Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДЕТ-ЮА» звернулося до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із позовними вимогами до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулась з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позову зазначили, що 30 січня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода, винуватим в якій визнано відповідача [PERSON] , що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2019 року. Розмір матеріальної шкоди, завданої протиправними діями відповідача, за висновками експерта, складає 109,603, 36 грн.. ПАТ "НАСК "ОРАНТА" позивачу виплачено регламентовану суму у розмірі 98 000 грн., тому залишок суми просить стягнути з відповідача. Позивач вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди юридичною особою понесені моральні страждання, які вони оцінюють у сумі 15 000 грн. які виразилися в тому, що: (а) підприємство не мало змогу використовувати частину приміщення за призначенням; (б) позивач був обмежений у можливості проводити ділові зустрічі та перемовини, оскільки частини будівлі та скла, були розкидані в результаті зіткнення, що призвело до зниження престижу підприємства. Просили суд стягнути солідарно відповідачів суму матеріального збитку в розмірі 24 323,21 грн., 15 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди, 5000 грн. - витрат за проведення експертного дослідження, 1921 грн. - судових витрат. Ухвалою суду від 30.08.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву. Залучено третьою особою, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору ПАТ "НАСК "ОРАНТА". Ухвалою суду від 11.11.2020 року залучено третьою особою, яка не заявляє позовних вимог на предмет спору ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ "БРОКБІЗНЕС". Представниця позивача в судове засідання призначене на 14.09.2020 року не прибула, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання призначене на 14.09.2020 року не прибув про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання призначене не з`явилась, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник [PERSON] та [PERSON] - адвока т Умріхін О.В в судове засідання призначене на 14.09.2020 року не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечує. Надав відзив, в якому просив відмовити в позовних вимогах оскільки: (а) відовідальність забезпеченного транспортного засобу (причепу) застраховано за іншим полісом; (б) [PERSON] не є належним відповідачем, оскільки за шкоду повинна відповідати винна в ДТП особа, а це [PERSON] ; (в) розмір шкоди завданої ДТП завищений та без врахування: фізичного зносу будівлі, розрахована з порушенням методики проведення експертних досліджень. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Представник третьої особи ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "НАСК "ОРАНТА" до судового засідання не з`явився. Надала відзив на позовну заяв та клопотання розглянути справу без їх участі відповідно до вимог чинного законодавства. Експерт Ткаленко О.М. в судовому засіданні зазначила, що висновок за результатами проведення будівельно-технічного дослідження складено у відповідності до методики. Підкреслила, що безпосередньо досліджувала об`єкт (офісну будівлю) і на підставі спостережень та замірів склала обґрунтований висновок. Просила відшкодувати судові витрати пов`язані із явкою до суду у розмірі 817, 20 копійок. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом першої інстанції встановлено та підтверджуються наступні обставини: 30 січня 2019 року [PERSON] , керуючи автомобілем DAF 95 з напівпричепом PANAV NV 35 д.н.з. [NUMBER] , [NUMBER] , залишив транспортний засіб, не вживши всіх заходів, щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок самовільного руху, внаслідок чого ТЗ покотився та скоїв наїзд на перешкоду - офісне приміщення ТОВ «ДЕТ-ЮА», внаслідок чого завдано матеріальні збитки (а.с. 12). Постановою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 лютого 2019 року [PERSON] визнано винним у скоєному ДТП за ст. 124 КУпАП та накладено штраф (а.с. 12). Обидва транспортні засоби, на момент настання страхового випадку 30 січня 2019 року були застраховані за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності між [PERSON] та ПАТ «НАСК «ОРАНТА», що підтверджується полісом №АМ/9619749 на ТЗ DAF 95 д.н.з. [NUMBER] (а.с.13) та полісом №АМ/4901874 на напівпричеп PANAV NV 35 д.н.з. [NUMBER] укладеним між [PERSON] та ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ "БРОКБІЗНЕС" (а.с.99). 18 лютого 2019 року представник потерпілої особи [PERSON] звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про настання страхового випадку. За наслідками розгляду вказаної заяви позивачу було виплачено страхове відшкодування в розмірі 85 292, 75 грн. (87292,75-2000 грн. франшиза) за матеріальну шкоду (а.с. 155). Платіжним дорученням № 6542 від 06 лютого 2020 року ПАТ «НАСК «ОРАНТА» здійснила доплату страхового відшкодування у розмірі 12 707, 25 грн. (а.