Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживача та стягнення грошових коштів. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 27.08.2019 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що [PERSON] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. По зазначеній квартирі позивач отримує послуги теплопостачання, особовий рахунок [NUMBER] згідно договору №163048101240100 від 24.10.2017 року. В 2017 році у позивача [PERSON] виникла переплата за послуги теплопостачання у розмірі 2794,89грн. 04.12.2018 позивач звернувся до ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" через КК "Центр комунального сервісу" з заявою про повернення грошових коштів за переплату за послуги теплопостачання у розмірі 2794,89грн. Однак, на дань подачі позову до суду, позивачу не повернули кошти за переплату за послуги теплопостачання у розмірі 2794,89грн. У зв`язку з викладеним позивач просить суд стягнути з Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» на користь [PERSON] надмірно сплачені грошові кошти за послуги теплопостачання у розмірі 2794, 89грн; стягнути з Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» на користь [PERSON] моральну шкоду за порушення прав споживачів у розмірі 1000,00грн. Позивач [PERSON] 03.10.2019 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 07.11.2019 до суду надійшла заява позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідач Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У зв`язку з чим, суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. По вищевказаній квартирі позивач отримує послуги теплопостачання від Публічного акціонерного товариства «КИЇВЕНЕРГО», що підтверджується особовим рахунком [NUMBER] та договором №163048101240100 від 24.10.2017. Позивач [PERSON] зазначив, що у нього виникла переплата за послуги теплопостачання у розмірі 2794,89грн. 04.12.2018 позивач звернувся до ПАТ "КИЇВЕНЕРГО" через КК "Центр комунального сервісу" з заявою про повернення грошових коштів за переплату за послуги теплопостачання у розмірі 2794,89грн. 31.01.2019 на заяву [PERSON] надійшла відповідь від Комунального концерну «Цент комунального сервісу» відповідно до якої зазначили, що згідно із даними програмного комплексу, наявного у Концерні, станом на грудень 2018 року по особовому рахунку [PERSON] в ПАТ «Київенерго» за адресою: [ADDRESS] , обліковується переплата за послугу з централізованого опалення у сумі 2961,52грн, водночас повідомляємо, що питання щодо передачі коштів, надміру сплачених споживачами на рахунок ПАТ «Київенерго» за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, між ПАТ «Київенерго» та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» не узгоджено. 14.03.2019 позивач подав через КК "Центр комунального сервісу" заяву про повернення переплати з послуг теплопостачання в сумі 2794,89грн, до якої долучено заяву про виплату та підтверджуючи документи, що існує переплата за послуги теплопостачання у розмірі 2794,89грн. 13.06.2019 на заяву [PERSON] надійшла відповідь від Комунального концерну «Цент комунального сервісу», що звернення [PERSON] разом із доданими документами включено до реєстру від 22.03.2019 № 367 та направлено до ПАТ «Київенерго», як розпорядника коштів, для розгляду питання про повернення надмірно сплачених коштів. Відповідно до Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеного між КМДА та АЕК "Київенерго", майно енергетичного комплексу м. Києва було передано у володіння та користування ПАТ "Київенерго". Згідно рішення КМР від 24.04.2018 № 517/4581 зазначена угода припиняє свою дію стосовно майна ТЕЦ № 5 та ТЕЦ № 6, сміттєспалювального заводу (Завод "Енергія") з 01.08.2018, а стосовно іншого майна - з 01.05.2018. Вказане майно в подальшому було закріплене за КП "Київтеплоенерго" на праві господарського відання на виконання розпорядження КМДА від 27.12.2017 № 1693 "Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27.09.2001, укладеного між КМДА та АЕК "Київенерго", та наказу Департаменту комунальної власності виконавчого органу КМР (КМДА) від 04.05.2018 № 224 із змінами та доповненнями, внесеними від 01.08.2018 №370. Таким чином, з 01.05.2018 ПАТ "Київенерго" припинило свою діяльність у сфері теплопостачання для юридичних та побутових клієнтів м. Києва, тим самим припинило дію пропозиції (оферти) із надання послуг у сфері теплопостачання. Вже з 01.11.2018 рахунки повідомлення почало виставляти КП "Київтеплоенерго", з якого вбачається, що здійснені позивачем переплати вже новим постачальником послуг не враховуються. ПАТ "Київенерго" змінив назву на АТ "К.Енерго", що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 30.08.2019. Статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення потреб фізичних та юридичних осіб у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезенням побутових відходів. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення від 21 липня 2005 р. № 630. Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Згідно статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець зобов`язаний, зокрема забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору. Зі змісту ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов`язаний, зокрема оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 7 ст. 26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Частиною другою статті 642 ЦК України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків у кожної із сторін, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а особа як споживач послуг чи власник житла зобов`язаний здійснювати оплату виставлених рахунків. Отже, порушене право позивача підлягає захисту шляхом стягнення з Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» на користь [PERSON] переплати за послугу теплопостачання у сумі 2794,89грн. Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов до такого. Згідно із ст. 22 Закону України "Про захист про споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до частин першої - третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки не було доведено обсягу страждань(фізичних, душевних, психічних тощо) небезпеку для життя і здоров`я, яких зазнав [PERSON] , характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірах 1000,00грн. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Закон України «Про захист прав споживачів», регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Тому, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40грн, так як позивач на підставі Закону України "Про захист прав споживачів" був звільнений від оплати державного мита при звернені до суду.

Outcome: partial