Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про визнання майна об"єктом спільної сумісної власності подружжя, виділення та визнання права власності на 1/2 частину майна, будівельних матеріалів та земельної ділянки. В позові посилається на те, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі з 27.09.2008 року по 05.10.2015 рік. В шлюбі народився син [PERSON], 30.10.2009 року Під час спільного життя з відповідачем вони збудували в с. Плоска по вул. Головній Путильського району Чернівецької області. літню кухню вартістю 160 178 гривень в якій вони проживали, сарай літ. Б - вартістю19 418 гривень, сарай літ. Г- вартістю 7 508 грн. та убиральню літ. Д- вартістю 1 496 грн. Також разом розпочали та незавершили будівництво житлового будинку вартість якого складає 250 000 гривень. В період шлюбу [PERSON] за рішенням Х сесії УІ скликання Плосківської сільської ради № №20-10/12 від 27 березня 2012 року була передана в приватну власність земельна ділянка розміром 0.25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В цей період вони придбали разом товари домашнього вжитку, а саме: диван розкладний 2009 року виробництва вартістю 2 900 грн., плитку газову 4-х камфорну з духовкою вартістю 3 000 грн., витяжки над плиткою і шпаргатом загальною вартістю 1 200 грн., телевізор "LG" з Італії вартістю 5 000 грн., телевізор плазма чорний "LG" вартістю 5 000 грн., машинку пральну «ВЕКО» вартістю 5 000 грн., бойлєр вартістю 3 100 грн., душову кабіну вартістю 5 000 грн., стіл з кріслами вартістю 650 гривень, шафу з дзеркалом вартістю 1 000 грн., холодильник двохкамерний 2009 року випуску вартістю 6000 грн., морозильну камеру 2014 року вартістю 1 800 грн., велосипед дорослий з Італії вартістю 2 750 грн., бензопилу "Штіль" вартістю 2 500 грн., сепаратор вартістю 500 грн., кухонний набір вартістю 1 200 грн., два килими великий і малий загальною вартістю 450 грн., набір каструль вартістю 180 грн., мікрохвильову піч вартістю 500 грн., DVD вартістю 1 100 грн., дві музикальні колонки вартістю 400 грн., стабілізатор вартістю 2 500 грн., три подушки вартістю 160 грн., шуруповерт вартістю 300 грн., болгарку вартістю 800 грн., дрильку вартістю 1 300 грн., велосипед дитячий вартістю 1 400 грн., плєд двухсторонній вартістю 280 грн., умивальник вартістю 800 грн., дитячу кімнату 2015 року випуску та облаштування для проживання дитини, а саме: ліжечко дитяче, шафа для одягу, тумба дитяча, стіл школярика, крісло, вікно, карнизи, штори, тюль загальною вартістю 26 000 грн., ковролін вартістю 2 800 грн., а всього рухомого майна на загальну суму 85 570 грн. Просить суд задовольнити її позовні вимоги. Відповідач позов визнав частково на який подав письмові заперечення. В запереченнях підтвердив, що вони дійсно з позивачем перебуваючи в шлюбі розпочали будівництво житлового будинку з господарськими спорудами. На даний час будівництво ще не завершене. Разом з тим відповідач не вважає об"єктом спільної сумісної власності земельну ділянку, яку він приватизував під час шлюбу на підставі рішення Х сесії УІ скликання Плосківської сільської ради №20-10/12 від 27.03.2012 року посилаючись на п.5 ст.57 СК України в якій зазначено, що земельна ділянка, набута за час шлюбу внаслідок приватизації, є його особистою приватною власністю . Відповідач визнав, що рухоме майно, яке позивач перелічила в позовній заяві є, але із всього рухомого майна вважає спільним майном подружжя тільки кухонний набір, два килими, три подушки та дитячий велосипед. Решта рухомого майна, а саме: дві витяжки, велосипед для дорослих, бензопилу «Штіль», DVD програвач та дві звукові колонки, шурупокрут, болгарку, електродрильку він придбав до реєстрації шлюбу, тобто до 27 вересня 2008 року, а такі речі, як телевізор плазма, бойлер, душову кабіну, морозильну камеру, стабілізатор, плєд, умивальник, ковролін та дитячу кімнату він придбав після розірвання шлюбу в жовтні місяці 2015 році. Окрім того під час спільного подружжя із позивачкою його батьки дали їм в тимчасове користування диван розкладний, газову плиту, пральну машину ВЕКО, стіл з кріслами, шафу з дзеркалом, холодильник, сепаратор та набір каструль. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в частині визнання права спільної сумісної власності на 1/2 частину земельної ділянки та рухоме майно, яке він придбав до реєстрації шлюбу і після розірвання шлюбу, а також на рухоме майно, яке їм в тимчасове користування надали його батьки. