Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

[PERSON] (далі - «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до [PERSON] (далі - «Відповідач») про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини. 07.08.2004 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №736. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 06.09.2019 року рішенням Оболонського районного суду м.Києва шлюб між сторонами розірвано. За час перебування в шлюбі сторонами в результаті їхньої спільної праці та за спільні кошти придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,5 кв.м., вартістю - 336 000,00 грн. Крім того, за час шлюбу Відповідачем було укладено з ПАТ «ПУМБ» договори строкового банківського вкладу (депозиту), зокрема: договір строкового банківського вкладу (депозиту) №261764252 від 16.01.2016 року в євро; договір строкового банківського вкладу (депозиту) №261986716 від 26.02.2016 року в гривнях; договір строкового банківського вкладу (депозиту) №261764026 від 16.01.2016 року в доларах США. На виконання умов договорів Позивач розмістила грошові кошти в ПАТ «ПУМБ» на суму 1 600,00 євро, строком до 19.01.2018 року; на суму 95 000,00 грн. строком до 10.11.2017 року; на суму 5 600,00 доларів США строком до 19.01.2018 року. Добровільно вирішити питання щодо розподілу спільного майна Відповідач відмовляється, а тому Позивач звернувся до суду та просив: 1) визнати спільною сумісною власністю подружжя, набутою під час перебування у шлюбі наступне майно: квартира [ADDRESS] , загальною площею 52,5 кв.м.; грошові кошти, розміщені в ПАТ «ПУМБ» на імя Відповідача [PERSON] в сумі 1600,00 євро, 95 000,00 грн., 5600,00 доларів США; 2) визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на майно, набуте під час перебування у шлюбі, а саме на: 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,5 кв.м.; 1/2 частку грошових коштів, розміщених на депозиті в сумі 800 євро, що еквівалентно 21 724,93 грн., 1/2 частку грошових коштів, розміщених на депозиті в сумі 47 500,00 грн. 1/2 частку грошових коштів, розміщених на депозиті в сумі 2 800,00 доларів США, що еквівалентно 68 644,28 грн. згідно курсу НБУ на день пред`явлення позову; 3) визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на майно, набуте під час перебування у шлюбі, а саме на: 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,5 кв.м.; 1/2 частку грошових коштів, розміщених на депозиті в сумі 800 євро, що еквівалентно 21 724,93 грн., 1/2 частку грошових коштів, розміщених на депозиті в сумі 47 500,00 грн. 1/2 частку грошових коштів, розміщених на депозиті в сумі 2 800,00 доларів США, що еквівалентно 68 644,28 грн. згідно курсу НБУ на день пред`явлення позову; 4) в порядку розподілу майна подружжя стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 1/2 частку грошових коштів, розміщених в ПАТ «ПУМБ» на ім`я [PERSON] в сумі 137 869,21 грн.; судові витрати покласти на Відповідача. 18.09.2020 року засобами поштового зв`язку на адресу суду Відповідачем було направлено відзив на з позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Також зазначила, що вимога Позивача про поділ квартири як об`єкта спільної сумісної власності подружжя в рівних частках є необґрунтованою та безпідставною, суду необхідно відійти від принципу рівності часток майна подружжя, а тому позов не підлягає задоволенню. Не заперечує, що за час перебування у шлюбі нею укладалися з ПАТ «ПУМБ» договори строкового банківського вкладу. Водночас, у неї не збереглося ні копій, ні оригіналів депозитних договорів, оскільки вони припинили свою дію, а розміщені на них грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї. Позивачем до позовної заяви не додано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розміщені на депозиті кошти були зароблені ним особисто, що ці грошові кошти станом на дату звернення до суду знаходяться на відповідних банківських рахунках, або готівкою зберігаються вдома у неї і не були витрачені в інтересах сім`ї. Отже, позовна вимога щодо поділу грошових коштів, які містяться на депозитних банківських рахунках, є безпідставною та необґрунтованою, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню. У той же час, Позивач не зазначає все майно, що було набуте за кошти подружжя під час шлюбу (т.1 а.с.107-113). 18.09.2020 року на адресу попереднього складу суду у даній справі надійшли матеріали зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя (т.1 а.с. 132-147). В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] зазначила, що між нею та Відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №736. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 06.09.2019 року рішенням Оболонського районного суду м.Києва шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування в шлюбі Позивач та Відповідач набули у спільну сумісну власність за кошти подружжя наступне майно: автомобіль марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1 796 см3, VIN [NUMBER] ; квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку, кадастровий номер: 3220488300:01:001:0506, загальною площею 0,1 га, що знаходиться у с. Фурси Білоцерківського району Київської області (право власності зареєстровано державним реєстратором Олійник Іриною Юріївною 12.08.2016, номер запису про право власності: 15947476). Однак, станом на дату звернення з зустрічним позовом сторони так і не домовилися щодо обсягу спільного майна подружжя та порядку його поділу. Зокрема, Відповідач у своєму первісному позові не зазначив весь обсяг спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу. Зокрема, Відповідач приховав від суду земельну ділянку та автомобіль, які подружжя набули за час шлюбу. Також Відповідач у своєму первісному позові вимагає поділу майна в рівних частках та не зазначає того факту, що діти живуть з Позивачем і що він не платить аліменти, не бере участі в їх лікуванні та вихованні. Вказані обставини стали підставою для подання Позивачем зустрічного позову. Позивач за зустрічним позовом вважає за необхідне розділити все майно, набуте подружжям за час шлюбу, виходячи із наявності достатніх правових підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя, у зв`язку з чим просить здійснити поділ майна подружжя в нерівних частках, а саме, щоб частка Позивача становила 3/4, а частка Відповідача - 1/4. При цьому заявлений розмір 3/4 пов`язаний з тим, що з Позивачем проживає двоє малолітніх дітей, які перебувають на її повному утриманні, у зв`язку з чим їм підлягає у власність 3/4 всього майна, набутого за час шлюбу, а Відповідачу 1/4 частки такого майна. Щодо визнання автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Lacetti» об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та компенсації частини його вартості зазначила наступне. Позивачем та Відповідачем за спільні кошти та за час перебування в шлюбі було придбано автомобіль «Chevrolet Lacetti», 2008 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1796 см3, VIN [NUMBER] . Водночас у серпні 2020 року Позивачу стало відомо про те, що Відповідач без згоди і відома Позивача, відчужив цей транспортний засіб. У відповіді Головного сервісного центру МВС зазначено, що 15.01.2019 року вказаний автомобіль «Chevrolet Lacetti» було перереєстровано на нового власника - [PERSON] за договором купівлі-продажу № 8045/2019/1269034, укладеним у ТСЦ № 8045. При цьому документи, на підставі яких було вчинено даний правочин, у Головного сервісного центру МВС відсутні, так як вони знаходяться у територіальному сервісному центрі МВС України № 8045, де укладалася вказана угода купівлі-продажу транспортного засобу. Відповідач уклав зазначений договір купівлі-продажу автомобіля без відома та згоди Позивача. Таким чином, Позивач має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна автомобіля - 3/4 вартості вказаного транспортного засобу на дату його продажу15.01.2019 року. Стосовно визнання квартири об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та порядку її поділу зазначила наступне. Позивач і Відповідач за спільні кошти 04.02.2008 року, тобто під час перебування в шлюбі, придбали квартиру [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу 01.02.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б., Витягом з Державного реєстру правочинів № 5379422 від 01.02.2008 року, Витягом Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.02.2008 року та Інформаційною довідкою № 215809266 від 10.07.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Зазначений вище факт визнається самим Відповідачем у первісній позовній заяві. Вартість квартири становить 336 000,00 грн., що підтверджується Висновком про вартість майна від 05.09.2019 року. Позивач переконана, що зазначена квартира підлягає поділу як об`єкт майна спільної сумісної власності подружжя із визначенням ідеальних часток у цій квартирі без її реального поділу, із залишенням її в спільній частковій власності. При цьому суд також повинен відступити від засад рівності часток подружжя, з наведених у цьому зустрічному позові підстав та визнати за Позивачем право власності на 3/4 спірно ї квартири. Щодо визнання земельної ділянки об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та компенсації частини його вартості зазначила наступне. 