Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивач - [PERSON] , інтереси якої представляє адвокат Якобишена Т.Д. звернулась до суду з позовом про визнання заповіту недійсним до Відповідача - [PERSON] , де третьою особою без самостійних вимог Новоселицька міська рада Чернівецької області, з посиланням на те, що заповіт [PERSON] , [INFO] , який посвідчений 25.04.2018 року секретарем Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Гуцул І.С., за реєстровим № 32 (номер у Спадковому реєстрі 62347684) є нікчемним, оскільки заповіт складений з порушенням вимог щодо його посвідчення. В поданій заяві про збільшення (уточнення) позовної вимоги, позивач просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] , [INFO] , який посвідчений 25.04.2018 року секретарем Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Гуцул І.С., за реєстровим № 32 (номер у Спадковому реєстрі 62347684) в силу нікчемності. В своїй позовній заяві позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва про народження вона є донькою [PERSON] Вказує, що 21.05.1987 року на підставі свідоцтва про зміну прізвища, імені та по батькові серії [NUMBER] позивач змінила своє прізвище та по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] та отримала нове свідоцтво про народження. Вказує, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті в передбачені законодавством строки, а саме 12.01.2019 року позивач звернулася до Новоселицької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а також 24.07.2018 року до якої також звернувся спадкоємець за заповітом - [PERSON] та нотаріусом зареєстровано спадкову справу № 58/2018. Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52717394 від 24.07.2018 року є зареєстрований заповіт посвідчений 25.04.2018 року Зеленогайською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області, за реєстровим № 32 (номер у Спадковому реєстрі 62347684) від імені [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві позивач вказує, що про існування заповіту від 25.04.2018 року їй не було відомо та її батько завжди казав, що все майно після його смерті буде належати позивачу, оскільки вона була єдиним спадкоємцем першої черги за законом та про існування заповіту вона дізналася лише після ознайомлення з наданої нотаріусом інформаційної довідки № 56/02-14/58/2018 від 16.01.2019 року. Позивач вказує, що в квітні 2018 року у її батька стався інсульт та після цього майже до смерті він проживав у матері відповідача та після перенесеного інсульту її батько за станом здоров`я не міг самостійно підписувати жодні документи. Зазначає, що вона постійно проживає в республіці Молдова та у зв`язку із важкою життєвою ситуацією, яка склалася в родині, вона не мала змоги в квітні 2018 року приїхати до батька, оскільки була фактично єдиною особою, яка допомагала своїй родині. Позивач вказує, що відповідач та його родичі навіть не повідомили її про смерть батька. Про те, що її батько помер, вона дізналася вже після його похорону від двоюрідної сестри та наявність заповіту стало для неї несподіванкою, оскільки покійний батько [PERSON] не мав ніколи на меті складати заповіт на родинний будинок чужій людині. Також позивач посилається на те, що після отримання інформації відносно наявного заповіту від [PERSON] , яка є племінницею батька та його сусідкою, їй стало відомо, що дійсно було складено заповіт від імені батька, однак через хворобу батька, заповіт підписано саме нею, а не батьком. А також вона повідомила, що заповіт через хворобу батька посвідчувався у нього вдома. Вказує, що відповідно до тексту заповіту [PERSON] , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно, на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: житловий будинок з по господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельні ділянки на день своєї смерті заповідає: [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий 04.05.2006 року Новоселицьким РВ УМВС України в Чернівецькій області. Також вказано, що заповіт записаний секретарем зі слів [PERSON] , а також вказано, що заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] , власноручно підписаний ним у присутності сукретаря. На підставі викладеного позивач вважає, що заповіт [PERSON] , який посвідчений 25.04.2018 року секретарем Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Гуцул І.С., за реєстровим № 32 (номер у Спадковому реєстрі 62347684) є недійсним, оскільки заповіт 25.04.2018 року складений з порушенням вимог щодо його посвідчення в звязку з чим просить визнати його недійсним. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Якобишена Т.Д. заявлені вимоги підтримала та присила їх задовольнити з пістав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Малик О.О. заперечували щодо задоволенення позовних вимог та подала до суду відзив відповідно до якого вказано, що [PERSON] з 2015 року зареєстрований та фактично проживав в домоволодінні по [ADDRESS] , допомагав та доглядав за [PERSON] та [PERSON] . Вважають вимоги позову необгрунтованими оскільки, в позові не зазначено, які саме вимоги до складання заповіту не дотриманні. Вказує, що посвідчення заповіту відбулось відповідно норм законодавства. Залучена по справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Новоселицька міська рада Чернівецької проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що відповідач по справі являється її сином. Вказала, що після смерті дружини заповідача - [PERSON] вона та її син доглядали за [PERSON] . Так 22.04.2018 року [PERSON] подзвонив до неї щоб вона за ним доглядала, того ж дня він мав бажання скласти заповіт та попросив привести для цього секретаря сільської ради. Секретар 24.04.2018 року вдома у [PERSON] посвідчила заповіт. Вказала, що заповіт підписував сам [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав покази аналогічні показам свідка [PERSON] . Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] вказала, що вона працювала секретарем Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області. Зазначила, що 25.04.2018 року нею було посвідчено заповіт, текст якого завчасно був складений зі слів [PERSON] в приміщенні сільської ради. Також зазначила, що в подальшому вони поїхали до місця проживання [PERSON] де його вже було підписано сусідкою, оскільки [PERSON] був дуже хворий. Свідок повідомила суд, що під час посвідчення також були присутні інші особи, а також те, що заповіт було підписано саме [PERSON] , тобто сусідкою заповідача, оскільки [PERSON] за станом здоров`я не міг його підписати самостійно, а також те що, заповіт був зачитаний не повністю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що саме вона дзвонила до секретаря сільської ради с. Зелений Гай Новоселицького району Чернівецької області щоб остання посвідчила заповіт [PERSON] Свідок вказала, що замість заповідача в заповіті розписувалась вона, оскільки секретар що посвідчувала заповіт повідомила що вона може його підписати як близька родичка заповідача. Свідок зазначила, що в день складання та посвідчення заповіту, за станом здоровя [PERSON] не міг говорити і не мав змоги його підписати. Вказала, що секретар сільської ради приїхала до господарства [PERSON] вже з готовим заповітом. Суд, заслухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . На підставі свідоцтва про зміну прізвища, імені та по батькові серії [NUMBER] від 21.05.1987 року позивач змінила своє прізвище та по-батькові з « [PERSON] » на « [PERSON] » та отримала нове свідоцтво про народження. Також судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] . Також встановлено, що 24.07.2018 року за заявою [PERSON] в Новоселицькій державній нотаріальній конторі зареєстровано спадкову справу № 58/2018 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та 12.01.2019 року із заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] до Новоселицької державної нотаріальної контори. 25.04.2018 року о 09:30 год. секретарем виконавчого комітету Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Гуцул І.С. посвідчено заповіт від імені [PERSON] , [INFO] , за реєстровим № 32 (номер у Спадковому реєстрі 62347684), який відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52717394 від 24.07.2018 року зареєстрований у Спадковому реєстрі. При вирішенні даного спору суд враховує те, що права, обов`язки та повноваження секретаря сільської ради, який є посадовою особою органу місцевого самоврядування, визначені ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», ЗУ «Про нотаріат», порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, який затверджений Наказом МЮ України 11.11.2011 року за № 3306/5, зареєстрований в МЮУ 14.11.2011 року за № 1298/20036. Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджено Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595. Відповідно до положень частини першої статті 37 ЗУ «Про нотаріат» у сільських населених пунктах на уповноважених на це посадових осіб органу місцевого самоврядування покладено повноваження вчинення такої нотаріальної дії як посвідчення заповітів (крім секретних). Відповідно до ст. 44 ЗУ «Про нотаріат» ст. 44 та Глави 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус зобов`язаний встановити волевиявлення та дійсні намірів особи при вчиненні нотаріальних дій та під час посвідчення правочинів визначити обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Встановлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони з метою виключення можливості стороннього впливу на її волевиявлення. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині. Відповідно до порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, який затверджений Наказом МЮ України 11.11.2011 року за № 3306/5, зареєстрований в МЮУ 14.11.2011 року за №1298/20036. Розділу І Перелік нотаріальних дій, що вчиняються посадовими особами органів місцевого самоврядування, визначено статтею 37 ЗУ "Про нотаріат". Нотаріальні дії вчиняють посадові особи, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій. Відповідно до статті 7 ЗУ "Про нотаріат" посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Автономної Республіки Крим, крім того, - законодавством Автономної Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.Посадові особи органів місцевого самоврядування при вчиненні нотаріальних дій зобов`язані зберігати нотаріальну таємницю. Відповідно до п. 2.1. Розділу II порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Відповідно до Розділу II порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування При вчиненні нотаріальної дії посадові особи органів місцевого самоврядування встановлюють особу, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, у порядку, визначеному статтею 43 Закону України "Про нотаріат". У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. Копія документа, за яким встановлюється особа, долучається до примірника документа, який залишається у справах органу місцевого самоврядування. самоврядування. При вчиненні нотаріальних дій перевіряється справжність підписів осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Відповідно до п. 7.50. Правил ведення нотаріального діловодства, у державній нотаріальній конторі, приватним нотаріусом ведеться журнал (книга) обліку викликів нотаріуса за межі нотаріальної контори чи робочого місця приватного нотаріуса (далі - Журнал (книга) обліку викликів). Посвідчення правочинів є однією з нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси (п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Також главою 3 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, було визначено порядок посвідчення заповіту, зокрема встановлено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках. Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У пунктах 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. Заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із частиною першою статті 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», а саме пункту 5, вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення по встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Пункт 7 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року передбачає, що у разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Положеннями абз. 5 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року роз`яснено, що відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК (435-15) вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Згідно пункту 6 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» нікчемність заповіту, встановлена в рішенні суду, має наслідком позбавлення права спадкування за заповітом осіб, визначених розпорядженням заповідача в якості спадкоємців за заповітом, незалежно від того, чи пред`являлися позовні вимоги про застосування наслідків нікчемності заповіту. Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом України в постанові від 6.09.2017 року у справі № 6-2424цс16: Судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК України). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до ст. 202 ЦК України заповіт є одностороннім правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами (заповіт подружжя). Стаття 203 ЦК України передбачає загальні норми, недотримання яких є підставою для визнання нікчемності правочину, і застосовується лише в тому випадку, якщо в ЦК України немає спеціальної підстави (норми) для цього. Проте ст. 1257 ЦК України містить норми щодо недійсності заповіту, які є спеціальними нормами, тобто унеможливлюють застосування загальних норм, передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України. В силу вимог ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Відповідно до ч. 1 та ч 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. За правилами ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Положеннями статей 1216, 1217, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України, заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Відповідно до вимог ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1248 ЦК України встановлено, що нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Стаття 1251 ЦК України передбачає, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абз. 3 ч. 2 ст. 1248 і ст. 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. В силу вимог ч. 4 ст. 1253 ЦК України свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. 5. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. 6. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Як встановлено ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до ч 4 ст. 1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566 / 00, § 23, Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. Вважаю, що в судовому засіданні, а саме відповідно до пояснень свідків [PERSON] , безпосередньо якою посвідчено оскаржуваний заповіт та [PERSON] , яка вказала що саме нею підписано даний заповіт було доведене те, що заповіт складений [PERSON] , посвідчений 25.04.2018 року Зеленогайською сільською радою Новоселицького району Чернівецької області, за реєстровим № 32 на ім`я [PERSON] був складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення та при складенні заповіту були допущені наступні порушення, а саме секретар Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Гуцуляк І.С., яка посвідчувала оскаржуваний заповіт, до друку та підписання заповіту не встановила дієздатність особи [PERSON] та не встановила дійсного наміру спадкодавця шляхом розмови на одинці, а відразу приїхала з надрукованим заповітом, який складено на прохання родичів відповідача. Так, після того, як секретарю стало відомо зі слів родичів про намір [PERSON] скласти заповіт, секретар зобов`язана була особисто встановити дійсні наміри [PERSON] шляхом особистого спілкування без сторонній осіб, виїздом до місця проживання, зафіксувавши виїзд в книзі викликів та лише після встановлення дійсних намірів виготовити друкований текст заповіту. Крім того, було порушено вимоги ст. 44 ЗУ «Про нотаріат», порушено п. 2.5 Глави ІІ., п. 1.4 Глави ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, а саме в посвідчувальному написі відсутній запис, що заповіт посвідчується за місцем проживання [PERSON] та причина посвідчення заповіту на дому. Порушено п. 2.1. Глави ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування (додаток № 1), ст.ст. 1247, 1248 ЦК України, оскільки оспорюваний заповіт посвідчувався в присутності сторонніх осіб, в тому числі в присутності відповіча, тобто особи на користь якої посвідчувався заповіт та його матері [PERSON] . Порушено норми ст.ст. 1248, 1252, 1253 ЦК України, тобто заповіт, у зв`язку із хворобою підписувався іншою особою, а не заповідачем [PERSON] , однак відомості про дану обставину не містяться у заповіті. Порушено вимоги ст. 207 ЦК України, порушено п. 2.3. Глави ІІ, п. 1. 4 Глави ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, оскільки в заповіті відсутня розшифрування підпису, не вказано прізвище та ініціали [PERSON] від руки. Особа, яка посвідчувала заповіт не зачитувала вголос весь текст заповіту, а [PERSON] не зачитував заповіт у зв`язку із станом здоров`я. Згідно ст.ст. 76-80 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За змістом ст.ст. 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем під час судового розгляду було доведено, що заповіт [PERSON] , [INFO] , який посвідчений 25.04.2018 року секретарем Зеленогайської сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Гуцул І.С., за реєстровим № 32 (номер у Спадковому реєстрі 62347684) є недійсним, оскільки заповіт складений з порушенням вимог щодо його посвідчення. Враховуючи досліджені докази по справі в сукупності з висновками, до яких дійшов суд при системному і детальному аналізі матеріалів справи, в сукупності також і з проаналізованими положеннями законодавчих актів, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено обставини недійсності спірного заповіту, а тому вимоги позову підлягають задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст. 202, 203, 215, 216, 219, 220, 222, 224, 225, 231, 236, 1216, 1217, 1218, 1233, 1234, 1247, 1248, 1251, 1252, 1253, 1257ЦК України, Глави 3, 6 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року,

Outcome: approved