с. 178),таким чином довівши суму страхових виплат до 98 000,00 грн. Вказані обставини сторонами не заперечувались, а отже доведенню не підлягають. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), не вважається джерелом підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Відповідач [PERSON] на відповідній правовій підставі володів джерелом підвищеної небезпеки, а отже є належним відповідачем у справі. Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 06/19 від 06 березня 2018 року становить 104 751,30 грн. ПДВ. Вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт становить 109603, 96 грн. (а.с.38-46). Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15ц встановила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з пунктом 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 36.3. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою (у складі одного транспортного составу або під час буксирування із застосуванням жорсткого зчеплення чи з частковим навантаженням буксируваного транспортного засобу на платформу або на спеціальний опорний пристрій), виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, а в разі якщо цей тягач незабезпечений, регламентна виплата здійснюється МТСБУ. Частиною першою статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що причіп - транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем. Напівпричіп PANAV NV 35 д.н.з. [NUMBER] , є транспортним засобом без власного джерела енергії і здійснював рух лише за допомогою тягача, а саме автомобіля, DAF 95 д.н.з. [NUMBER] , який перебував під керуванням винної у ДТП особи. Системний аналіз наведених положень закону свідчить про те, що виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком, який уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності щодо тягача, у разі, якщо ДТП сталася за участю декількох транспортних засобів, що перебували у з`єднанні між собою під час буксирування. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 листопада 2018 року у справі № 163/3008/17 (провадження № 61-38637св18). Ураховуючи наведене, заперечення представника відповідачів - [PERSON] , щодо покладання обов`язків із відшкодування шкоди на ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ "БРОКБІЗНЕС" не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, оскільки не враховують, що цей напівпричіп перебував у з`єднанні з тягачем DAF 95 д.н.з. [NUMBER] . Щодо посилання представника відповідачів [PERSON] на не підтвердження розміру збитків розрахунку у висновку експерта. Згідно висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 06/19 від 06 березня 2018 року становить 104 751,30 грн. ПДВ. Вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт становить 109603, 96 грн (а.с.38-46). Так, статтею 106 ЦПК України передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи. Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду. Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 522/1029/18, провадження № 14-270цс19. Пунктом 1.8. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5, передбачено, що підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи у випадках, передбачених законом, в якому обов`язково зазначаються її реквізити, номер справи або кримінального провадження або посилання на статтю закону, якою передбачено надання висновку експерта, перелік питань, що підлягають вирішенню, а також об`єкти, що підлягають дослідженню. Суд звертає увагу, що вказаний висновок датовано 06 березня 2018 року (до ДТП), а договір № 06-19 про надання послуг від 18 лютого 2019 року укладено з ФІЗИЧНОЮ ОСОБОЮ ПІДПРИЄМЦЕМ [PERSON] . У наданому суду позивачем висновку експерта не зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, а тому наявний в матеріалах справи висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічного дослідження № 06/19 від 06 березня 2018 року не може бути визнаний належним та допустимим доказом завданих збитків. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика та сплачене відшкодування у сумі 98 000 грн. За таких обставин підстав для задоволення позову у цій частині не має. Щодо стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне: Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною 2 цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності (пункт 3 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"). Позивач - ТОВ "ДЕТ-ЮА" не надав належних доказів, які б свідчили про втрату внаслідок дій відповідача його ділової репутації або втрат майнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням його ділової репутації у суспільстві, а тому вимоги про стягнення моральної шкоди на користь позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача, а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору позивачу не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed