Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивачі звернулися до суду з відповідною заявою в якій просили суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02 серпня 2000 року, який був посвідчений Придніпровською товарною біржею, реєстраційний номер 115-Н/2000 який укладений між [PERSON] та [PERSON] , визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] в порядку виділу долі дружини у спільній власності подружжя, та визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності по 1/8 частки кожному квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначили, що вони позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] є дружиною померлого, позивачі [PERSON] , [PERSON] - його діти, відповідач [PERSON] матір померлого [PERSON] . 02 серпня 2000 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Вони позивачі та відповідач [PERSON] звернулися до державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки правовстановлюючі документи на вказане майно не відповідають вимогам чинного законодавства. Правовстановлюючим документом на квартиру є договір купівлі-продажу від 02 серпня 2000 року, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купив Ѕ частку нерухомого майна, яке в цілому складається з: дощатий жилий будинок під літ. А-1, загальною площею 82,5 кв.м., жилою площею 59,2 кв.м., цегляна літня кухня Б, дощата вбиральня И, шл. бл. сарай Ж, шл. бл. гараж З, огорожа №1,4,6, ворота №2,5, водо колонка І. Згідно договору Ѕ частка майна, що була придбана [PERSON] є квартира [ADDRESS] . Договір був укладений на Придніпровській товарній біржі. На виконання умов договору продавець передав технічні та інші документи на нерухоме майно, ключі, а покупець сплатив обумовлену в договорі вартість покупки. Після оформлення договору [PERSON] зареєстрував право власності на квартиру у Криворізькому бюро технічної інвентаризації, про що є відповідна відмітка на договорі. Вони заселилися до квартири сім`єю та проживають там увесь цей час. Так як договір було укладено на товарній біржі, нотаріально він не був посвідчений, оскільки представник товарної біржі пояснив, що такий договір не підлягає нотаріальному посвідченню. Так як договір купівлі-продажу був укладений у письмовій формі, і сторони договору повністю виконали умови договору, оскільки передали один одному: продавець документи і ключі, а покупець - гроші за майно, покупець зареєстрував право власності на нерухоме майно, то їх сім`я весь цей час проживає у будинку, утримує його, ними здійснені необхідні ремонтні роботи, та весь час будинок підтримується в належному технічному стані, наскільки їм це вдається через незначні доходи. Тому вважають, що є підстави рахувати, що умови договору були виконані. З вказаних вище обставин, вони вважають, що суд може вказаний договір визнати дійсним. Оскільки вказане нерухоме майно було придбане в період їх [PERSON] та [PERSON] шлюбу - то вона позивач [PERSON] , має право на виділ належної їй, як дружині частки у майні - 1/2 частка квартири [ADDRESS] , зареєстрованої за [PERSON] . Отже у такому випадку спадкуванню, після смерті [PERSON] підлягає ј частка нерухомого майна, яка в цілому складається з: дощатого жилого будинку під літ. А-1, загальною площею 82,5 кв.м., жилою площею 59,2 кв.м., цегляна літня кухня Б, дощат. вбиральня І, шл.бл. сарай Ж, шл.бл. гараж З, огорожа №1,4,6, ворота №2,5, водо колонка І (та відповідно Ѕ частка квартири [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] спадкоємцями є [PERSON] його дружина, його діти - [PERSON] , [PERSON] та його матір - відповідач [PERSON] . Таким чином, спадкуванню підлягає 1/2 частка квартири [ADDRESS] , яка підлягає розподілу у рівних частках між спадкоємцями: по 1/8 частки за кожним. 24.06.2019 року протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями, справу передано в провадження судді Ткаченко А.В. (а.с.44) Ухвалою суду від 25.06.2019 року позовну заяву залишено без розгляду та надано строк для усунення недоліків (а.с.45-46). 23.07.2019 року позивачем до суду подано заяву на виконання вимог ухвали (а.с.48-49). Ухвалою суду від 24.07.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого провадження та призначенням підготовчого судового засідання по справі. (а.с.50-51). Ухвалою суду від 16.09.2019 року витребувано докази, а саме матеріали спадкової справи (а.с.65-66). 29.10.2019 року на виконання ухвали суду до канцелярії суду надійшла копія спадкової справи №274-2018 після смерті [PERSON] померлого [INFO] (а.с.73-93). Ухвалою суду від 16.01.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті (а.с.112-113). Позивачі [PERSON] , [PERSON] правом на участь в судовому засіданні не скористалися, подавши заяву про розгляд справи за їх відсутності. Пред`явлені позовні вимоги підтримали, наполягала на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву згідно якої просив розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, заперечень проти позову немає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву згідно якої просила розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в їх відсутності, та просили прийняти рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Придніпровської товарної біржі в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про задоволення позову за таких підстав. Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що 02 серпня 2000 року [PERSON] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої, уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна на Придніпровській товарній біржі. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.08.2000 року, продавець продав, а [PERSON] - покупець придбав 1/2 частину нерухомого майна: дощатий жилий будинок під літ. А-1, загальною площею 82,5 кв.м., жилою площею 59,2 кв.м., цегляна літня кухня Б, дощат. вбиральня І, шл.бл. сарай Ж, шл.бл. гараж З, огорожа №1,4,6, ворота №2,5, водо колонка І (відповідно відчежено Ѕ частка нерухомого манйа квартира [ADDRESS] . Вказана 1/2 частина нерухомого майна належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 19.05.2000 року, посвідченого Глущенко А.А. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за №211 серії АВК №804812, зареєстрованого в БТІ м. Кривого Рогу в книзі реєстрації за №178п-593-593 від 14.07.2000 р. (а.с.13). Згідно ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.08.2000 року підписаний сторонами, посвідчений директором Криворізького філіалу Придніпровської товарної біржі та зареєстрований за № 115-Н/2000. Пунктом 6 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.08.2000 року зазначено, що відповідно до ст. 227 Цивільного кодексу України, укладений договір підлягає реєстрації у бюро технічної інвентаризації. 06.09.2000 року вказаний договір був зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації, про що здійснений запис в книзі реєстрації за № 178п стр. 593, запис 593, згідно якого за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] . Як встановлено в судовому засіданні зазначене нерухоме майно придбано [PERSON] в період шлюбу з позивачкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 03 вересня 1994 року, серія [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте у результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В силу статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 71СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Частинами 1, 3 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частинами 1, 2, 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Під час розгляду справи не встановлено обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя. Виходячи з наведеного, враховуючи, що квартира за адресою: [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , суд вважає необхідним визначити за [PERSON] частку у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть серії [NUMBER] . (а.с.12). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому за життя нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Оскільки [PERSON] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснив, що підтверджується копією спадкової справи Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, тому його спадкоємці спадкують належне йому майно за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачі [PERSON] як дружина померлого, [PERSON] та [PERSON] як діти померлого, та відповідач [PERSON] як мати померлого є спадкоємцями першої черги за законом, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , ксерокопіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] (а.с. 8-9,11). При зверненні позивачів та відповідача [PERSON] до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі не був нотаріально посвідченим. Рекомендовано звернутися до суду для визначення права власності на спадкове майно за спадкодавцем. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Укладена між [PERSON] та продавцем угода нотаріально не була посвідчена відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу". Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Згідно ст. 42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством. Згідно ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. При укладені договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.08.2000 року сторони договору виконали умови укладеної угоди, а саме: продавець передав [PERSON] у власність квартиру, документи та ключі, а він сплатив за неї оговорену суму грошових коштів. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про власність", чинного на час набуття [PERSON] квартири, громадянин набував право власності на майно, зокрема, отримане внаслідок укладення угод, що не заборонені законом. Статті 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) вимагали обов`язкове нотаріальне посвідчення угод купівлі-продажу житлових приміщень і реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, а правовими наслідками недодержання такої форми передбачалося недійсність цієї угоди . Однак, ст. 15 Закону "Про товарну біржу"( у редакції від 16 лютого 1993 року), що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме на 02 серпня 2000 року на Придніпровській товарній біржі, не забороняла купівлю-продаж, зокрема квартири та не передбачала необхідності нотаріального посвідчення укладеного договору. Лише в редакції від 20.05.2010 року в ст. 15 Закону "Про товарну біржу" було зазначено, що житловий будинок (як предмет визначений індивідуальними ознаками) не може бути предметом біржової торгівлі. Відповідно до положень ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовуються до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до положень статті 3 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Однак, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року за № 121 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за N 399/2839 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (пункт 1 п\\п 1.5.-1.7.) державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. До переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна відноситься зокрема договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (пункт 9 додатку № 1 до Інструкції). [PERSON] зареєстрував договір купівлі-продажу нерухомого майна на підставі біржової угоди в Криворізькому БТІ на своє ім`я. Отже, право власності [PERSON] на нерухоме майно, було набуто відповідно до діючого на той час законодавства, визнавалося державою і ніким не оскаржено. На даний момент нотаріально посвідчити договір не має можливості, оскільки [PERSON] - покупець по договору помер. Оскільки сторонами при укладенні угоди купівлі-продажу нерухомості від 02.08.2000 року домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору: [PERSON] сплатив, визначену договором суму грошей, а продавець передав йому документи на квартиру, на сьогоднішній день за ним зареєстровано право власності на нерухоме майно в державних органах реєстрації майна, проте посвідчити угоду у нотаріуса не є можливим, адже [PERSON] [INFO] помер, а позивачі як дружина та діти спадкоємця позбавлені можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе позовні вимоги позивачів задовольнити у повному обсязі, визнавши договір купівлі-продажу від 02.08.2000 року дійсним, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , яка є спільною сумісною власністю подружжя та визнавши за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України у зв`язку із тим, що позивачі не заявляють вимоги про стягнення з відповідачів на їх користь судових витрат, суд

Outcome: approved