Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач звернулась до суду з позовом до [PERSON], третіх осіб: виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що вона є матір'ю дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 20 травня 2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області. З відповідачем по справі [PERSON], який є батьком сина [PERSON], вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2001 року. Шлюб розірвано за рішенням Лозівського міськрайсуду Харківської області від 12 березня 2007 року. Після розірвання шлюбу відповідач поступово почав відсторонюватися від виховання сига [PERSON], почав нехтувати своїм батьківським обов'язком утримувати дитину матеріально, через що вона змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. З відповідача за рішенням суду з лютого 2007 року стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], але [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, через що виникла велика заборгованість. З 2007 року відповідач участі у вихованні сина не бере, натомість тривалий час зловживає алкогольними напоями. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, тобто створились умови, які шкодять інтересам дитини. Відповідач не цікавиться успіхами сина у навчанні, відповідно до довідки-характеристики з КЗ «Обласна спеціалізована школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів «Обдарованість» Харківської обласної ради від 26.07.2018 року, вихованням сина [PERSON] займається лише вона. Крім того, відповідно до довідки з Комунального закладу охорони здоров'я «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Лозова» опікується здоров'ям сина та супроводжує його на прийом до лікарів лише вона, батька дитини ніколи в амбулаторії не бачили. Вона офіційно працевлаштована, працює у Панютинському професійному аграрному ліцеї викладачем іноземної мови, постійно опікується своїм сином [PERSON], забезпечує дитину нормальними умовами проживання та навчання, на цей час постійно проживає з сином за адресою: [ADDRESS]. Для дитини створені належні умови для розвитку та проживання, є місце для сну, для навчання. Син навчається у КЗ ОСШІ «Обдарованість» у м. Харків, додому приїздить на вихідні дні та канікули. Вона приділяє дитині багато часу, піклується про поліпшення стану його здоров'я, про фізичний та розумовий розвиток, забезпечує сина матеріально. В зв'язку з цим просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], уродженця м. Лозова Харківської області, у відношенні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, але надіслала суду телефонограму про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать довідки про доставку СМС-повідомлень про виклик до суду, що містяться в матеріалах справи, причини неявки до суду не повідомив. Представник третьої особи виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської міської ради в судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Крім цього надала суду висновок виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача по справі. Представник третьої особи служби у справах дітей Лозівської міської ради Харківської міської ради в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Зі згоди позивача, наданої у заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, шлюб між ними розірваний на підставі рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12.03.2007 року, що також підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого 04.05.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Лозівському району Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 32. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Лозівського міського управління юстиції Харківської області 29 травня 2002 року. Після розлучення відповідач проживає окремо, дитина залишилася мешкати разом з матір'ю. Позивач створила нову сім'ю та 07 жовтня 2007 року зареєструвала шлюб з [PERSON], змінивши своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». На підставі виконавчого листа № 2-529 від 20.03.2007 року, виданого Лозівським міськрайонним судом Харківської області, з відповідача по справі [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина стягуються аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. Дитина знаходиться на утриманні позивача по справі, про що свідчать наступні документи. Позивач [PERSON] у період з 01.01.2013 року по 31.07.2018 року за виконавчим листом аліменти не отримувала, що підтверджується довідкою міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління юстиції у Харківській області № 1744/14.10-47/5 від 21.07.2018 року. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 1743/14.10-47/5 від 31.07.2018 року у відповідача [PERSON] існує заборгованість за період з 01.01.2013 року по 31.07.2018 року, яка складає 69921 гривень 75 копійок. Із характеристики від 26.07.2018 року, виданої Комунальним закладом «Обласна спеціалізована школа-інтернат ІІ-ІІІ ступенів «Обдарованість» Харківської обласної ради вбачається, що [PERSON] навчається у школі з восьмого класу, зарекомендував себе як здібний учень, мама регулярно відвідує батьківські збори, а також підтримує тісний контакт з класним керівником і вихователем, регулярно цікавиться навчанням [PERSON] і життям школи. Згідно довідки Комунальним закладом охорони здоров'я «Лозівське територіальне медичне об'єднання» від 17.07.2018 року, [PERSON], [INFO], на диспансерному обліку не перебуває, у разі хвороби лікаря відвідує в супроводі матері, батька дитини в амбулаторії не бачили. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов сім'ї [PERSON] від 05.07.2018 року, сім'я мешкає за адресою: [ADDRESS]. В квартирі є всі необхідні речі, меблі, побутова технічка, предмети побуту, запас продуктів харчування. Для дітей об лаштовані окремі спальні місця, місця підготовки уроків, проведення дозвілля. Санітарний стан приміщення добрий. У квартирі створені належні умови для повноцінного проживання, виховання, навчання та проведення дозвілля дитини. Взаємовідносини між членами сім'ї доброзичливі, вихованням дітей займається мати, біологічний батько [PERSON], зі слів матері, участі у вихованні та утриманні сина не приймає, життям, навчанням та здоров'ям не цікавиться, матеріально та фінансово не допомагає. Відповідач [PERSON] з сином не спілкується, участі у його вихованні не приймає, матеріальної допомоги на його утримання не надає, життям та здоров'ям дитини не цікавиться, не турбується про духовний та фізичний розвиток сина, його навчанням та підготовкою до самостійного життя, матеріально дитину не утримує, тобто відсторонився від виховання дитини. Згідно висновку виконавчого комітету Лозівської міської ради, як органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] за № 02-13-7/1595 від 11.10.2018 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, тому шлюб між сторонами був розірваний. Батько дитини проживає окремо, з 2007 року ухиляється від виконання своїх обов'язків, не цікавиться життям та навчанням сина, його здоров'ям, духовним, моральним та фізичним розвитком. Вихованням та утриманням [PERSON] займається його мама, з [PERSON] за рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області на утримання дитини стягнуті аліменти. При проведенні бесіди з підлітком з'ясовано, що хлопець знає, що його батько [PERSON], пам'ятає його, але у нього немає ніяких почуттів до батька, спілкуватися з ним не виявляє бажання, хоча батько і сам ніколи з ним не спілкується. Враховуючи викладене, виконавчий комітет вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] Надаючи правову кваліфікацію правовідносинам, суд враховує наступне. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В даній ситуації суд звертає увагу, що статтею 32 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сімейне життя - це особисті майнові та немайнові відносини між подружжям, іншими членами сім'ї, яке здійснюється на засадах, визначених у Сімейному кодексі: кожна особа має право на повагу до свого сімейного життя (частина четверта статті 4); ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України (частина п'ята статті 5); регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя (частина четверта статті 7) та інше. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20 січня 2012 року №2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов'язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини" (статті 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів викладених в статті 29 Декларації, згідно із якими: Кожна людина має обов'язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 СК України). Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Відповідно до п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Відповідно до пункту 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідно до пункту 49 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Савіни проти України" хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до пункту 50 рішення Європейського Суду у справі "Хант проти України" втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є "необхідним у демократичному суспільстві" для забезпечення цих цілей. Згідно з наданими доказами та поясненнями сторін, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а тому суд вважає, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток [PERSON], не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров'я, хоча б мав це робити, тобто по своїй вині ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На підставі викладеного, суд дійшов переконливого висновку про доцільність позбавлення [PERSON] прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що повністю відповідає інтересам дитини. Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В такому разі, судом буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини (ч.4 ст. 169 Сімейного кодексу України). Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, їх належність, допустимість, достовірність, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] заперечень на позов та доказів на їх підтвердження суду не надав, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду підтверджено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, покладених на них ст. 150 СК України, відносно малолітньої дитини.

Outcome: approved