12.08.2016 року за кошти подружжя та в інтересах сім`ї на Відповідача була оформлена земельна ділянка, кадастровий номер: 3220488300:01:001:0506, загальною площею 0,1 га, що знаходиться у с.Фурси Білоцерківського району Київської області (право власності зареєстровано державним реєстратором Олійник Іриною Юріївною 12.08.2016, номер запису про право власності: 15947476), що підтверджується Інформаційною довідкою №215809266 від 10.07.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, вказана земельна ділянка є спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі Звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 02.09.2020 року вартість цієї земельної ділянки становить 169 200,00 грн. З огляду на вказане, а також на те, що спільне користування земельною ділянкою Позивачем та Відповідачем є неможливим, то ця земельна ділянка підлягає поділу як об`єкт майна спільної сумісної власності подружжя шляхом компенсації Відповідачем на користь Позивача грошових коштів у розмірі 3/4 від загальної вартості земельної ділянки, а саме - 126 900,00 грн. Отже, вищевказані автомобіль, квартира та земельна ділянка підлягають поділу між Позивачем та Відповідачем як майно, що перебуває в спільній сумісній власності подружжя, оскільки воно було набуте ними за час перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя (т.1 а.с.132-147). При цьому, Позивач за зустрічним позовом просила суд: визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] наступне майно: квартиру [ADDRESS] ; транспортний засіб марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1796 CM3, VIN [NUMBER] ; земельну ділянку, кадастровий номер: 3220488300:01:001:0506, загальною площею 0,1 га, що знаходиться у с. Фурси Білоцерківського району Київської області (право власності зареєстровано державним реєстратором Олійник Іриною Юріївною 12.08.2016, номер запису про право власності: 15947476); здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] в нерівних частках наступним чином: визнати за [PERSON] право власності на 3/4 квартири [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на наступне майно: 1/4 квартири [ADDRESS] ; 1/4 земельної ділянки, кадастровий номер: 3220488300:01:001:0506, загальною площею 0,1 га, що знаходиться у с. Фурси Білоцерківського району Київської області (право власності зареєстровано державним реєстратором Олійник Іриною Юріївною 12.08.2016, номер запису про право власності: 15947476); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 120855,75 грн. у якості компенсації 3/4 вартості транспортного засобу марки «Chevrolet» моделі «Lacetti», 2008 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1796 CM3, VIN [NUMBER] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 126900,00 грн. у якості компенсації 3/4 вартості земельної ділянки, кадастровий номер: 3220488300:01:001:0506, загальною площею 0,1 га, що знаходиться у с. Фурси Білоцерківського району Київської області (право власності зареєстровано державним реєстратором Олійник Іриною Юріївною 12.08.2016, номер запису про право власності: 15947476); стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати. 02.10.2020 року ухвалою суду було прийнято справу до свого провадження даним складом суду, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження (т.2 а.с.4). 27.01.2021 року після усунення Відповідачем недоліків зустрічної позовної заяви судом було постановлено ухвалу про прийняття зустрічного позову до розгляду (т.2 а.с.32-33). У судових засіданнях Позивач за первісним позовом [PERSON] свій позов підтримав та просив його задовольнити. У задоволені зустрічного позову просив відмовити. Додатково пояснив, що вони з Відповідачем припинили проживати однією сім`єю з дня набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу, тобто з 07.10.2019 року, а автомобіль «Chevrolet Lacetti» був проданий під час шлюбу - 15.01.2019 року за ціною, яку він не пам`ятає. Кошти, отримані від продажу автомобіля було витрачено на потреби сім`ї. Земельна ділянка хоча і надавалася йому в період шлюбу, втім, як учаснику бойових дій, а тому є його особистою приватною власністю. Допомогу дітям він надає, участь у їхньому вихованні приймає. У судових засіданнях представник Позивача підтримав позовні вимоги, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Наголосив на тому, що земельну ділянку було надано Позивачу Фурсівською сільською радою Білоцерківського району як учаснику бойових дій у приватну власність, а тому вона поділу не підлягає. У судових засіданнях Відповідач за первісним позовом [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, її зустрічний позов просила задовольнити. Пояснила, що діти проживають разом з нею, з батьком вони зустрічаються дуже рідко. Позивач залишив родину у липні 2017 року. Він не приймає участі у вихованні дітей, а лише 2-3 рази на місяць привозить дітей до своїх батьків у м.