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі і просили визнати їх позовні вимоги. В процесі розгляду позивач уточнила позовні вимоги. Відповідач і його представник позовні вимоги визнали частково і подали на позовну заяву заперечення. Заслухавши сторони, свідків, дослідивши докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню частково. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання спільного майна, яке набуте сторонами під час перебування в шлюбі, суд дійшов висновку, що згідно вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господаоства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з"ясовувати джерело і час його придбання. За нормами Сімейного Кодексу України предметом поділу може бути майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи. В пункті 24 вищевказаної Постанови зазначено, що до складу майна, яке підлягає поділу, включається загальне майно подружжя наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Судом встановлено, що дійсно позивач і відповідач перебували у шлюбі в період з 27.09.2008 року по 05.10.2015 рік і проживали однією сім"єю. Відповідач в своїх поясненнях в суді та в запереченнях визнав, що дійсно він з позивачем після реєстрації шлюбу розпочали будівництво житлового будинку за адресою: с.Плоска вул. Головна Путильського району Чернівецької області, будівництво якого ще не завершено. Тому він не заперечує проти того, щоб визнати спільним майном колишнього подружжя конструктивні елементи та будівельні матеріали з яких складається незавершений будівництвом житловий будинок. Позивач своє клопотання не підтримала про проведення будівельно-технічної експертизи по визначенню вартості будівельних матеріалів. Посилання відповідача на ст.57 ч.1 п.5 СК України про те, що земельна ділянка, яку він приватизував під час шлюбу на підставі рішення Х сесії УІ скликання Плосківської сільської ради №20-10/12 від 27.03.2012 року є його особистою власністю є помилковим, поскільки дана стаття доповнена п.5 17 травня 2012 року, а до цього часу діяла ч.5 ст.61 СК України ( із внесеними змінами до статті щодо об"єктів права спільної сумісної власності подружжя від 11.01.2011 року №2913-УІ) в якій було зазначено, що об"єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Як було встановлено в судовому засіданні відповідач приватизував земельну ділянку 0,25 га під час шлюбу на підставі рішення Х сесії УІ скликання Плосківської сільської ради №20-10/12 від 27.03.2012 року, тобто, ще до змін, які були внесені в ст.57 СК України 17 травня 2012 року. Відповідно земельна ділянка розміром 0.25 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд є спільною сумісною власністю подружжя. Щодо визнання рухомого майна спільним сумісним майном подружжя, яке позивач вказала у своїй позовній заяві, а відповідач підтвердив , що таке майно є , то суд вважає визнати його об"єктом спільної сумісної власності подружжя. Посилання відповідача в поясненнях та запереченнях на те, що із рухомого майна, спільним майном подружжя є лише кухонний набір, два килими, три подушки та дитячий велосипед, а решту рухомого майна, а саме: дві витяжки, велосипед для дорослих, бензопила «Штіль», DVD програвач та дві звукові колонки, шуруповерт, болгарка, електродриль він придбав до реєстрації шлюбу, а таке майно, як телевізор плазму, бойлер, душову кабіну, морозильну камеру, стабілізатор, плєд, умивальник, ковролін та дитячу кімнату він придбав після розірвання шлюбу в жовтні місяці 2015 році є безпідставними твердженнями і такими, що не доведені в судовому засіданні належними доказами. Також не доведено відповідачем належними доказами, що в тимчасове користування його батьками були надані диван розкладний, газова плита, пральна машина ВЕКО, стіл з кріслами, шафа з дзеркалом, холодильник, сепаратор та набір каструль. Покази свідка [PERSON]М, який є батьком відповідача, суд оцінює критично, поскільки він є заінтересованою особою і не може бути належним доказом. Щодо розподілу рухомого майна, то суд вважає виділити позивачу із рухомого майна слідуюче: телевізор плазма чорний "LG" вартістю 5 000 грн., холодильник двохкамерний вартістю 6 000 грн., велосипед дитячий вартістю 1 400 грн., машинку пральну "ВЕКО" вартістю 5 000 грн., шафу з дзеркалом вартістю 1 000 грн., умивальник вартістю 800 грн., стіл з кріслами вартістю 650 грн., плєд двохсторонній вартістю 280 грн., ліжечко дитяче з матрацом, стіл школярика, крісло дитяче, тумбочку дитячу, шафу для одягу дитячу вартістю 21 950 грн. на загальну суму 42 080 грн. Все інше рухоме майно, яке є їх спільною сумісною власністю залишити відповідачу.

Outcome: partial