Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №233/11-19/44 від 27.12.2006 у розмірі 19533,28 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: нежитлове приміщення №4 з вхідним ганком, загальною площею 41,3 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві, яка буде визначена шляхом проведення прилюдних електронних торгів за замовленням Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; стягнути з відповідача судовий збір. Позовна заява мотивована тим, що 27 грудня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 37000 доларів США. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 27 грудня 2006 року між Банком та [PERSON] укладено Договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу та зареєстрованого за №3505, за умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно: нежитлове приміщення №4 з вхідним ганком, загальною площею 41,3 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , прим.4. Заставна вартість Предмету іпотеки визначається сторонами в сумі 266741 грн. Банк виконав свої зобов`язання за Кредитним договором №233/11-19/44, проте всупереч умов кредитного договору [PERSON] не здійснив своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 19533,28 доларів США, з яких: -15128,31 доларів США - заборгованість за основною сумою боргу; -4404,97 доларів США - заборгованість за відсотками. 22.06.2016 право вимоги за договором іпотеки перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" на підставі договору відступлення права вимоги, який укладено між ПАТ "Вектор банк" та ТОВ "ФК "Довіра та гарантія". В свою чергу, 17 червня 2016 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Вектор Банк" укладено Договір про відступлення права вимоги №114/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №233/11-19/44 від 27.12.2006 перейшло до ПАТ "Вектор Банк". 17 червня 2016 року між ПАТ "Вектор Банк" та ТОВ "ФК Довіра та гарантія" укладено Договір відступлення права вимоги №265/ФК-16, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №233/11-19/44 від 27.12.2006 перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та гарантія". 22 червня 2016 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Вектор Банк" укладено Договір про відступлення прав за Договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за Іпотечним договором від 27.12.2006 перейшло до ПАТ "Вектор Банк". Ухвалою суду від 03 квітня 2020 року відкрито провадження за даним позовом і визначено проводити розгляд справи в спрощеному порядку позовного провадження. (а.с.48) Представник позивача в судове засідання не з`явився. Про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду клопотання про розгляд справи у його відсутність на позові наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів та матеріалів. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, день та час слухання справи був повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України та ст.12-1 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», про причини неявки до суду не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзив на позовну заяву не подав. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, у відповідності до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з такого. Судом встановлено, що 27.12.2006 між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" і [PERSON] укладено кредитний договір №233/11-19/44, згідно умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 37000 доларів США на придбання нерухомості і зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов договору. Погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами в розмірі згідно графіку. Дата остаточного погашення кредиту 26 грудня 2016 року (а.с.4-9) Додатковою угодою №233/11-19/44/001 від 05.10.2009 до кредитного договору №233/11-19/44 від 27.12.2006 викладено додаток №1 «Графік погашення кредиту та сплати процентів» до Договору в новій редакції (а.с.10-14). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №233/11-19/44 від 27.12.2006, між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" і [PERSON] укладено договір іпотеки, предметом якого є нерухоме майно: нежитлове приміщення №4 з вхідним ганком, загальною площею 41,3 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] і належить на праві власності [PERSON] (а.с.17-19). Судом встановлено, що 17 червня 2016 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Вектор Банк" укладено Договір про відступлення права вимоги №114/21, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №233/11-19/44 від 27.12.2006 перейшло до ПАТ "Вектор Банк" (а.с.21-26). 17 червня 2016 року між ПАТ "Вектор Банк" та ТОВ "ФК Довіра та гарантія" укладено Договір відступлення права вимоги №265/ФК-16, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №233/11-19/44 від 27.12.2006 перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" (а.с.27-31). 22 червня 2016 року між ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ПАТ "Вектор Банк" укладено Договір про відступлення прав за Договорами іпотеки, відповідно до якого право вимоги за Іпотечним договором від 27.12.2006 перейшло до ПАТ "Вектор Банк" (а.с.32-34). 22 червня 2016 року між ПАТ "Вектор Банк " і ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до якого право вимоги за Іпотечним договором від 27.12.2006 перейшло до ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" (а.с. 35-37) Відповідно до ст. 512,514,516 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язані в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже позивач має право на звернення до суду з даним позовом. Судом встановлено, що відповідач не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредитних коштів, а тому, згідно реєстру боржників до Договору про відступлення права вимоги №265/ФК-16 від 17 червня 2016 року, у відповідача існує заборгованість за кредитним договором в сумі 19533,28 доларів США, з яких:15128,31 доларів США - заборгованість за основною сумою боргу; 4404,97 доларів США - заборгованість за відсотками (а.с.29). Розрахунок заборгованості [PERSON] за кредитним договором, долучений до позовної заяви також свідчить про наявність заборгованості в сумі 19533,28 доларів США, з яких:15128,31 доларів США - заборгованість за основною сумою боргу; 4404,97 доларів США - заборгованість за відсотками (а.