Біла Церква. Останнім часом він дає лише по 3-4 тисячі гривень на утримання дітей. Те, що автомобіль було продано вона не знала, оскільки після розірвання стосунків машина залишилась у Позивача, а гроші на потреби сім`ї передано не було. Згоди на продаж автомобіля вона не надавала. Депозитні вклади дійсно були. Ці кошти частково були її покійного батька, частково були надані Позивачу, а частково витрачені на дітей. З позовом про стягнення аліментів з Позивача до суду вона не зверталась. У судових засіданнях представник Відповідача за первісним позовом проти задоволення позову заперечував, зустрічний позов просив задовольнити. Наголосив на тому, що [PERSON] має право на 1/2 частку земельної ділянки, оскільки коли Позивач приймав участь у бойових діях, вона як дружина чекала на нього, турбувалася, а фактично земельну ділянку було надано не лише Позивачу, а й їй та дітям. Вислухавши пояснення сторін та їхніх представників, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення як первісного позову, так і зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин. 07.08.2004 року між Позивачем та Відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №736 (т.1 а.с.5). Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м.Києва, актовий запис №1389 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського управління юстиції у м.Києві, актовий запис №59 (т.1 а.с. 6, 7). 06.09.2019 року рішенням Оболонського районного суду м.Києва шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення яке міститься в матеріалах справи. Відповідно до відмітки, яка міститься на вказаному рішенні суду, воно набрало законної сили 07.10.2019 року (т.1 а.с.8-9). За час перебування в шлюбі сторонами було придбано двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 52,5 кв.м., що підтверджується договором купівлі продажу квартири від 01.02.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б. та Витягом з Державного реєстру правочинів № 5379422 від 01.02.2008 року, Витягом Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.02.2008 року та Інформаційною довідкою №215809266 від 10.07.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.10, 11, зворот а.с.11). Як убачається з Висновку про вартість майна від 05.09.2019 року, вартість квартири [ADDRESS] становить 336000,00 грн. (т.1 а.с.12-19). Також, за час перебування в шлюбі сторонами було придбано автомобіль «Chevrolet Lacetti», 2008 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1796 см3, VIN [NUMBER] та земельну ділянку, кадастровий номер: 3220488300:01:001:0506, загальною площею 0,1 га, що знаходиться у с. Фурси Білоцерківського району Київської області (право власності зареєстровано державним реєстратором Олійник Іриною Юріївною 12.08.2016, номер запису про право власності: 15947476), що підтверджується Інформаційною довідкою № 215809266 від 10.07.2020 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 зворот а.с.209). Відповідно до відповіді №31/26-201Ад від 03.09.2020 року регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в місті Києві, Відповідачем було продано вищезазначений автомобіль, що підтверджується копіями договору купівлі-продажу № 8045/2019/1269034 від 15.01.2019 року та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», 2008 року випуску, чорного кольору, об`єм двигуна 1796 см3, VIN [NUMBER] (т.1 а.с.213-214, 215, 216). Як убачається зі звіту від 14.09.2020 року про незалежну оцінку об`єкта - колісного транспортного засобу «Chevrolet Lacetti», VIN [NUMBER] , вартість вищезазначеного автомобіля на дату його продажу 15.01.2019 року становить - 161141 грн. (т.1 а.с.181-196). Згідно з витягом з рішення №06-132 від 13.04.2016 року сесії Фурсівської сільської ради VII скликання Білоцерківського району Київської області, Відповідачу [PERSON] було надано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1 га. для ведення індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с.Фурси (кадастровий номер: 3220488300:01:001:0506) (т.2 а.с.123). В матеріалах справи міститься звіт про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 02.09.2020 року з якого убачається, що вартість земельної ділянки становить 169200,00 грн. (т.1 а.с.148-167). Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами та визнані сторонами, а тому доказуванню не підлягають. Крім того, у первісній позовній заяві [PERSON] зазначав, що за час шлюбу Відповідач [PERSON] уклала з ПАТ «ПУМБ» договори строкового банківського вкладу від 16.01.2016 року в євро, від 26.02.2016 року в гривні, від 16.01.2016 року в доларах США та на виконання умов договорів розмістила у вказаному банку 1600,00 євро, 95000,00 грн., 5600,00 доларів США відповідно. Відповідач [PERSON] не оспорювала факту укладення договорів строкового банківського вкладу з даним банком, проте зазначила, що ці договори у неї не збереглися, частина цих коштів належала її покійному батьку, дат та точної суми вкладів вона не попам`ятає, а всі кошти були зняті та витрачені на потреби сім`ї під час її шлюбу з Позивачем. Дослідивши надані Позивачем на підтвердження укладення договорів строкового банківського вкладу між Відповідачем та ПАТ "ПУМБ" аркуші, суд не приймає їх у якості належних, допустимих та достовірних доказів укладення договорів Відповідача з банком, оскільки вони є лише копіями частин договорів і заяв на приєднання до договору, не містять повних даних сторін та їхніх підписів. Крім того, всупереч приписам ч.5 ст.95 ЦПК України копії таких частин договорів та заяв не містять дати їхнього засвідчення Позивачем, що у даному випадку має правове значення. При вирішенні спору, суд виходить з наступних норм процесуального і матеріального права України. Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У ч.1 ст.61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Оцінка надається як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі. Відповідно до ч.2, ч.3 ст.70 ЦК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Так, [PERSON] просить визнати спільною власністю подружжя квартиру [ADDRESS] та визнати за сторонами право особистої приватної власності на вказану квартиру по [ADDRESS] за кожною із сторін. У свою чергу [PERSON] просить визнати за нею право особистої приватної власності на 3/4 вказаної квартири, а за [PERSON] право власності на 1/4 частку спірної квартири. Та обставина, що квартира була придбана під час шлюбу за спільні кошти подружжя підтверджується договором купівлі-продажу від 01.02.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б., що не оспорювалося сторонами в судовому засіданні 21.09.2021 року (т.1 а.с.10, 11). Втім, [PERSON] просила визнати за нею право власності на 3/4 квартири, врахувавши, що діти проживають з нею, а Позивач не виконав домовленості щодо того, що квартира стане власністю їхньої малолітньої доньки. Вона зазначає, що Позивач звернувся з позовом про поділ цієї квартири з метою її продажу. Також Відповідач та її представник пояснили суду, що підставою відступлення від засад рівності часток є те, що Позивач не надає їм необхідної матеріальної допомоги та недостатньо спілкується з дітьми. На підтвердження таких обставин Відповідач надала суду характеристики на дітей [PERSON] та [PERSON] , видані Спеціалізованою Школою №239 м.Києва, із змісту яких убачається, що батько дітей [PERSON] у школі не з`являвся, з учителями не спілкувався, збори не відвідував (т.2 а.с. 40, 41). Тобто, Відповідач просила відступити від засад рівності часток у порядку ч.2, ч.3 ст.70 СК України. Втім, у своїх поясненнях вона зазначила, що Позивач періодично відвозить дітей до своїх батьків та сплачує їй по 3-4 тисячі гривень. У свою чергу Позивач та представник Позивача наполягали на тому, що він допомагає дітям та спілкується з ними. Також сторони пояснили, що [PERSON] не зверталася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. При цьому, суд наголошує, що надані Відповідачем характеристики на дітей не можуть бути достатніми доказами того, що Позивач, як батько, не бере участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дітей і що діти перебувають на повному утриманні матері. Такі висновки містяться й у численних постановах Верховного Суду. Крім того, такі твердження були спростовані самою [PERSON] в ході усних пояснень у судовому засіданні. За таких обставин, правові підстави для відступлення від засад рівності часток сторін у суду відсутні. У суду немає правових підстав для збільшення частки Відповідача, оскільки нею не надано будь-яких доказів на підтвердження наявності встановлених у ч.2 та ч.3 ст.70 СК України обставин. Самі по собі викладені у позовній заяві пояснення Відповідача як учасника справи такими доказами бути не можуть. Таким чином, необхідно задовольнити первісний позов та частково зустрічний і визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,5 кв.м. та за [PERSON] право особистої приватної власності на 1/2 частину двокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 52,5 кв.м. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання права особистої приватної власності на грошові кошти та стягнення з [PERSON] на його користь 137 869,21 грн. суд зазначає наступне. У судовому засіданні 21.09.2021 року Позивач пояснив, що вони з Відповідачем припинили спільне проживання однією сім`єю з дня набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, тобто з 07.10.2019 року. У свою чергу, Відповідач зазначила, що вони припинили спільне проживання з липня 2017 року. Як убачається із тексту рішення Оболонського районного суду м.Києва від 06.09.2019 року у справі №756/12075/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, не було встановлено таку обставину судом і під час розгляду вказаної справи (т.1 а.с. 8-9). Таким чином, Позивачем, як вже зазначалося вище, не доведено наявності та точного розміру відповідних банківських вкладів, а по-друге, не доведено того, що вони були витрачені Відповідачем після фактичного припинення шлюбних відносин або після розірвання шлюбу між сторонами, а не на потреби сім`ї під час спільного проживання у шлюбі. На спростування таких доводів Відповідача Позивач будь-яких доказів не надав. Приєднані ним до позовної заяви копії частин договорів строкового банківського вкладу та заяв на приєднання до договору суд не визнає ані належними, ані допустимими, ані достовірними доказами з підстав, викладних вище. Тому у задоволенні позовних вимог визнання права особистої приватної власності на грошові кошти та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 137 869,21 грн. необхідно відмовити. Стосовно позовної вимоги [PERSON] про визнання автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Lacetti» спільною сумісною власністю подружжя та стягнення на її користь з [PERSON] 120855,75 грн. у якості компенсації 3/4 вартості вказаного транспортного засобу суд дотримується аналогічної позиції. Ураховуючи, що ані у даній справі, а ні у справі про розірвання шлюбу між сторонами не встановлено точного часу фактичного припинення шлюбних відносин та те, що спірний автомобіль було відчужено Позивачем у період шлюбу з Відповідачем, то нею не доведено, що кошти, отримані Позивачем від продажу автомобіля, не були витрачені на потреби сім`ї. Тому у задоволенні позовної вимоги про визнання автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Lacetti» об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та компенсації частини його вартості необхідно відмовити. Стосовно позовних вимог [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки, визнання за [PERSON] права власності на 1/4 частину земельної ділянки та стягнення на її користь з [PERSON] 126 900,00 грн. у якості компенсації 3/4 вартості земельної ділянки суд зазначає наступне. Із матеріалів справи убачається, що на підставі рішення №06-132 від 13.04.2016 року Фурсівської сільської ради VII скликання Білоцерківського району Київської області [PERSON] була отримана земельна ділянка площею 0,1 га. для ведення індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с.Фурси (кадастровий номер: 3220488300:01:001:0506). Право власності було зареєстровано за Позивачем 12.08.2016 року, що підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Дана земельна ділянка була отримана [PERSON] у власність під час шлюбу з [PERSON] (т.2 а.с. 121-122, 123). Проте, по-перше, позовні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на 1/4 - тобто меншу частину земельної ділянки та одночасно стягнення з нього на користь [PERSON] 3/4 вартості земельної ділянки не узгоджуються між собою та є взаємовиключними. На запитання суду представник [PERSON] пояснив, що він це розуміє, втім, змінювати позовні вимоги не буде і суд має їх розглянути так, як вони є. По-друге, згідно з приписами п.5 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч.1, пп. "в" ч.3 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Згідно з правилами п. "в" ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара. Як убачається із тексту рішення №06-132 від 13.04.2016 року Фурсівської сільської ради VII скликання земельну ділянку було надано [PERSON] на підставі статей 12, 116, 121, 122, 123, 125, 186, 186-1. Тобто, земельну ділянку йому було надано у приватну власність із земель комунальної власності у межах норм безоплатної передачі, а саме - 0,1 га. І відповідно до наведеного вище п.5 ч.1 ст.57 СК України вказана земельна ділянка є його особистою приватною власністю, на яку не поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Та обставина, на яку посилався представник Позивача за зустрічним позовом [PERSON] , що вона чекала на свого чоловіка та хвилювалася за нього, згідно з наведеними приписами закону, правового значення для вирішення даного питання не має. А тому такі вимоги не ґрунтуються на законі та у їх задоволенні необхідно відмовити. Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених сторонами позовних вимог, з урахуванням обраного ними способу захисту права та на підставі поданих доказів. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до приписів ч. ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково - у розмірі 42,86% від заявлених, а тому необхідно стягнути на його користь з [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 1310,96 грн. (3058,70х42,86%). Зустрічні позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково - у розмірі 25% від заявлених, а тому необхідно стягнути на її користь з [PERSON] сплачений судовий збір у сумі 1249,39 грн. (2835+2162,56=4997,56х25%). У зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічних позовних вимог стосовно земельної ділянки та транспортного засобу, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на складання звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки у сумі 1000,00 грн. та витрат на складання звіту про незалежну оцінку об`єкта - колісного транспортного засобу у сумі 1000,00 грн. Крім того, [PERSON] просила стягнути з [PERSON] також понесені нею витрати на професійну правову (правничу) допомогу у загальній сумі 38497,56 грн. Згідно з частинами 1, 2 ст.15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Представником [PERSON] було надано суду копію Договору про надання правничої допомоги №РН-065/2020-15, укладеного між Адвокатським бюро "Євгенія Шило" та [PERSON] (том №1 а.с.81-86). У цей же день до даного договору було укладено додаткову угоду №1, відповідно до п.2 якого, вартість послуг бюро, визначених у пунктах 1.1.-1.3 складає 18 000,00 грн. без ПДВ; вартість послуги, передбаченої п.1.4., а саме вартість за участь в кожному окремому судовому засіданні складає 2000,00 грн. Оплата за цією додатковою угодою здійснюється клієнтом на наступних умовах: перший платіж - 5 000,00 грн. оплачується до 15.08.2020 року; другий платіж - 5 000,00 грн. оплачується до 15.09.2020 року; третій платіж 4 000,00 грн. оплачується до 15.10.2020 року; інша сума у розмірі 4 000,00 грн. оплачується клієнтом до винесення у суді першої інстанції рішення по справі в п.1 цієї додаткової угоди (т.1 а.с. 225). Як убачається з акту наданих послуг №1 від 30.12.2020 року; акту наданих послуг №2 від 01.03.2020 року; акту наданих послуг №2/1 від 11.07.2020 року; акту наданих послуг №3 від 24.03.2021 року; акту наданих послуг №3/1 від 11.05.2021 року; акту наданих послуг №3/2 від 22.07.2021 року; акту наданих послуг №3/4 від 12.11.2021 року, [PERSON] та рахунку №2/7 від 18.06.2021 року, рахунку 2/9 від 09.11.2021 року було сплачено бюро кошти на загальну суму - 38 497,56 грн, що підтверджується дублікатом квитанції №0.0.1799556614.1 від 13.08.2020 року; меморіальним ордером №2PL914576від 13.08.2020 року; дублікатом квитанції №0.0.1831137876.1 від 11.09.2020 року; меморіальним ордером №2PL170754 від 11.09.2020 року; дублікатом квитанції №0.0.1877784302.1 від 20.10.2020 року; меморіальним ордером №2PL277221 від 20.10.2020 року; дублікатом квитанції №0.0.1944669984.1 від 16.12.2020 року; меморіальним ордером №2PL203563 від 16.12.2020 року; дублікатом квитанції №0.0.1977400625.1 від 15.01.2021 року; меморіальним ордером №2PL520897 від 15.01.2021 року; дублікатом квитанції №0.0.2065456784.1 від 24.03.2021 року; меморіальним ордером №2PL327137від 24.03.2021 року; дублікатом квитанції №0.0.2115010179.1 від 07.05.2021 року; меморіальним ордером №2PL904421 від 07.05.2021 року; дублікатом квитанції №0.0.2166577119.1 від 18.06.2021 року; меморіальним ордером №2PL115057 від 18.06.2021 року; квитанцією №481Т-М2НК-Н90В-5А27 від 10.11.2021 року (т.2 а.с.81-106,132, 133, 134). У той же час, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням зустрічного позову на 25%, сплачені [PERSON] витрати на професійну правову допомогу підлягають стягненню з [PERSON] на її користь пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - у сумі 9624,39 грн. (38497,56х25%). А всього необхідно стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у сумі 10873,78 грн. (1249,39+9624,39). Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких здійснюється поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного сторонами способу захисту права. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial