Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

17 січня 2014 року від [PERSON] до суду надійшла позовна заява до [PERSON] за якою вона просить суд стягнути з останньої у рахунок відшкодування завданої їй моральної шкоди 5000 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 22 жовтня 2013 року вироком Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області [PERSON] визнана винною у скоєнні правопорушення за ч. 1 ст. 126 КК України і їй призначено покарання у вигляді штрафу у сумі 850 грн. Цей вирок [PERSON] не оскаржувався і вступив в законну силу. Цивільний позов у судовому кримінальному провадженні № 407/5161/13-к; 1 - кп/407/548/13 позивачем не заявлявся тому і не розглядався. Зазначені неправомірні дії [PERSON] вчинила за наступних обставин, а саме: 10 серпня 2013 року приблизно о 15 годині 00 хвилин [PERSON], знаходячись біля будинку № 68 за адресою: м. Антрацит, вул. Петровського, де на робочому місці (торгівля продуктами) знаходилась і позивачка, почала безпричинно її на словах ображати, принижувати честь і гідність. На прохання позивача припинити моральне знущання над нею не реагувала, більш того, продовжуючи лаятись на позивача [PERSON] завдалась ціллю спричинити їй фізичний біль, приводячи свій злочинний намір, спрямований на спричинення фізичного болю, діючи умисно і протиправно нанесла їй один удар ногою по лівій руці, чим завдала таки значного фізичного болю. На думку позивача своїми неправомірними діями [PERSON] спричинила їй фізичний біль. Такий біль носив не абстрактний характер, навпаки, неправомірні дії відповідачки носили зухвалий безпричинний характер, принижуючий честь і гідність позивача. Окрім фізичного болю завданого відповідачкою, [PERSON] також зазначила, що страждає морально, бо вона нормальна сучасна людина, займається підприємницькою діяльністю, турбується про свою сім'ю, а злочинний неправомірний прояв відповідачки відносно неї вона перенесла з душевною біллю, довгий час морально переймалася з цього приводу, не могла заспокоїтися, навіть плакала, не могла зосередитися на своїй роботі, погано спала, переживала внутрішньо таке неподобство, бо зухвалий прояв до неї з боку відповідачки, нічим не обґрунтований, дикий, не цивілізований. Позивач вимушена була приймати ліки, снотворне щоб нормалізувати тиск. Вона поневолі змушена напружено кожен день чекати неправомірного прояву відповідачки, мобілізувати свої сили, для того, щоб терпіти її ганебний прояв поведінки. Таке вкрай негативне ставлення до позивача відповідачки підриває її здоров'я. Між неправомірними діями відповідачки і моральними стражданнями, які вона перенесла, на думку позивачки, існує прямий причинний зв'язок. А вина відповідачки у скоєні зазначеного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України встановлена вищезазначеним вироком Антрацитівського міськрайонного суду. З урахуванням викладеного [PERSON] вважає, що зазначеними неправомірними діями відповідачка завдала їй моральної шкоди з огляду на існуючі правила закріплені у ст. 23, 1167 ЦК України, які регламентують дані правовідносини. У судовому засіданні 11 березня 2014 року позивачка надала суду додаткову позовну заяву, за якою просить суд стягнути з відповідача на її користь витрати у сумі 1 218 грн. понесені у зв'язку із наданням їй правової допомоги, які підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру від 11 березня 2014 року № 2 на суму 1 218 грн. та складаються з 2,5 годин праці адвоката із розрахунку 40 % від мінімальної заробітної плати. Відповідачка [PERSON] у письмових запереченнях від 14 березня 2014 року вкаує, що проті позову про відшкодування моральної шкоди заперечує частково, а проти позову про стягнення витрат матеріального характеру на правову допомогу повністю, з огляду на наступне. Згідно позовної заяви про відшкодування моральної шкоди підставою для відшкодування позивачка, окрім отримання фізичного болю, зазначає ще обставини вчинення до неї з мого боку хуліганських дій, приниження її честі та гідності, що вона навіть плакала, не могла зосередитися на своїй роботі, погано спала, переживала внутрішньо; вона вимушена була приймати ліки, снотворне, а також щоб нормалізувати тиск, та інші такі обставини. Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Дійсно, вироком Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 22 жовтня 2013 року вона була визнана винною в тому, що на ґрунті виниклої сварки з позивачкою нанесла позивачці один удар ногою по руці, чим завдала їй фізичного болю. В суді [PERSON] свою провину визнала повністю і понесла визначеного законом та вироком суду покарання. Тобто ці обставини вона визнає, як і те, що у вироку вказано завдання позивачці фізичного болю, а не значного фізичного болю, як вказує вона у позовній заяві, тобто вказані нею обставини спростовуються цим судовим рішенням. Всі інші обставини позову жодним чином не обґрунтовані, хоч вони підлягають доказуванню на загальних підставах. Не наведено жодного доказу на підтвердження обставин знаходження позивачки на лікуванні від одного удару по руці; що їй було прописано лікарем якісь ліки від наслідків цього удару та є взагалі причинно-наслідковий зв'язку між цим одним ударом, без тілесного ушкодження, та підвищеним тиском, безсонням, та іншими безпідставними ствердженнями наявності у позивачки негативних наслідків. [PERSON] не зрозуміло, до чого тут Постанова Пленуму ВСУ від 1995 року до наведеного позивачкою ст. 23 Цивільного кодексу України, який набув чинності з 1 січня 2004 року. При чому в обґрунтування правової підстави позову позивачка наводить і приниження честі, гідності, престижу та ділової репутації, і моральні переживання у зв'язку із ушкодженням здоров'я, і неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми. Але її не зрозуміло, як до всього цього зміг привести один удар по руці, від чого навіть синьця не було? Але не зважаючи на бездоказовість отримання моральної шкоди взагалі та наявності вищевказаних негативних наслідків, [PERSON] згодна відшкодувати позивачці кошти в рахунок такої компенсації, раз вона так бажає, бо мабуть якісь незручності таки мали місце. Але, з урахуванням принципів розумності та достатності, відсутності належних та допустимих доказів на обґрунтування ступені моральних страждань та розміру його грошового еквіваленту, [PERSON] згода сплатити позивачці 500 гривень цієї моральної шкоди. Хоч і зазначає про те, що жодних тілесних ушкоджень у [PERSON] не було, а за законом моральна шкода відшкодовується лише за фізичний біль, яку фізична особа зазнала виключно у зв'язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Але як вона зазначала, вироком суду встановлено, що від її удару позивачці не було завдано тілесних ушкоджень, тобто ані каліцтва, ані іншого ушкодження здоров'я у позивачки від її дії не настало. Що стосується позову про стягнення витрат матеріального характеру на правову допомогу, то в цій частині позовні вимоги вважаю абсолютно необґрунтованими та незаконними. Так, позивачка просить суд стягнути матеріальні витрати на правову допомогу, згідно договору про правову допомогу з адвокатом [PERSON] від 14 січня 2014 року, "з питання стягнення моральної шкоди, спричиненої злочином" (глава "Предмет" цього Договору). З позовної заяви вбачається, що за участь в суді 17 березня 2014 року нарахована сума 730 грн. 80 копійок, яку позивачка просить стягнути з мене. Зазначена відповідачці зовсім не зрозуміло, оскільки вона датує заперечення 14 березня 2014 року, тобто датою сьогоднішнього слухання справи. Яке таке судове засідання відбулося 17 березня, чи може то було в 2013 році, чи може вона збирається на якесь судове засідання в майбутньому, то чому [PERSON] ці витрати матеріального характеру повинна їй відшкодовувати? При чому з довідки адвоката вбачається, що час його праці в справі за якимось позовом [PERSON] до [PERSON] складає: "11.01.2014 року з 15 годин 16 до 30 години участь в суді" (цитовано дослівно!). В якому суді 11 січня був адвокат [PERSON], якщо договір він уклав 15 січня, [PERSON] не зрозуміло. Більш того, відповідачці також не зрозуміло, що взагалі це є за гроші. Якщо це судові витрати по цій справі в порядку глави 8 ЦПК України, то вимоги про їх відшкодування заявляються одночасно із поданням позову. Але зазначу, що з договору та довідки адвоката не зрозуміло, по якій справі понесені такі витрати позивачкою та чи понесені взагалі. Якщо це інші позовні вимоги, то [PERSON] не зрозуміло, з яких підстав позивачкою до неї заявлено такі матеріальні вимоги і чи сплачена за ці вимоги окремо від вимог немайнового характеру судовий збір? І взагалі, вона вважає, що у всякому випадку розрахунок витрат на правову допомогу є необґрунтованим та таким, що суперечить законодавству. Так, дійсно відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ст. 84 ч. 1 ЦПК України передбачено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомоги встановлено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Крім того, Правила адвокатської етики, схвалені Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01.10.1999р., протокол від 1-2 жовтня 1999р. № 6/V1, визначають уніфіковане тлумачення норм адвокатської етики, у тому числі щодо винагороди адвоката за виконані ним дії по наданню правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1-6 ст. 33 Правил адвокатської етики, в угоді про надання правової допомоги мають бути чітко і недвозначно визначені всі головні умови, на яких адвокат приймає доручення клієнта. Гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром. Фактори, що повинні братися до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, включають в себе: 1) обсяг часу і роботи, що вимагаються для належного виконання доручення; ступінь складності та новизни правових питань, що стосуються доручення; необхідність досвіду для його успішного завершення; 2) вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання в звичайному часовому режимі; 3) необхідність виїзду у відрядження; 4) важливість доручення для клієнта; 5) роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт; 7) особливі або додаткові вимоги клієнта стосовно строків виконання доручення; 8) характер і тривалість професійних відносин даного адвоката з клієнтом; 9) професійний досвід, науково-теоретична підготовка, репутація, значні професійні здібності адвоката. Вказані фактори задекларовані у договорі від 14 січня 2014 року, але при визначенні розміру гонорару всупереч ним вказана тверда сума в розмірі, який не може бути менше ніж 40% мінімальної заробітної плати за час роботи, що з огляду на це суперечить принципам обґрунтованості розміру гонорару та обов'язково врахування при визначенні цього розміру вищезазначених чинників.При цьому надана довідка адвоката також не відповідає названим вище вимогам. Зважаючи на викладене, просить позов про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково у сумі 500 гривень, а у позові про стягнення витрат матеріального характеру на правову допомогу відмовити повністю. У судовому засіданні - позивачка [PERSON]. позов підтримує, підтвердила, що своїми неправомірними діями відповідачка [PERSON] спричинила їй фізичний біль. Такий біль носив не абстрактний характер, навпаки, неправомірні дії відповідачки носили зухвалий безпричинний характер, принижуючий честь і гідність позивача. Окрім фізичного болю завданого відповідачкою, позивач також зазначив, що страждає морально, бо вона нормальна сучасна людина, займається підприємницькою діяльністю, турбується про свою сім'ю, а злочинний неправомірний прояв відповідачки відносно неї вона перенесла з душевною біллю, довгий час морально переймалася з цього приводу, не могла заспокоїтися, навіть плакала, не могла зосередитися на своїй роботі, погано спала, переживала внутрішньо таке неподобство, бо зухвалий прояв до неї з боку відповідачки, нічим не обґрунтований, дикий, не цивілізований. Позивач вимушена була приймати ліки, снотворне щоб нормалізувати тиск. Вона поневолі змушена напружено кожен день чекати неправомірного прояву відповідачки, мобілізувати свої сили, для того, щоб терпіти її ганебний прояв поведінки. Таке вкрай негативне ставлення до позивача відповідачки підриває її здоров'я. Тому просить стягнути з відповідачці відшкодування завданої їй моральної шкоди 5000 грн. та судові витрати - витрати на надання правової дополмогі 1218 грн. та судовий збір - 240 грн. - представник позивачці [PERSON] просить також позов задовольнити, пояснів, що помилково вказані у додаткової позовної заяві дати проведення судових засідань, та їх тривалість, але оскільки крім зазначеного засідання 24 лютого, проведено ще одне - 14 березня, те загальна тривалість участі його в судових засіданнях становить 1 годину. 30 хв. Крім того, суду пояснив, що позивачка втратила спокій, втратила сон, звичайний нормальний стан, перетерпіла стрес, переживання. Вона не знає як вийти зі стану в яке поставила її відповідачка. Вона не знає , де і як їй знайти захист від відповідачки. Від злочинного застосування фізичної чинності. Їй нічого не залишається , як тільки шукати захист своїх порушених прав у суді. У неї 2 сина й чоловік, але вона їх не підбурює до відповідного насильства відносно відповідачки. Щоб не заходити за рису Закону, щоб не створювати й тут цивільного протистояння. Наслідку карного правопорушення, зробленого відповідачкою, сталі для відповідачки як істотно психотравмирующие, обумовили порушення фізичної й психоемоційної сфери існування її як особистості , дотепер перешкоджають можливості активної й повноцінної життєдіяльності, викликають поява негативних психологічних переживань, тобто заподіяли потерпілі моральні страждання. - відповідачка [PERSON] позов визнала частково, вважає обґрунтованими вимоги щодо стягнення моральної шкоди в сумі 500,00 грн., проте заперечує проти покладення на неї витрат на правову допомогу, оскільки вважає їх розмір надто завищеним, та суду надала пояснення, які повністю співпадають з доводами, викладеними у її запереченнях. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню частково, оскільки сукупність добутих у суді доказів вірогідно підтверджує її законність і обґрунтованість. При цьому суд виходить із диспозитивності прав сторін та того, що згідно зі ст. 10 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом загальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність та неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При досліджені і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Як встановлено ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. (зі змінами), передбачено, що під моральною шкодою необхідно розуміти збитки немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, спричинених фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: в приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з пошкодженням здоров'я, в порушенні права власності, інших громадянських прав, в порушенні нормальних життєвих функцій у зв'язку з неможливістю продовжувати активне суспільне життя, порушення відносин з навколишніми особами, при настанні інших негативних наслідків. Як вбачається з матеріалів справи, вироком Антрацитівського міськрайонного суду Луганської області від 22 жовтня 2013 року у справі № 407/5161/13-к [PERSON], відповідача у цій справі, було визнано винною в скоєнні правопорушення за ч. 1 ст. 126 КК України і призначено їй покарання у вигляді штрафу у сумі 850 гривень. Тому сторонами не оспаривається, оскільки це встановлено вироком суду, що дійсно 10 серпня 2013 року приблизно о 15 годині 00 хвилин, [PERSON] в ході конфлікту, нанесла [PERSON] один удар ногою по лівій руці, чим завдала останній фізичного болю. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПКУ вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене, враховуючи заподіяння [PERSON] фізичного болю в момент вчинення злочину, враховуючи характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнала позивачка, а також приймаючи до уваги наявність вини відповідача - [PERSON], встановленої вироком суду, та причино-наслідкового зв'язку між діями відповідача та заподіянням моральної шкоди позивачу, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у сумі 750 гривень, розмір якої є співмірним із стражданнями та негативними явищами, що зазнала потерпіла, в решті позовних вимог - відмовити. Що стосується витрат на правову допомогу суд зазначає наступне. Позивачка просить суд стягнути з відповідачки на її користь витрати у сумі 1 218 грн. понесені у зв'язку із наданням їй правової допомоги, які підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру від 11.03.2014 № 2 на суму 1 218 грн. та складаються з 2,5 годин праці адвоката із розрахунку 40 % від мінімальної заробітної плати. На підтвердження розрахунку позивачка посилається на Постанову Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" та Закон України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI. Проте, постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2012 року № 127 були внесені зміни і доповнення до Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", а саме: у додатку до постанови виключені позиції, що встановлюють розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, тому посилання позивача на цю постанову є помилковим. Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI дійсно встановлений розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, який не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст. 28 Правила адвокатської етики, затверджених Установчим З'їздом адвокатів України 17.11.2012, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення. З урахуванням викладеного, та того факту, що Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI визначений саме граничний розмір витрат на правову допомогу, який може коригуватися з урахуванням розумності та витраченого адвокатом часу на виконання доручення у відповідності до ст. 28 Правил адвокатської етики, суд вважає розумним з урахуванням витраченого адвокатом часу (2,5 години) на ведення цієї справи в суді розмір відшкодування судових витрат позивачу у сумі 300 грн. Згідно із ч. 1 ст. 88 ЦПК України судом покладаються судові витрати в сумі 240 грн. на відповідача. Зважаючи на складність у викладені повного тексту рішення у судовому засіданні 14 березня 2014 року було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення.

Outcome: partial