Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

В лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до акціонерного товариства «Альфа-Банк» про скасування рішення та поновлення права власності, посилаючись на наступні обставини. 24.06.2020 року державним реєстратором Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко Оленою Євгеніївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний номер 52857826, даним рішення було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення в житловому будинку, загальною площею 143,3 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за акціонерним товариством «Альфа-Банк». Вважає, що дане рішення прийнято з порушенням чинного законодавства України та є таким, що порушує її права. Відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно, що видане Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства 28.11.2006 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 28.11.2006 року Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації, номер витягу 12673494, реєстраційний номер 16910490 нею було набуте право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 143,3 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 23.05.2007 року зазначене вище нежитлове приміщення було передано нею в іпотеку акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», відповідно до умов договору іпотеки №09/1-38, який був посвідчений того ж дня [PERSON] приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 3354 (далі - Договір іпотеки). Відповідно до умов Договору іпотеки зазначене нежитлове приміщення було передано в іпотеку з в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії №385/52/07-Пі, який був укладений між Банком та [PERSON] 23.05.2007 року. Відповідно до пункту 1.4.1 Договору іпотеки кінцевим терміном повернення заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії №385/52/07-Пі є 22.05.2014 року. Порядок звернення стягнення на нерухоме майно врегульований статтею 4 Договору іпотеки. Відповідно до пункту 4.5. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі права Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем. Порядок передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки врегульовано статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. ' Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто як випливає з даних норм законодавства підставою для набуття Іпотекодержателем права власності на Предмет іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. При цьому враховуючи вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку» перед прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання Іпотекодержатель має надіслати на адресу боржника та іпотекодавця якщо він є відмінним від боржника. Пунктом 4.8 Договору іпотеки встановлено, що передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки ( його частину) для задоволення його вимог, що випливають з Основного зобов`язання може здійснюватися шляхом надіслання ( надання) Іпотекодержателю повідомлення про передачу предмета іпотеки ( його частини) у власність Іпотекодержателя. При цьому право власності на Предмет іпотеки (його частину), якщо інше не передбачене законами України, переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання Іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім, відомим Іпотекодержателю, місцем проживання Іпотекодавця. Тобто, зазначеними вище положеннями законодавства та положеннями Договору іпотеки сторони чітко встановили порядок дій Іпотекодержателя в разі вибору ним такого способу звернення на Предмет іпотеки як позасудове врегулювання. Сторони в Договорі іпотеки чітко встановили, що право власності на Предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя лише за умови отримання Іпотекодавцем повідомлення про перехід права власності на Предмет іпотеки особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім відомим Іпотекодержателю місцем проживання Іпотекодавця. З 1994 року вона має дозвіл на постійне проживання в Федеративній Республіці Німеччина, та з 08.01.2003 року перебуває на консульському обліку в Генеральному консульстві України в Гамбурзі, в договорі іпотеки вказано її місце проживання: [ADDRESS] . Тобто виходячи з положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 4.8. Договору іпотеки письмова вимога про усунення порушень та повідомлення про перехід права власності мало бути направлене Іпотекодержателем за адресою зазначеною в Договорі іпотеки. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, індексний номер 218944660 від 04.08.2020 року, підставою виникнення для державної реєстрації права власності на вказане вище нежитлове приміщення наступні документи: Договір іпотеки №09Л-38 серія та номер:3354, виданий 23.05.2007, видавник Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Дуднік І.В.; повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер б/н, виданий 07.02.2020 видавник Акціонерне товариство «Альфа Банк»; повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер б/н, виданий 27.04.2020 видавник Акціонерне товариство «Альфа Банк»; Звіт про оцінку предмета іпотеки виданий 22.06.2020 року видавник ТОВ «БІЗНЕС ІССІСТ»; Довідка Іпотекодержателя про суму боргу виданий 24.06.2020 року, видавник AT «АЛЬФА БАНК»; Однак жодних повідомлень чи вимог про усунення порушень в публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», в Німечинні вона не отримувала, також вона не могла отримати таке повідомлення і в Україні, оскільки з грудня 2019 року вона не перетинала державний кордон України. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Всі умови, що включені до тексту договору і який підписали сторони складають зміст цього правочину. Ці умови фактично є індивідуальним регулятором відносин між сторонами. Укладання договору є юридичним фактом, унаслідок якого на відносини між його сторонами поширюється також дія нормативного регулятора - відповідних норм цивільного і господарського права. У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у випадку коли подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( пункт 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» . За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав ( частина 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». Однак, державний реєстратор Науменко О.Є. проводячи реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, площею 143,3 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1481641432103, на вказане уваги не звернула, що призвело до неправомірної реєстрації права власності на зазначене нежитлове приміщення за AT «Альфа-Банк» та порушило її права як власника. Крім того державним реєстратором Науменко О.Є. також було допущено ще одне порушення норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (далі - Закон), а саме допущено відкриття двох розділів в Державному реєстрі прав, вказані дії суперечать нормам Закону. Приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52857826 від 26.06.2020 року, відповідно до якого було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, в житловому будинку, загальною площею 143,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2109838432103, номер запису про право власності/довірчої власності: 37068531, державний реєстратор не звернув уваги, що на даний об`єкт нерухомого майна вже наявний відкритий розділ, що був відкритий на підставі: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39599000 від 09.02.2018 11:04:47, [PERSON] , Комунальне підприємство "Пріоритет", Київська обл., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1481641432103. Наявність двох розділів на один і той же об`єкт нерухомого майна суперечить ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Просила суд визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер: 52857826 від 26.06.2020, що прийняте державним реєстратором Науменко Оленою Євгеніївною Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відкритий на підставі рішення державного реєстратора Науменко Олени Євгеніївни Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 26 червня 2020 року індексний номер 52857826, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2109838432103, номер запису про право власності/довірчої власності 37068531 - закрити, право власності акціонерного товариства «Альфа-Банк», код ЄДРПОУ 23494714, на нежитлове приміщення, площею 143,3 м.кв в житловому будинку, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2109838432103, номер запису про право власності 37068531 від 26 червня 2020 року - припинити та визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на нежитлове приміщення, площею 143,3 м.кв в житловому будинку, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з АТ « Альфа-Банк», на користь [PERSON] , судовий збір в сумі 840,80 гривень ( а. с. 1-5 ). Ухвалою судді від 10 лютого 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання ( а. с. 29-30 ). Ухвалою суду від 17.03.2021 року витребувано з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно засвідчені копії документів на підставі яких було прийнято рішення державного реєстратора Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 26.06.2020 ро про державну реєстрацію прав та їх обтяжень права власності за АТ «Альфа-Банк» на нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 40-41 ). На виконання ухвали суду, 12.04.2021 року з відділу державної реєстрації на адресу суду надійшли паперові копії документів з реєстраційної справи № 2109838432103 ( а. с. 47-96 ). Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 01 червня 2021 року ( а. с. 99-100 ). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, 01.06.2021 року за вх. № 25094 судом отримано клопотання від представника позивача [PERSON] про розгляд справи за відсутності представника позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач АТ «Альфа-Банк» в судове засідання свого представника не направив, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. Однак, 25.05.2021 року за вх. № 24083 судом отримано клопотання від представника АТ «Альфа-Банк», в якому обізнані про судове засідання, яке відбудеться 01.06.2021 року о 10 годині 00 хвилин та просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника АТ «Альфа-Банк». Відзиву на позовну заяву позивача з боку відповідача АТ «Альфа-Банк» на адресу суду не надходило. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва на право власності на нерухоме майно, що видане Білоцерківським управлінням житлово-комунального господарства 28.11.2006 року, та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданим 28.11.2006 року Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації, номер витягу 12673494, реєстраційний номер 16910490 [PERSON] було набуте право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 143,3 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 23.05.2007 року зазначене вище нежитлове приміщення було передано [PERSON] в іпотеку акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», відповідно до умов договору іпотеки №09/1-38, який був посвідчений того ж дня [PERSON] приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області за реєстровим № 3354 (далі -Договір іпотеки). Відповідно до умов Договору іпотеки зазначене нежитлове приміщення було передано в іпотеку з в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором відновлювальної кредитної лінії №385/52/07-Пі, який був укладений між Банком та [PERSON] 23.05.2007 року. Відповідно до пункту 1.4.1 Договору іпотеки кінцевим терміном повернення заборгованості за Договором відновлювальної кредитної лінії №385/52/07-Пі є 22.05.2014 року. Порядок звернення стягнення на нерухоме майно врегульований статтею 4 Договору іпотеки. Відповідно до пункту 4.5. Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі права Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем. 24.06.2020 року державним реєстратором Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Науменко Оленою Євгеніївною було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу) індексний номер 52857826, даним рішення було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення в житловому будинку, загальною площею 143,3 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , за акціонерним товариством «Альфа-Банк». Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами позивач вважає, що таке рішення Державного реєстратора є протиправним, порушує прав та прийнятим в порушення вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Частиною 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Тобто, як випливає з даних норм законодавства підставою для набуття Іпотекодержателем права власності на Предмет іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. При цьому, враховуючи вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку» перед прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання Іпотекодержатель має надіслати на адресу боржника та іпотекодавця якщо він є відмінним від боржника повідомлення. Пунктом 4.8 Договору іпотеки встановлено, що передача Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки ( його частину) для задоволення його вимог, що випливають з Основного зобов`язання може здійснюватись шляхом надіслання ( надання) Іпотекодержателю повідомлення про передачу предмета іпотеки ( його частини) у власність Іпотекодержателя. При цьому право власності на Предмет іпотеки (його частину), якщо інше не передбачене законами України, переходить до Іпотекодержателя з моменту отримання Іпотекодавцем такого повідомлення особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім, відомим Іпотекодержателю, місцем проживання Іпотекодавця. Тобто, зазначеними вище положеннями законодавства та положеннями Договору іпотеки сторони чітко встановили порядок дій Іпотекодержателя в разі вибору ним такого способу звернення на Предмет іпотеки як позасудове врегулювання. Сторони в Договорі іпотеки чітко встановили, що право власності на Предмет іпотеки переходить до Іпотекодержателя лише за умови отримання Іпотекодавцем повідомлення про перехід права власності на Предмет іпотеки особисто або з моменту отримання такого повідомлення за останнім відомим Іпотекодержателю місцем проживання Іпотекодавця. Встановлено, що позивач має дозвіл на постійне проживання в Федеративній Республіці Німеччина, та з 08.01.2003 року перебуває на консульському обліку в Генеральному консульстві України в Гамбурзі. В договорі іпотеки вказано місце проживання позивача: [ADDRESS] . Отже, виходячи з положень статті 35 Закону України «Про іпотеку» та пункту 4.8. Договору іпотеки письмова вимога про усунення порушень та повідомлення про перехід права власності мало бути направлене Іпотекодержателем за адресою зазначеною в Договорі іпотеки. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, індексний номер 218944660 від 04.08.2020 року, підставою виникнення для державної реєстрації права власності на вказане вище нежитлове приміщення наступні документи: Договір іпотеки №09Л-38 серія та номер:3354, виданий 23.05.2007, видавник Приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу Дуднік І.В.; повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер б/н, виданий 07.02.2020, видавник акціонерне товариство «Альфа-Банк»; повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер б/н, виданий 27.04.2020, видавник акціонерне товариство «Альфа-Банк»; Звіт про оцінку предмета іпотеки виданий 22.06.2020 року видавник ТОВ «Бізнес Іссіст»; Довідка Іпотекодержателя про суму боргу виданий 24.06.2020 року, видавник AT «Альфа-Банк». Позивач [PERSON] заперечувала проти отримання повідомлень чи вимог про усунення порушень від ПАТ «Укрсоцбанк» в Німечинні, а також і в Україні, оскільки з грудня 2019 року вона не перетинала державний кордон України. Відповідач в судове засідання не з`явився, жодних належних та допустимих доказів в зворотному на надав, як і не надав відзив на позов [PERSON] , саме таким чином розпорядившись своїми правами. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Крім того, з отриманих судом копій документів від Відділу державної реєстрації виконавчого комітету Ржищівської міської ради, які надійшли на виконання ухвали суду від 17.03.2021 року вбачається, що повідомлення АТ «Альфа-Банк» про усунення порушень не направлялися позивачу на її адресу, яку остання зазначала в іпотечному договорі. Такі повідомлення були направлені [PERSON] відповідачем на адресу: [ADDRESS] та [ADDRESS] , однак не були отримання останньою, повернуті та працівниками пошти причину повернення зазначено, як не проживає. Отже, матеріали справи не містять підтвердження належного отримання позивачем повідомлень від відповідача. Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц, провадження № 14-2цс19). Тому, з урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що з боку відповідача не було дотримано положень законодавства та положеннями Договору іпотеки, яким сторони чітко встановили порядок дій Іпотекодержателя в разі вибору ним такого способу звернення на Предмет іпотеки як позасудове врегулювання. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Всі умови, що включені до тексту договору і який підписали сторони складають зміст цього правочину. Ці умови фактично є індивідуальним регулятором відносин між сторонами. Укладання договору є юридичним фактом, унаслідок якого на відносини між його сторонами поширюється також дія нормативного регулятора - відповідних норм цивільного і господарського права. ч Стаття 629 ЦК України відповідно до умов якої договір є обов`язковим для виконання сторонами, усуває будь-які сумніви щодо юридичного значення умов договору: вони є юридично обов`язковими, а цивільні права, що ґрунтуються на умовах договору, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають з них, аналогічно обов`язки, що ґрунтуються на умовах, підлягають обов`язковому виконанню, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають з них. Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва проводиться на підставі, зокрема, укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката та інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно. Пунктами 1, 2 частини 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» ( в редакції чинній на момент проведення оскаржуваної дії ) визначено, що державний реєстратор встановлює відповідність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяження. Зокрема наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у випадку коли подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ( пункт 4 частини 1 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» ). За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав ( частина 2 статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» ). Однак державний реєстратор Науменко О.Є. проводячи реєстрацію права власності на нежитлове приміщення, площею 143,3 м.кв., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1481641432103, на вказане уваги не звернула, що призвело до неправомірної реєстрації права власності на зазначене нежитлове приміщення за AT «Альфа-Банк», чим порушила права позивача, як власника. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року, справа № 306/2053/16-ц зазначила, що описані обставини та порушений порядок переходу права власності на предмет іпотеки є порушенням вимог договору щодо процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку. Крім того, державним реєстратором Науменко О.Є. також було допущено порушення норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» (далі - Закон), зокрема, допущено відкриття двох розділів в Державному реєстрі прав, вказані дії суперечать нормам Закону, а саме: У відповідності до п. п. 1, 5, 6 ч. 3 ст. 10 Закону, державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: - відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; - відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; - відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. 2) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження; 3) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом. Статтею 12 Закону встановлено, що Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій. Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Згідно ст. 14 Закону, розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: 1) знищення об`єкта нерухомого майна; 2) поділу, об`єднання об`єктів нерухомого майна або виділу частки з об`єкта нерухомого майна; 3) державної реєстрації права власності на новостворений об`єкт нерухомого майна, щодо якого в Державному реєстрі прав відкрито розділ як на об`єкт незавершеного будівництва; 4) скасування державної реєстрації земельної ділянки. У разі наявності в Державному реєстрі прав двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна в результаті допущення технічної помилки закривається розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа, відкриті пізніше. Закритий розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа не підлягають поновленню. У разі закриття розділу Державного реєстру прав у зв`язку з наявністю в цьому реєстрі двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна в результаті допущення технічної помилки розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа, відкриті пізніше, закриваються, а реєстраційний номер такого об`єкта скасовується. Відомості про речові права, обтяження речових прав, що містяться в розділі Державного реєстру прав, що закривається як помилковий, одночасно із закриттям такого розділу переносяться до розділу Державного реєстру прав, відкритого раніше на об`єкт нерухомого майна. У разі якщо у зв`язку з наявністю в Державному реєстрі прав двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна в результаті допущення технічної помилки виявлено суперечності між зареєстрованими речовими правами, закриття розділу Державного реєстру прав здійснюється виключно на підставі судового рішення. У разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно в разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав. Відповідно до ч. ч. 3, 5 ст. 26 Закону, у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Виправлення технічної помилки у відомостях Державного реєстру прав, виявленої після отримання заявником документів за результатом розгляду заяви, скасування рішень державного реєстратора про зупинення державної реєстрації прав, про зупинення розгляду заяви або про відмову в державній реєстрації прав, здійснюється в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, якщо такі дії здійснюються в порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). У разі якщо у зв`язку з наявністю в Державному реєстрі прав двох і більше розділів на один об`єкт нерухомого майна в результаті допущення технічної помилки виявлено суперечності між зареєстрованими речовими правами, закриття розділу Державного реєстру» прав здійснюється виключно на підставі судового рішення. У разі ухвалення судом рішення про закриття розділу Державного реєстру прав у випадках, передбачених цією статтею, закриття відповідного розділу допускається виключно в разі, якщо таким судовим рішенням вирішується питання щодо набуття та/або припинення речових прав, обтяжень речових прав на об`єкт нерухомого майна, щодо якого закривається розділ у Державному реєстрі прав. Приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 52857826 від 26.06.2020 року, відповідно до якого було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення, в житловому будинку, загальною площею 143,3 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2109838432103, номер запису про право власності/довірчої власності 37068531, державний реєстратор не звернула уваги, що на даний об`єкт нерухомого майна вже наявний відкритий розділ, що був відкритий на підставі: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39599000 від 09.02.2018 11:04:47, [PERSON] , Комунальне підприємство "Пріоритет", Київська область, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1481641432103. Отже, наявність двох розділів на один і той же об`єкт нерухомого майна суперечить ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки державним реєстратор в порушення вимог закону було вчинено державну реєстрацію права власності за відповідачем АТ «Альфа-Банк», то враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію та припинення права власності за відповідачем є цілком обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної цивільної справи. Так як підлягають задоволенню вищевказані вимоги позивача, підлягають до задоволення і вимоги в частині поновлення права власності на нежитлове приміщення, площею 143,3 м.кв в житловому будинку, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] приміщення 3 за [PERSON] . Також, підлягають задоволенню і вимоги позивача про закриття розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відкритий на підставі рішення державного реєстратора Науменко Олени Євгеніївни Томилівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 26 червня 2020 року, індексний номер 52857826, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2109838432103, номер запису про право власності/довірчої власності 37068531. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що "спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано". У постанові Великої Палати верховного Суду від 20.03.2019 року по справі №306/2053/16ц, провадження №14-22цс19, визначено, що позовні вимоги мають розглядатися в порядку цивільного судочинства, оскільки вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав є похідними від спору щодо права на майно, як передбачено у частині першій статті 19 ЦПК України. Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, тобто останні були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, також вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято оспорюване рішення, здійснено оспорюваний запис. Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо нерухомого майна з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею права власності цього майна. Такий спір має приватноправовий характер. У статті 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved