Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернувся з позовом до Державного підприємства "Суднобудівний завод імені 61 комунара" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсацію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, середній заробіток за час затримки виплати заборгованості по заробітній платі. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що був звільнений з Державного підприємства "Суднобудівний завод імені 61 комунара". При звільненні позивачу не було сплачено заборгованість по заробітній платі. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість по заробітній платі за 15 травня 2014 року. Позивач, у судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача позов визнав частково, заперечував проти позовних вимог у частині стягнення індексації за період затримки розрахунку та середньої заробітної плати за період затримки, а заборгованість по заробітній платі у сумі 2025,09 грн. визнав, з підстав викладених у запереченнях. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач працював на посаді електрозварника ручного зварювання в Державному підприємстві "Суднобудівний завод імені 61 комунара", що визнано сторонами. 15.05.2014 року [PERSON] було звільнено з займаної посади. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. За період роботи у підприємства перед [PERSON] виникла заборгованість по заробітній платі у розмірі 2025,09 гривень. Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оплату праці" працівник має право на оплату своєї праці на підставі укладеного трудового. Згідно ст. 97 КЗпП України та ст.ст. 15, 24 Закону України "Про оплат праці" своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їхньої черговості. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у абз.5 п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку і інших платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Отже, враховуючи викладене на користь позивача з відповідача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі у розмірі 2025,09 гривень. Згідно ст. 116 ч. 1 КЗпП України, при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні та встановленні факту невиплати у зазначені строки працівникові належних йому від підприємства сум, суд стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Враховуючи, що при звільненні позивача підприємством порушені строки розрахунку по заробітній платі та на день звернення до суду з даним позовом розрахунок по заробітний платі не проведений, суд вважає, що позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, з врахуванням заборгованості по заробітній платі (у розмірі 2025,09 гривень), за період з 16.05.2014 року по 22.12.2015 року, тобто 427 робочих днів х 100,60 грн. - середньоденна заробітна плата (1695,29 +2429,33 / 41 день), що становить 42956,20 гривень. Разом із тим статтею 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. У випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», за яким компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Отже, враховуючи викладене на користь позивача з відповідача підлягає стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати 1356,65 гривень. На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Одночасно, відповідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved