Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивач звернувся до суду з відповідною заявою в якій просив визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20 червня 2000 року, укладеного між [PERSON] , яка діяла за дорученням [PERSON] та [PERSON] , який був посвідчений керівником нерухомості Апостолівської філії ТБ «Українська», реєстраційний номер 99851 - дійсним та визнати за ним право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який складається: з житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 880 м2. На цій ділянці знаходяться літ.А житловий будинок житловою площею 23,9 м2, літ а- сарай, літ Г -убиральня, літ. Б - гараж, №№1,3-5 - паркан, № [NUMBER] - водопровід, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 20.06.2000 року [PERSON] , яка діяла за дорученням [PERSON] та [PERSON] , укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.06.2000 року підписаний сторонами, посвідчений директором Апостолівського філіалу ТБ «Українська» та зареєстрований за № 99851. Вказаний об`єкт нерухомості належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.02.1997 року за № 289, посвідченим приватним нотаріусом Апостолівського нотаріального округу Дніпропетровської області Штефан В.В. [INFO] померла [PERSON] , не склавши за життя заповіт. Позивач, будучи спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , та не прийняв у встановленому законом порядку спадщину після смерті своєї матери [PERSON] , яка померла [INFO] , звернувся до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , проте нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі не був нотаріально посвідченим. Рекомендовано звернутися до суду для визначення права власності на спадкове майно за спадкодавцем. В судове засідання сторони не з`явилися, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Третя особа до суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомили. У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що 20 червня 2000 року, між [PERSON] , яка діяла за дорученням [PERSON] та [PERSON] , укладено догові купівлі- продажу нерухомості, який був посвідчений керівником нерухомості Апостолівської філії ТБ «Українська», реєстраційний номер 99851 (а.с. 105). Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.06.2000 року, продавець продав, а [PERSON] - покупець придбала житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 880 м2. На цій ділянці знаходяться літ.А житловий будинок житловою площею 23,9 м2, літ а- сарай, літ Г -убиральня, літ. Б - гараж, №№1,3-5 - паркан, № [NUMBER] - водопровід. Вказаний об`єкт нерухомості належав продавцю на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку віл 05 лютого 1997 р. за № 289, який посвідченим приватним нотаріусом Апостолівського нотаріального округу Дніпропетровської області Штефан В.В. (а.с. 100). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження [PERSON] , народився [INFO] , батьком якого записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу [PERSON] , [INFO] 22.04.1983 року уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.18) Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] за життя розпорядження своїм майном на випадок смерті не здійснила (а.с. 68-88) Згідно ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" від 10.12.1991 року угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 20.06.2000 року підписаний сторонами, посвідчений директором Апостолівської філією ТБ «Українська» та зареєстрований за № 99851. Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач є спадкоємцем за законом як онук, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу батьків позивача. При зверненні позивача до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби [PERSON] , померлої [INFO] , нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений на товарній біржі не був нотаріально посвідченим. Рекомендовано звернутися до суду для визначення права власності на спадкове майно за спадкодавцем. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Укладена між бабою позивача та продавцем угода нотаріально не була посвідчена відповідно до вимог ст. 15 Закону України "Про товарну біржу". Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Згідно ст. 42 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) угоди можуть укладатись усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством. Згідно ст. 47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. При укладені договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.06.2000 року сторони договору виконали умови укладеної угоди, а саме: продавець передав бабі позивача у власність житловий будинок, а вона сплатила за неї оговорену суму грошових коштів. Згідно зі статтею 12 Закону України "Про власність", чинного на час набуття [PERSON] будинку з надвірними будівлями, громадянин набував право власності на майно, зокрема, отримане внаслідок укладення угод, що не заборонені законом. Статті 47, 227 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) вимагали обов`язкове нотаріальне посвідчення угод купівлі-продажу житлових приміщень і реєстрацію у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, а правовими наслідками недодержання такої форми передбачалося недійсність цієї угоди . Однак, ст. 15 Закону "Про товарну біржу"( у редакції від 16 лютого 1993 року), що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме на 20.06.2000 року на ТБ «Укаїнська», не забороняла купівлю-продаж, зокрема житлового приміщення з надвірними будівлями та не передбачала необхідності нотаріального посвідчення укладеного договору. Лише в редакції від 20.05.2010 року в ст. 15 Закону "Про товарну біржу" було зазначено, що житловий будинок (як предмет визначений індивідуальними ознаками) не може бути предметом біржової торгівлі. Відповідно до положень ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовуються до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Відповідно до положень статті 3 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Однак, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року за № 121 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за N 399/2839 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб (пункт 1 п\\п 1.5.-1.7.) державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться на підставі правовстановлювальних документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. До переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна відноситься зокрема договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (пункт 9 додатку № 1 до Інструкції ). [PERSON] зареєструвала договір купівлі-продажу нерухомого майна на підставі біржової угоди в Апостолівському державному бюро технічної інвентаізації 06.07.2000 . в реєстровій книзі за № 14-10 на своє ім`я. Отже, право власності [PERSON] на нерухоме майно, було набуто відповідно до діючого на той час законодавства, визнавалося державою і ніким не оскаржено. На даний момент нотаріально посвідчити договір не має можливості, оскільки [PERSON] - покупець по договору померла. Оскільки сторонами при укладенні угоди купівлі-продажу нерухомості від 20.06.2000 року домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору: [PERSON] сплатила, визначену договором суму грошей, а продавець передав їй документи на житловий будинок, на сьогоднішній день за нею зареєстровано право власності на нерухоме майно в державних органах реєстрації майна, проте посвідчити угоду у нотаріуса не є можливим, адже [PERSON] , [INFO] померла, а позивач як її онук і спадкоємець позбавлена можливості оформити спадщину у нотаріальній конторі. У зв`язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе позовні вимоги позивача задовольнити у повному обсязі, визнавши договір купівлі-продажу від 20.06.2000 року дійсним та визнавши за позивачкою право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті його баби. На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 392, 1217, 1218, 1220, 1221, 1261 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved