол. США, з яких: прострочена заборгованість по поверненню кредиту 8 260,54 дол. США; поточна заборгованість по поверненню кредиту - 17 757,43 дол. США; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 3 567,99 дол. США; поточна заборгованість за нарахованими процентами 249,34 дол. США. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно пункту 2.4 кредитного договору № 0042/08/52-CLNv від 17.06.2008 р. позичальник зобовязався сплачувати проценти за користування кредитними коштами згідно пункту 2.6 Кредитного договору. Несплата процентів є підставою для вимоги банку на дострокове повернення кредитних коштів, стягнення процентів, неустойки. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України). Відповідно до п. 4.1. кредитного договору за несвоєчасне повне чи часткове повернення коштів та за несвоєчасну повну чи часткову сплату процентів Позичальник сплачує неустойку у виді пені у розмірі 0,2 процентів за кожен день прострочення, що обчислюється з суми неповерненого кредиту та/або несплачених процентів. Згідно із п. 4.4 кредитного договору за кожен випадок невиконання чи неналежного виконання зобовязань, передбачених п. 3.3 (крім п. 3.3.2) договору позичальник сплачує банку штраф у розмірі 5 000 грн. З матеріалів справи вбачається, що за порушення виконання [PERSON] умов кредитного договору, позивачем нарахована пеня у розмірі 4806,24 дол. США, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на 31.07.2015 року становить 103871,38 грн., а також згідно із п. 4.4 кредитного договору нараховано штраф в сумі 5 тис. грн. за порушення вимог щодо страхування заставного, що передбачено у п. 3.3.7 цього договору. Також встановлено, що 28.09.2007 р. між Акціонерним комерційним банком «Форум» (правонаступником якого є ПАТ «Банк Форум») та [PERSON] укладено договір поруки №07- 0005/07/101-N, відповідно до умов якого поручитель зобовязався відповідати перед кредитором за виконання [PERSON] зобовязань, що виникли з кредитного договору №0005/07/101-N (а.с. 6). Відповідно до додаткового договору №1 від 29.04.2011 р. сторонами було внесено зміни до договору поруки №07-0005/07/101-N, щодо погодження змін, внесених до Кредитного договору № 0005/07/101-N, укладенням додаткового договору №1 до останнього від 29.04.2012 року (а.с.6 зв). Відповідно до ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. За таких обставин та враховуючи, що внаслідок невиконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором від 28.09.2007 р., забезпечених договором поруки, станом на 31.07.2015 р. утворилась заборгованість в розмірі 29835,30 дол. США, пеня в розмірі 103871,38 грн. та штраф в сумі 5 000 грн., суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення вказаної заборгованості з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно. Щодо зустрічного позову про визнання кредитного договору недійсним, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, підставою зустрічного позову [PERSON] про визнання недійсним кредитного договору від 28.09.2007 р., вказувалося те, що останній, будучи глухонімим, внаслідок помилки, не розуміючи обсягу своїх зобовязань за кредитним договором, уклав спірний кредитний договір та представником банку не було надано в повному обсязі інформації в письмовому вигляді про умови кредитування. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Так, ухвалою суду від 16 червня 2016 р. за клопотанням представника позивача за зустрічним позовом [PERSON] у справі призначалася судово-психіатрична експертиза, на вирішення якої ставилося питання: якими є особливості пізнавальної діяльності [PERSON] (сприйняття, запамятовування, відтворення сприйнятого), яким є стан органів чуттів, що компенсують фізичні недоліки [PERSON] і особливості їх участі у пізнавальному процесі, чи здатний був [PERSON], з урахуванням рівня його розумового розвитку, освіти та індивідуально-психологічних особливостей, розуміти характер та фактичний зміст підписаного ним 28.09.2007 р. кредитного договору №0005/07/101-N, зокрема щодо обовязків погашення кредиту, сплати відсотків за його користування, комісії, та наслідків порушення умов укладеного договору у виді сплати пені та штрафу, та чи могла мати місце помилка щодо цих обставин, чи міг [PERSON] зрозуміти зміст прочитаного та підписаного ним 28.09.2007 р. кредитного договору №0005/07/101-N без перекладу його змісту особою (перекладачем жестової мови) на жестову мову. Натомість призначена судом судово-психіатрична експертиза проведена так і не була, через не проведення відповідачем [PERSON] її оплати, хоча представник останнього у судовому засіданні гарантував її проведення, про що також вказано в ухвалі суду від 16.06.2016 р. Суд не приймає до уваги посилання представника [PERSON] на висновок №77/6 від 23.10.2015, складений Житомирською обласною організацією УТОГ у складі: [PERSON] (сурдопедагогом), [PERSON] та [PERSON] (перекладачами жестової мови), у якому вказується на неповне розуміння [PERSON] прочитаного ним «типового кредитного договору» та ряду юридичних термінів, оскільки останній не є належним та допустимим доказом, який би міг свідчити про те, що кредитний договір №0005/07/101-N від 28.09.2007 р., був вчинений [PERSON] під впливом помилки. З матеріалів справи вбачається, що позичальник [PERSON] в період з 19.10.2007 р. по 28.01.2014 р. спочатку згідно встановленого графіку, а надалі частково здійснював погашення кредиту, а в період з 19.10.2007 р. по 30.05.2014 р. здійснював сплату відсотків за користування кредитом, а тому суд вважає безпідставними посилання представника відповідача про те, що [PERSON] не розуміючи суті укладеного правочину вважав, що він є безоплатним. Суд також вважає неспроможними доводи представника відповідача [PERSON], що останній помилився щодо істотних обставин, укладеного між сторонами спірного кредитного договору, оскільки не розуміє юридичної термінології, оскільки саме по собі незнання визначення певних термінів, таких як «обтяження майна», «порука», жодним чином не свідчить про нерозуміння позичальником суті та умов укладеного кредитного договору та настання юридичних наслідків за порушення виконання його умов. Таким чином, суд вважає відсутніми існування істотних обставин, щодо яких відповідач [PERSON] помилявся при укладенні спірного кредитного договору, а помилка внаслідок власного недбальства не є підставою для визнання недійсним договору або його частин. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що укладений між сторонами спірний кредитний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, волевиявлення позичальника [PERSON] було вільним і відповідало внутрішній волі останнього, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Outcome: approved