Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з указаним позовом, зазначала, що з 01.06.2011 року по 26.07.2013 року вона перебувала у трудових відносинах з ДП "Чернігівторф". При звільненні підприємство не виплатило всіх належних їй сум і остаточний розрахунок з нею не проведено до теперішнього часу, тому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 12957 грн 82 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 27 липня 2013 року по 15 липня 2014 року в сумі 16147 грн 00 коп. та моральну шкоду в сумі 5000 грн, вказуючи, що внаслідок невиплати відповідачем заробітної плати їй були спричинені душевні страждання, що негативно відобразилися на стані її здоров"я, втраті нормальних життєвих зв"язків. Після збільшення своїх позовних вимог позивач просила також стягнути з відповідача і вихідну допомогу в сумі 1703 грн 40 коп. В судове засіданні позивач та представник відповідача не з"явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач в своїй заяві позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник відповідача в своїй заяві зазначає про визнання позовних вимог щодо стягнення заборгованості по зароботній платі та вихідної допомоги. Щодо інших позвних вимог вказує на відсутність вини підприємства у невиплаті заробітної плати, на відсутність доказів про спричинення Відповідачем моральної шкоди. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності не з»явившихся осіб на підставі наявних у справі доказів та враховуючи згоду представника позивача провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Державного підприємства "Чернігівторф" про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. За ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Судом установлено, що позивач з 01.06.2011 року працювала на посаді транспортерника у брикетному цеху у філії Смолинський торфозавод ДП "Чернігівторф", звільнена з роботи з 26.07.2013 року згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням посади (а.с. 4-5). У день звільнення позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі й з нею не було проведено відповідного розрахунку, що не заперечується сторонами у справі. Відповідно до наданої Відповідачем довідки ( а.с.13), заборгованість по зароботній платі позивача [PERSON] становить 12 957 грн 82 коп. та вихідна допомога 1703 грн 40 коп. Відповідно до положень ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно із частиною 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за, наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Виходячи з характеру спірних правовідносин, між сторонами відсутній спір про розмір належних звільненому працівникові сум, розмір яких за спірний період не оспорює і відповідач, який не виплатив ці суми з порушенням строків, передбачених ст.. 116 КЗпП України. Отже судом встановлено, що мала місце невиплата належних працівникові сум в розмірі 12957 грн. 82 коп. - заборгованості із заробітної плати, 1703 грн 40 коп вихідної допомоги, в строки, передбачені ст. 116 КЗПп України. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідачем не доведено і не представлено суду належних, достовірних і безспірних доказів відсутності його вини у затримці розрахунку позивача, не доведено, що причини затримки розрахунку при звільненні позивача були поважними. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, з подальшими змінами та доповненнями (далі - Порядок). Відповідно до абз. 3 п. 4 Порядку, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 Порядку). Як встановлено в судовому засіданні, згідно наказу філії "Смолинський торфозавод" №2 від 01.02.2013 року в зв"язку з призупиненням робіт по випуску торфопродукції всі працівники філії були попереджені про початок простою, а тому позивач з цього часу не працювала і заробітку не мала, тому нарахування середньомісячної заробітної плати [PERSON] проведено відповідачем відповідно до абз. 3 п.4 Порядку і визначено в сумі посадового окладу - 2004 грн. Отже, середньоденна заробітна плата позивача, що розрахована згідно вказаного вище Порядку становила 96 грн 00 коп. Час затримки розрахунку за період з 27.07.2013 року по 15.07.2014 року (період який зазначений в позовній заяві) складає 243 робочих дня. Тобто середній заробіток за цей період, без утримання прибуткового податку й інших обов»язкових платежів, складає 23328 грн 00 коп. (96 грн х 243 робочих днів). Визначений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку не відповідає вимогам ст.117 КЗпП та Порядку, а тому не може бути прийнятий судом до уваги. Згідно ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1,2 і 6 ст. 40 цього кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, Додаткові, відповідно до чинного законодавства і угод, вихідні допомоги, соціально - побутові пільги можуть бути передбачені і в колективному договорі, положення якого поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації (ст. 13,18 КЗпП України. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по заробітній платі в сумі 12957 грн 82 коп., вихідна допомога в сумі 1703 грн 40 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 23328 грн 00 коп. Як роз'яснено в п.6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно роз'яснень, що викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" N4 від 31.03.95 р., судам необхідно враховувати, що відповідно до ст.237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Судом достовірно встановлений факт порушення законних прав позивача на вчасне отримання заробітної плати, а тому, враховуючи обставини справи, на користь позивача слід стягнути 300 грн у відшкодування моральної шкоди, яка на думку суду є достатньою компенсацією моральних страждань [PERSON] Оскільки при подачі позову до суду позивача звільнено від сплати судового збору, то у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України, судовий збір в розмірі 379,89 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: partial