с.15-16). Складові заборгованості в розмірі 5504,13 доларів США, що містяться в розрахунку заборгованості, позивачем в позовній заяві не зазначені. Згідно п. 5.1 Договору іпотеки від 27 грудня 2006 року у разі порушення основного зобов`язання, умов кредитного договору або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 5.4 договору іпотеки встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України "Про іпотеку"; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом п. 5.5.3 договору іпотеки реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, може проводитись, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Звертаючись до суду позивач просив суд в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №233/11-19/44 від 27.12.2006 у розмірі 19533,28 доларів США, звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: нежитлове приміщення №4 з вхідним ганком, загальною площею 41,3 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі - покупцеві, яка буде визначена шляхом проведення прилюдних електронних торгів за замовленням Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», за ціною, встановленою за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, але не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна;. Отже, фактично позивач просить застосувати як позасудовий спосіб вирішення спору, а саме шляхом надання права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві, так і звернути стягнення за рішенням суду відповідно до Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів. При вирішенні даної справи суд враховує роз`яснення викладені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (Провадження № 14-112цс19), та вважає за необхідне застосувати правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у даних правовідносинах, оскільки вони є аналогічним. Так, у постанові Верховного Суду зазначено, що спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним. Способи захисту цивільного права чи інтересу можуть бути судові (стаття 16Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) та позасудові (статті 17-19 ЦК України). Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є: рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). З огляду на вказане Закон України«Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 41-47 Закону); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотеко держателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту. Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. За змістом припису частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили. Саме такий правовий висновок роз`яснено у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц. Договором іпотеки від 27 грудня 2006 року, сторони узгодили позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема надавши даним договором право Іпотекодержателю від свого імені продати Предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку», про що зазначено у Розділі 5 Договору, та про що свідчать підписи сторін договору. Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, враховуючи роз`яснення викладені у постанові Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, суд вважає, що у даному випадку відсутні правові підстави для застосування такого способу захисту, як надання позивачу права продажу предмета іпотеки від свого імені будь-якій особі -покупцеві. Проте, як вже зазначалося, одним із способу задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»). Позивач же, у свою чергу просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних електронних торгів. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Отже, судом встановлено, що за кредитним договором №233/11-19/44 від 27.12.2006 [PERSON] не здійснив своєчасне погашення кредиту, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 19533,28 доларів США, з яких:15128,31 доларів США - заборгованість за основною сумою боргу; 4404,97 доларів США - заборгованість за відсотками. Між сторонами укладено Договір іпотеки, яким сторони узгодили можливість звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності); спосіб реалізації предмета іпотеки; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки. У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, та вважає за можливе в рахунок часткового погашення заборгованості за кредитним договором №233/11-19/44 від 27.12.2006 у розмірі 19533,28 доларів США, що складається з: 15128,31 доларів США - заборгованість за основною сумою боргу; 4404,97 доларів США - заборгованість за відсотками, звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: нежитлове приміщення №4 (чотири) з вхідним ганком, загальною площею 41,3 кв.м., що розташоване за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу, укладеного 27 грудня 2006 року з [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської області Антонець Г.Д. за реєстром №3305, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 27 грудня 2006 року за №1843148, шляхом проведення прилюдних електронних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за ціною встановленою за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Також, суд бере до уваги при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки положення ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., оскільки нерухоме майно, розташовано на території м.Луганськ, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 05.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція. На підставі ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб`єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Тому суд приходить до висновку про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки належить не звертати до виконання протягом дії ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Вирішуючи питання стосовно судового збору суд виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з оригіналом платіжного доручення №974 від 26.02.2020 при подачі позову позивачем був сплачений судовий збір у сумі 4001,12 грн. (а.с.1). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 4001,12 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial