Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду і просить стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отриманий середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.02.2017 по 16.05.2017 у розмірі 48 253 грн. 52 коп. та 3 636 грн. 50 коп. витрат на послуги адвоката, а всього 51 890 грн. 02 коп., мотивуючи тим, що відповідач - [PERSON] працювала на ДП «Криворізька теплоцентраль» з 5 серпня 2013 року по 3 лютого 2017 року на різних посадах: провідний спеціаліст з претензійно-позовної роботи, заступник начальника відділу зі стягнення заборгованості, заступник начальника юридичного відділу. З 25 жовтня 2016 року відповідача було переведено на посаду головного юрисконсульта у зв`язку зі змінами в організаційній структурі підприємства на підставі Наказу ДП «Криворізька теплоцентраль» від 24.10.2016 № 496 «Про внесення змін до штатного розкладу», якими було введено посаду до «Керівництва»: Головний юрисконсульт. Зазначена обставина встановлена рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу по справі № 212/1205/17 від 21.04.2017. 03.02.2017 відповідач звільнилася за власним бажанням, надавши позивачу особисто через канцелярію заяву від 03.02.2017, вхідний реєстраційний № 148, у якій просила звільнити її за ч. 3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору, з 3 лютого 2017 року та виплатити компенсацію за невикористану соціальну відпустку. Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) від 03.02.2017 року №31-к відповідача з 3 лютого 2017 року було звільнено за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. При цьому, вихідну допомогу при звільнені за такою підставою (ч.3 ст.38 КЗпП України) згідно ст. 44 КЗпП України було виплачено відповідачу при звільненні в розмірі тримісячної середньої заробітної плати. 27 лютого 2017 року відповідач звернулася до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу із позовною заявою «Про поновлення на роботі» і 21 квітня 2017 року рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області вказаний позов відповідача було задоволено та поновлено її на посаді головного юрисконсульта Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль». Допущено негайне виконання рішення. Наказом (розпорядженням) позивача про поновлення на роботі від 11.05.2017 № 156-к відповідача поновлено на роботі з 03.02.2017. 28.04.2017, не погоджуючись з рішенням Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг по справі №212/1205/17 щодо поновлення відповідача на посаді головного юрисконсульта державного підприємства «Криворізька теплоцентраль», позивачем було подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Дніпропетровської області. Відповідач 26.07.2017 звернулася до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою «Про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу». 21.09.2017 ПАТ «Криворізька теплоцентраль» надало до Господарського суду Дніпропетровської області відзив за вих. №3278/09 від 20.09.2017 та клопотання за вих. №3279/09 від 20.09.2017 про зупинення провадження у справі № 904/7538/17. Однак, у задоволенні клопотання було відмовлено та винесено господарським судом Дніпропетровської області рішення у справі № 904/7538/17 від 03.10.2017, яким позов [PERSON] задоволено частково та стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» на користь останньої 48253 грн. 52 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 03.02.2017 по 16.05.2017 та 3636 грн. 50 коп. витрат на послуги адвоката. 18.10.2017 державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження за № 54924686 за заявою [PERSON] про примусове виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/7538/17 від 03.10.2017 про стягнення середнього заробітку у розмірі 51 890 грн. 02 коп. (в тому числі: середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48 253 грн. 52 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 636 грн. 50 коп.). 29.11.2017 рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області по справі №212/1205/17 від 29 листопада 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Криворізька теплоцентраль» було задоволено та рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до позивача про поновлення на роботі було відмовлено. 19.02.2018 Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги [PERSON] на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 212/1205/17 від 29.11.2017 та залишив без змін зазначене рішення апеляційного суду. 19.03.2018 на адресу ПАТ «Криворізька теплоцентраль» від державного виконавця Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження за № 54924686 у зв`язку з фактичним виконанням рішення господарського суду Дніпропетровської області по справі № 904/7538/17 від 03.10.2017. Зазначена вище обставина свідчить про стягнення з ПАТ «Криворізька теплоцентраль» в примусовому порядку на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 48 253 грн. 52 коп. та витрат на послуги адвоката у розмірі 3 636 грн.50 коп., а всього 51 890 грн.02 коп. 03.10.2019 Центральним апеляційним господарським судом заяву AT "Криворізька теплоцентраль" про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2017 за нововиявленими обставинами у справ №904/7538/17 було задоволено. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2017 за нововиявленими обставинами у справі №904/7538/17 в частині стягнення з Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 48 253 грн. 52 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 3 636 грн. 50 грн. скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" частині стягнення 48 253 грн. 52 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. 00 коп.. 16.12.2019 з метою досудового врегулювання даної справи позивач звернувся до [PERSON] з листом-вимогою від 16.12.2019 за вих. № 5939/09 про повернення зайво одержаних грошових коштів, в якій просили останню протягом семи календарних днів з моменту отримання цієї вимоги добровільно виконати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №904/7538/17 та повернути AT «Криворізька теплоцентраль» безпідставно отримані грошові кошти у сумі 51 890 грн. 02 коп. (в тому числі середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48 253 грн. 52 коп. та витрати на послуги адвоката у розмірі 3 636 грн.50 коп.) шляхом перерахувань зазначеної суми на банківські реквізити товариства, але по теперішній час відповідь на вимогу від [PERSON] так і не надійшла. Кошти у сумі 51 890 грн. 02 коп. в добровільному порядку не повернуті, а відтак з метою відновлення порушеного права АТ «Криворізька теплоцентраль» вимушене звернутись до суду. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити в задоволенні заявлених вимог про стягнення середнього заробітку в повному обсязі. При цьому вказала, що вона не заперечує обставин, викладених позивачем щодо періоду роботи, підстав звільнення та судових справ щодо відповідача, але з заявленими вимогами не погоджується, посилаючись на те, що зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Жодних доказів безпідставності набуття грошових коштів відповідачем у позовній заяві не вказано. Разом з тим у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Грошова виплата (середній заробіток за час вимушеного прогулу), що є предметом спору, у справі, яка розглядається, відповідно до положень пункту 3.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату від 13 січня 2004 року № 5, відноситься до заробітної плати і платежів, що прирівнюються до неї, а отже на неї поширюються дія пункту 1 частини першої статті 1215 ЦК України. Крім того, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Тобто, сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина. Тому враховуючи зазначене та позиції Великої палати Верховного Суду, незважаючи на те, що після поновлення відповідача на роботі підстава для виплати вихідної допомоги відпала (наказ, на підставі якого було здійснено виплату вихідної допомоги, скасований рішенням суду), в силу вимог статті 1215 ЦК України ці кошти поверненню не підлягають. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, зазначивши, що він переконаний, що аргументи відповідача викладені у відзиві на позовну заяву є не обґрунтованими, безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу. Позиція відповідача є помилковою та безпідставною. Вона навмисно приховує деякі факти. Так, 21 квітня 2017 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ухвалено рішення у справі № 212/1205/17, яким поновлено [PERSON] на посаді головного юрисконсульта ПАТ «Криворізька теплоцентраль». 22 вересня 2017 року господарським судом Дніпропетровської області винесено рішення у справі № 904/7538/17, яким стягнуто з ПАТ «Криворізька теплоцентраль» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48 253 грн. 52 коп., витрати на послуги адвоката у сумі 3 636 грн. 50 коп. та судовий збір у сумі 1 163 грн. 68 коп.. 18 жовтня 2017 року за заявою [PERSON] Покровським відділом державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження за № 5492486 з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 у справі № 904/7538/17 про стягнення з ПАТ «Криворізька теплоцентраль» на користь [PERSON] середнього заробітку у розмірі 51 890 грн. 02 коп.. 29.11.2017 апеляційним судом Дніпропетровської області у справі № 212/1205/17 винесено рішення, яким рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.04.2017 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Криворізька теплоцентраль» про поновлення на роботі відмовлено. Тобто, [PERSON] незважаючи на свою обізнаність щодо скасування рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.04.2017 у справі № 212/1205/17 та відсутність законних підстав для виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 51 890 грн. 02 коп., свідомо (мабуть з метою незаконного збагачення) не повідомила Покровський відділ ДВС про відсутність законних підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а навпаки наполягала на примусовому виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 у справі № 904/7538/17, що в свою чергу призвело до безпідставною набуття нею грошових коштів у розмірі 51 890 грн. 02 коп. В свою чергу, 19.03.2018 Покровським відділом ДВС фактично виконано рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2017 у справі № 904/7538/17 та у примусовому порядку стягнуто з позивача на користь [PERSON] середній заробіток у розмірі 51 890 грн. 02 коп., про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.03.2018 ВП № 54924686. Також звернула увагу суду, що позивачем одразу було подано заяву про перегляд рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2017 у справі №904/7538/17 за нововиявленими обставинами, за результатами розгляду якої Центральним апеляційним господарським судом 03.10.2019 винесено постанову, якою рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2017 за нововиявленими обставинами у справі №904/7538/17 в частині стягнення з AT "Криворізька теплоцентраль" на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 48 253 грн. 52 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 3 636 грн. 50 коп. скасовано та прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до AT "Криворізька теплоцентраль" в частині стягнення 48 253 грн. 52 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн.. Зазначає, що процедура перегляду рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2017 у справі №904/7538/17 за нововиявленими обставинами виявилась дуже тривалою та зайняла значний період часу, а саме з грудня 2017 року по жовтень 2019 року. В черговий раз вказала на безпідставність набуття [PERSON] суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 51 890 грн. 02 коп., так як фактично її поновлення на посаді головного юрисконсульта ПАТ «Криворізька теплоцентраль» було незаконним та завдало позивачу майнові збитки у сумі 51 890 грн. 02 коп. В силу ч. 1 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Таку ж позицію виклав Верховний суд України в своїй постанові від 01.02.2016 у справі № 6-2711 цс 16 за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до [PERSON] , третя особа - Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України», про стягнення одноразової грошової допомоги за заявою Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 вересня 2016 року. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позові та відповіді на відзив. Відповідач в судове засідання не з`явилася, не повідомивши про причини неявки, хоча своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ст. ст.128-130 ЦПК України, була повідомлена про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовим повідомленням. В підготовче судове засідання надавала заяву, в якій просила вказане засідання провести без її участі по причині хвороби дитини. Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази в справі, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, визначених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, судом встановлено, що Державне підприємство «Криворізька теплоцентраль» 16.03.2017 перетворено у Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», а 14.05.2018 змінено найменування товариства на Акціонерне товариство «Запорізька теплоцентраль» (а.с.40-45). [PERSON] працювала у ДП «Криворізька теплоцентраль» з 05.08.2013 по 03.02.2017 на різних посадах, а саме: провідним спеціалістом з претензійно-позовної роботи, заступником начальника відділу зі стягнення заборгованості, заступником начальника юридичного відділу. 25.10.2016 відповідача було переведено на посаду головного юрисконсульта у зв`язку зі змінами в організаційній структурі підприємства, на підставі наказу ДП «Криворізька теплоцентраль» від 24.10.2016 №496. 03.02.2017 відповідач звільнилася за власним бажанням, надавши позивачу особисто через канцелярію заяву від 03.02.2017, у якій просила звільнити її за ч.3 ст.38 КЗпП України, у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю та умов колективного договору з 03 лютого 2017 року (Наказ №31-к від 03.02.2017). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.04.2017 позов відповідача було задоволено та поновлено її на посаді головного юрисконсульта Публічного акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль». Також допущено негайне виконання рішення. Вказані обставини підтверджуються копією вказаного рішення суду (а.с.6-11). Наказом (розпорядженням) про поновлення на роботі від 11.05.2017 № 156-к відповідача - [PERSON] було поновлено на роботі з 03.02.2017 (а.с.12). 28.04.2017 ПАТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до Апеляційного суду Дніпропетровської області із апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.13-16). 27.07.2017 [PERSON] звернулася до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.17-19). 20.09.2017 ПАТ «Криворізька теплоцентраль» надало до Господарського суду Дніпропетровської області клопотання про зупинення провадження у справі ( в порядку ст. 79 ГПК України) (а.с.20-21). Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі №907/7538/17 від 22.09.2017 позов [PERSON] до ПАТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та матеріальної допомоги було задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 48 253 грн. 52 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (з 03.02.2017 по 16.05.2017) та 3 636 грн. 50 коп. витрат на послуги адвоката. В задоволенні решти позовних вимог та в задоволенні клопотання ПАТ «Криворізька теплоцентраль» про зупинення провадження у справі було відмовлено (а.с.22-24). 18.10.2017 державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було відкрито виконавче провадження за № 54924686 за заявою [PERSON] про примусове виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області у справі № 904/7538/17 від 03.10.2017 про стягнення середнього заробітку у розмірі 51 890 грн. 02 коп. (в тому числі: середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48 253 грн. 52 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 636 грн. 50 коп.). Зазначена обставина підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 18.10.2017 за № 54924686 (а.с.25). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.11.2017 по справі №212/1205/17 апеляційну скаргу ПАТ «Криворізька теплоцентраль» було задоволено та рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області скасовано з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Криворізька теплоцентраль» про поновлення на роботі відмовлено (а.с.27-29). 19.02.2019 Верховний Суд відмовив у задоволенні касаційної скарги [PERSON] на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області у справі № 212/1205/17 від 29.11.2017 та залишив без змін зазначене рішення апеляційного суду, що підтверджується копією постанови Верховного Суду від 19.02.2019 у даній справі (а.с.30-32). 19.03.2018 державним виконавцем Покровського відділу державної виконавчої служби міста Кривого Рогу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виконавче провадження ВП 54924686 з примусового виконання наказу №904/7538/17 від 03.10.2017 було закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, тобто перерахуванням на користь [PERSON] середнього заробітку у розмірі 51 890 грн. 02 коп. (а.с.33). Постановою центрального апеляційного господарського суду від 03.10.2019 заяву АТ «Криворізька теплоцентраль» про перегляд рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2017 за нововиявленими обставинами у справі №904/7538/17 було задоволено, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.09.2017 за нововиявленими обставинами у справі №904/7538/17 в частині стягнення з AT "Криворізька теплоцентраль" на користь [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 48 253 грн. 52 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 3 636 грн. 50 коп. скасовано і прийнято в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] до AT "Криворізька теплоцентраль" в частині стягнення 48 253 грн. 52 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн. (а.с.34-37). 16.12.2019 АТ «Криворізька теплоцентраль» направило [PERSON] вимогу про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 51 890 грн. 02 коп. за вих. №5939/09 (а.с. 38-39), яка останньою не виконана. Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Тобто, зобов`язання з повернення безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна. Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Відтак, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Разом з тим, у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Так, згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування статті 1215 ЦК України зроблені в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, і в постанові Великої палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц. Таким чином, сам факт оскарження відповідачем у судовому порядку наказу про звільнення не може свідчити про недобросовісність дій особи, оскільки є реалізацією нею конституційного права, передбаченого статтею 55 Конституції України, на захист судом прав і свобод людини і громадянина. Відповідно середній заробіток за час вимушеного прогулу, який прирівнюється до заробітної плати, не підлягає поверненню, якщо особа, яка його сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок розрахункової помилки з її боку або недобросовісності з боку набувача. Добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншої особи, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету. Посилання представника позивача в частині того, що [PERSON] , незважаючи на свою обізнаність щодо скасування рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.04.2017 у справі № 212/1205/17 та відсутність законних підстав для виплати їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 51 890 грн. 02 коп., свідомо (мабуть з метою незаконного збагачення) не повідомила Покровський відділ ДВС про відсутність законних підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а навпаки наполягала на примусовому виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 у справі № 904/7538/17, що в свою чергу призвело до безпідставною набуття нею грошових коштів у розмірі 51 890 грн. 02 коп., суд не може покласти в основу рішення по справі, оскільки будь-яких належних та достовірних доказів, які б об`єктивно підтверджували факт наполягання відповідача на примусовому виконанні наказу господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2017 у справі № 904/7538/17, чи підтверджували будь-які інші факти, які б свідчили про недобросовісність відповідача, суду не надано. Не надано і доказів, які б підтверджували, що виплата була здійснена внаслідок розрахункової помилки з боку позивача. Крім того, суд відмічає наявність права у позивача повідомити Покровський відділ ДВС про відсутність законних підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь відповідача у зв`язку з скасуванням рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 21.04.2017 у справі № 212/1205/17. Не може бути покладено в основу рішення і позицію Верховного суду України, викладену в постанові від 01.02.2016 у справі № 6-2711 цс 16 за позовом Державного підприємства обслуговування повітряного руху України до [PERSON] , третя особа - Всеукраїнська профспілка «Федерація профспілок авіапрацівників радіолокації, радіонавігації і зв`язку України», про стягнення одноразової грошової допомоги, на яку посилається позивач, обгрунтовуючи свої позовні вимоги, оскільки в своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц Велика палата Верховного Суду, переглядаючи справу, яка ухвалою від 12 вересня 2018 року об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду була передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду з посиланням на підпункт 7 пункту 1 розділу XIII "Перехідні положення" ЦПК України у зв`язку з необхідністю відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України - постанові від 1 лютого 2017 року у справі N 6-2711цс16, та вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції статей 1212, 1215 ЦК України, вказала, що зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав. Суди вимог статті 1215 ЦК України не врахували, належним чином не з`ясували та не дали оцінки діям відповідача, який, отримавши грошову допомогу, оскаржив наказ, на підставі якого вона була виплачена. Верховний Суд України скасував рішення судів попередніх інстанцій із передачею справи на новий розгляд з підстав порушення норм процесуального права, а саме перевірки, чи був недобросовісним набувач. При цьому Верховний Суд України лише процитував статтю 1215 ЦК України і вказав, що застосування зазначеної норми залежить від того, чи доведено недобросовісність набувача. Велика Палата Верховного Суду не погодилася з висновком об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду про необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах та не вбачає підстав для відступу, оскільки Верховний Суд України не вказав на ознаки недобросовісності позивача, а лише звернув увагу на необхідність їх встановлення. Велика Палата Верховного Суду при цьому вважає, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. За встановлених обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, зважаючи, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 48 253 грн. 52 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 3 636 грн. 50 грн. була проведена позивачем на законних підставах, за відсутності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку відповідача, а також враховуючи положення ст.ст. 1212, 1215 ЦК України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для повернення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 48 253 грн. 52 коп. та водночас про наявність правових підстав для стягнення 3636 грн. 50 коп. витрат на послуги адвоката, оскільки підстава їх отримання згодом відпала, а дія ст. 1215 ЦК України на вказану виплату не розповсюджується. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 2102 грн. в доход держави, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог в сумі (2102х7,008%) = 147 грн. 14 коп. на користь позивача.

Outcome: partial