Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

10.07.2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими (з урахуванням уточнення) просить: встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, [PERSON], померлого [INFO] року, 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] що складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 83,4 кв.м.. літньої кухні - літ. Б, сараю - літ. В, сараю - літ. Г, надвірних споруд - №1-6; встановити факт прийняття спадщини ним після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року, 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 83,4 кв.м. літньої кухні - літ. Б, сараю - літ. В, сараю - літ. Г, надвірних споруд - №1-6; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 83,4 кв.м.. літньої кухні - літ. Б, сараю - літ. В, сараю - літ. Г, надвірних споруд - №1-6. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19.03.1958 року Ізмаїльська міська Рада виділила земельну ділянку площею 600 кв.м. по [ADDRESS] [PERSON] для будівництва житлового будинку. 11.04.1959р. [PERSON] уклав договір забудови з Ізмаїльською міською радою житлового будинку по [ADDRESS].14.04.1983р. Ізмаїльський міський суд визнав право власності за [PERSON] на 8/13 частин домоволодіння по [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 270 кв.м., а також визнав право власності за [PERSON] на 5/13 домоволодіння по [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 271 кв.м., а земельну ділянку площею 52 кв.м. залишено в загальному користуванні [PERSON] і [PERSON] 15.03.1985р. Ізмаїльським МБТІ зареєстроване право власності за [PERSON] на 8/13 частин житлового будинку по [ADDRESS] і за [PERSON] - 5/13 частин будинку по [ADDRESS]. Діти [PERSON], [PERSON] - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [INFO] народився [PERSON] - син [PERSON]. 14.05.1987р. [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], яка змінила своє прізвище на «[PERSON]». З 1987р. позивач переїхав жити до жінки [PERSON] за адресою: м. Ізмаїл, [ADDRESS]. Він з дружиною проживали у 3/8 частинах будинку, а батьки дружини та брат - у 5/8 частинах будинку. [INFO] померла [PERSON]. Заповіт вона не залишила. Після її смерті відкрилася спадщина на 8/13 частин будинку пол. [ADDRESS] в м. Ізмаїлі. Спадкоємцями стали: її чоловік - [PERSON], дочка [PERSON], син - [PERSON], які спадщину, у рівних частках 8/39, прийняли фактично. [INFO]. помер [PERSON]. Заповіт він не залишав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 5/13 частин будинку, а також на 8/39 частин, яку він прийняв після жінки [PERSON] Спадкоємцями стали: його дочка [PERSON], син - [PERSON], які спадщину, у рівних частках, прийняли фактично. [PERSON] прийняла спадщину на 4/13 (8/39+8/78) частин будинку, який належав [PERSON] та на 5/26 частин будинку, який належав на праві власності [PERSON] [PERSON] прийняв спадщину на 4/13 ((8/39+8/78) частин будинку, який належав [PERSON] та на 5/26 частин будинку, який належав на праві власності [PERSON] [INFO]. помер [PERSON]. На день смерті [PERSON] належало 4/13 частин житлового будинку, який належав [PERSON] та 5/26 частин будинку, які належали [PERSON] [PERSON] був у шлюбі та мав сина - [PERSON], але вони не проживали у спадковому будинку, заяву про прийняття спадщини до нотаріуса не подавали. Спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON] стала його рідна сестра [PERSON], яка спадщину прийняла фактично, оскільки вступила в управління, володіння спадковим майном. [PERSON] прийняла спадщину на: 4/13 частин будинку, які належали на праві власності [PERSON]; 4/26 частин, які належали [PERSON] [INFO]. померла [PERSON] На день смерті [PERSON] належало 8/13 частин житлового будинку по [ADDRESS] які належали [PERSON] на підставі рішення суду від 14.04.1983р. та 5/13 частин, які належали на підставі рішення суду від 14.04.1983р. на праві власності [PERSON] Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] став її чоловік [PERSON], який спадщину прийняв фактично, оскільки вступив в управління, володіння спадковим майном. Таким чином, позивач успадкував вест будинок. На звернення позивача до нотаріуса з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] який належав [PERSON], [PERSON], які були батьками [PERSON], у зв'язку з тим, що неможливо встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її батьків [PERSON], [PERSON] 25.10.2017 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічними позовними вимогами, якими просить: встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, [PERSON], померлого [INFO] року, 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] що складається з: житлового будинку літ. А, загальною площею 83,4 кв.м.. літньої кухні - літ. Б, сараю - літ. В, сараю - літ. Г, надвірних споруд - №1-6; визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 83,4 кв.м.. літньої кухні - літ. Б, сараю - літ. В, сараю - літ. Г, надвірних споруд - №1-6. Ухвалою суду від 25.10.2017 року прийнятий зустрічний позов [PERSON] та об'єднаний в одне провадження з первісним позовом [PERSON] Позивач та його представник в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та наполягали на їх задоволенні, а також визнали позовні вимоги [PERSON] за зустрічним позовом, не заперечували проти їх задоволення. Представник відповідача Ізмаїльської міської ради сповіщений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі та не заперечував проти їх задоволення, та підтримав сввої позовні вимоги за зустрічним позовом, просив їх задовольнити. У судовому засіданні 06.11.2017р. були допитані свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивача та відповідача, та проживали по сусідству із спадкодавцями. Свідки підтвердили факти прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, [PERSON], померлого [INFO] року, а також [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року шляхом фактичного вступу в володіння та управління спадковим майном. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши учасників процесу, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно прибудинкової книги за адресою: [ADDRESS] в м.Ізмаїлі, були зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] була виписана 09.10.1970р. [PERSON] - з 17.02.1962р. по 10.03.1991р. Згідно витягу із рішення від 14.04.1983р. Ізмаїльського міського народного суду за [PERSON] визнано право власності на 8/13 частин домоволодіння по [ADDRESS] в м. Ізмаїлі та виділено їй із житлового будинку літ. «А» приміщення №2:3,4. тамбур літ. «а», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Е», надвірні споруди та земельна ділянка пл.. 270 кв.м. по [ADDRESS]. За [PERSON] визнано право власності на 5/13 частин домоволодіння по [ADDRESS] в м. Ізмаїлі та виділено йому із житлового будинку літ. «А» приміщення №5,6, 1/2 частина надвірних споруд та земельна ділянка пл.. 271 кв.м. по [ADDRESS]. Згідно технічної документації, виготовленої КП «Ізмаїльське МБТІ» 22.12.2016р., по [ADDRESS] в м. Ізмаїлі є житловий будинок, який побудований у період часу з 1959-1990р.р. Згідно інформації КП «Ізмаїльське МБТІ» за №1144 від 05.09.2017 року відповідно до матеріалів архіву власником об'єкту нерухомості по [ADDRESS] в м. Ізмаїлі зареєстровані [PERSON] (8/13 частки) та [PERSON] (5/13 частки) на підставі рішення Ізмаїльського міського народного суду від 14.04.1983р., зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно в реєстровій книзі за №45а/80 від 14.03.1996р. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час відкриття спадщини, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 рік), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 рік), що був чинний на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно ст. 553 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно актового запису про смерть №284 від 13.04.1988р. [PERSON] померла [INFO] Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить зокрема 8/13 частин домоволодіння [ADDRESS] За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не залишала. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 рік), немає. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] стали: чоловік [PERSON], дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про її народження та укладення шлюбу, син - [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження, та які спадщину, у рівних частках 8/39, прийняли фактично оскільки проживали зі спадкодавцем за однією адресою та вступили в управління, володіння спадковим майном, але юридично своїх прав не оформили. Згідно листа Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області №1128/01-16 від 06.09.2017р. після померлої [PERSON] заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно актового запису про смерть №25 від [INFO]. [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить зокрема 5/13 частин домоволодіння [ADDRESS] які належали йому на праві власності, та 8/39 частин, які він прийняв після смерті дружини [PERSON], але юридично своїх прав не оформив. За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишав. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 рік), немає. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] стали дочка [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про її народження та укладення шлюбу, син - [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження, та які спадщину, у рівних частках, прийняли фактично оскільки проживали зі спадкодавцем за однією адресою та вступили в управління, володіння спадковим майном, але юридично своїх прав не оформили. Згідно листа Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області №1128/01-16 від 06.09.2017р. після померлого [PERSON] заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Згідно актового запису про смерть №346 від 12.04.1993р. [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить зокрема на 4/13 частин житлового будинку [ADDRESS] які належали [PERSON] на праві власності, та 5/26 частин, які належали на праві власності [PERSON] За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишав. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв його син [PERSON] шляхом подачі в установлений законом строк заяви про прийняття спадщини до нотаріуса. Спадкоємцем за законом другої черги після смерті [PERSON] стали сестра [PERSON], яка спадщину прийняла фактично оскільки проживала зі спадкодавцем за однією адресою та вступила в управління, володіння спадковим майном, але юридично своїх прав за життя не оформила. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.03.2008р. [PERSON] померла [INFO]. Після смерті [PERSON] згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить зокрема 8/13 частин житлового будинку [ADDRESS] які належали [PERSON] та 5/13 частин, які належали [PERSON] За життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишала. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відповідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 рік), немає. Спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON] став її чоловік, що підтверджено свідоцтвом укладення шлюбу, та який спадщину прийняв фактично, оскільки проживав зі спадкодавцем за однією адресою та вступив в управління, володіння спадковим майном. Згідно листа Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області №1128/01-16 від 06.09.2017р. після померлої [PERSON] заяви від спадкоємців не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. 14.12.2016р. позивач звернувся до приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Арнаут О.В. за №30/02-14 від 17.01.2017р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку з тим, що неможливо встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті її батьків [PERSON], [PERSON] Відповідно до п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Спадкоємець повинен надати нотаріусу правовстановлюючий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 256 ЦПК України розгляд справ про встановлення факту віднесено до компетенції суду. Згідно ч.2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. За позицією Верховного Суду України, викладеною в абз.2 п.2 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст. 316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до роз'яснень п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, у тому числі, з огляду на те, що відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved