Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO] та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що з 17.06.2014 року перебував у шлюбі з відповідачем від якого народився син [PERSON],[INFO]. На даний час, шлюб між сторонами розірвано, після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні. Відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини, не цікавиться її фізичним та духовним розвитком, за два роки жодного разу не відвідала дитину. В судове засідання позивач не з'явився, письмовою заявою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним, подала до суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнала в повному обсязі, справу просила розглянути без її участі. Представник третьої особи - служби у справах дітей Сарненської РДА письмовою заявою справу просили розглянути без їхньої участі, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача підтримали. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав " : ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] [NUMBER], виданого 23.07.2014 року, батьками є сторони по справі. Відповідно до довідок виданих Коростською сільською радою дитина проживає в [ADDRESS] разом з позивачем та його батьками, відповідач не проживає за вказаною адресою починаючи з 14.08.2015 року. По місцю проживання [PERSON] характеризується позитивно, компрометуючими матеріалами сільська рада не володіє, що підтверджується характеристикою Коростської сільської ради від 10.03.2017 року №139. Згідно актів про не проживання за місцем реєстрації від 20.12.2016 року та 13.01.2017 року складених Коростською сільською радою встановлено, що [PERSON] починаючи з 14.08.2015 року за адресою [ADDRESS]. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 22.01.2018 року встановлено, що сім'я забезпечена посередньо, наявні всі необхідні меблі та приналежності для проживання та виховання дитини. [PERSON] на території Коростської сільської ради характеризується, як така, що залишила дитину у віці одного року. В сільську раду надходили скарги за неналежний догляд за дитиною та зловживання спиртними напоями. Із висновку органу опіки і піклування Сарненської РДА від 22.01.2018 року встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню і вихованню неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] а тому в інтересах дитини доцільно позбавити відповідача батьківських прав. В зв'язку з чим, суд вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Статтею 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Статтею183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 182, 183 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати, які полягають у сплаті судового збору.

Outcome: approved