Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Звертаючись до суду позивач заявляє позовні вимоги, а саме: - скасувати Акт за формою Н-5 від 11.02.2016 р.; - визнати нещасний випадок, який стався з позивачкою 23.10.2015 р. в робочий час на території підприємства при виконанні роботи в інтересах підприємства, пов`язаним з виробництвом та зобов`язати відповідача скласти акт за формою Н-1. ; - стягнути з відповідача на користь позивачки матеріальні витрати на лікування одноразово - 9233,29 грн. - стягнути з відповідача на мою користь моральну шкоду одноразово - 20 тис. грн.. В мотивуванні позовних вимог позивачка зазначає: Вона працювала у відповідача ОКЗ «Харківський театр для дітей та юнацтва» методистом 1 категорії по роботі з учнівською та студентською молоддю 2 роки 8 місяців починаючі з жовтня 2013 року. У жовтні 2015 року театр відмічав свій ювілей. 29.09.2015 року директором ОКЗ «ХТДЮ» ГапановичемА .Ф. була дана вказівка прикрасити фойє театру. Відповідальним за художню частину оформлення був призначений художник-постановник [PERSON] 23 жовтня 2015 р. о 16 год. 30 хв. позивачка розвішувати кульки з дробини. Коли позивачка піднялася на висоту приблизно 2,0 метра, дробина похитнулась та впала з дробини з висоти 2-х метрів, при цьому получила травму. була викликана «Швидка допомога», яка доставила позивачку до КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. Мещанінова», де їй була надана допомога, встановлений діагноз «Забійнарана нижній губи», та відправлена до дому, де вона відчула біль у правій нозі та хребті. Вранці 24 жовтня 2015 року вона звернулася в поліклініку Харківської міської клінічної лікарні №11, було встановлено діагноз «Забійнарана нижній губи. Забій правого тазобедренного сустава». В амбулаторній картці записано «в області правового тазобедренного сустава - гематома». Направлена на консультацію до травматолога. Оскільки лікарняний їйне був виданий, вона прийшла на роботу, бо 24.10.15р. по графіку був її робочим днем. 25 жовтня був вихідний. 26 жовтня 2015 р. позивачка звернулася до невропатолога вполіклінікулікарні №11. Встановлений діагноз «Забій правого тазобедренного сустава», направлена до травматолога. Був виданий лікарняний лист с діагнозом «Забійм`яких тканей верхній третини правого бедра, забій коленого стегна, забій кобчика». На лікарняному знаходилася до 19.11.2015 р., після чого направлена до денного стаціонару. Продовжено лікарняний лист, встановлений діагноз «Остеохондроз пояснично-крестцового відділу хребта любаишалгический синдром на фоне забій м`яких тканей верхній третини правого бедра пояснічної області», була на лікарняному по 20 листопада 2015 р. потім відправлена на стаціонарне лікування вневрологічне відділення лікар: №17. Все це підтверджується медичною карткою, а також листками непрацездатності №№167814, 265081, 344364, 809640,864221, 344850. В період непрацездатності звернулася до адміністрації закладу щодо розслідування нещасного випадку на виробництві та склали акт формою Н-1. 11 лютого 2016 року позивачки надано Акт проведення розлідування нещасного випадку, що стався 23 жовтня 2015 року о 16 рік 30 хв. В цьому Акті вірно вказані обставини нещасного випадку, але не згодна щоз висновком «нещасний випадок вважати таким, що не пов`язаний з виробництвом враховуючи відсутність пінту втрати працездатності [PERSON] ». Відповідно до «Порядку проведення розслідування га ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011р. №123210 пункт 7: «Розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженого в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактору чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми..., які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день». Відповідач безпідставно вважає, що в позивачки не було втрати працездатності. В пункті 15 «Порядку» встановлено обставини, за яких нещасний випадок вважається таким, що пов`язаний з виробництвом і складається акт за формою Н-1,є: виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, перебування на робочому місці, на території підприємства...». На думку позивачкивона отримала травму в робочий час, на території театру, виконуючи дії в інтересах підприємства. Пунктом 23 «Порядку» встановлено: «Нещасний випадок, про який своєчасно не повідомлено керівника підприємства чи роботодавця або внаслідок якого втрата працездатності настала не одразу, розслідується і береться на облік згідно з цим «Порядком» протягом місця з дня надходження заяви потерпілого чи уповноваженої ним особи, яка представляє його інтереси незалежно від строку настання нещасного випадку». Але відповідач порушив закон, не з`ясував за якими діагнозами позивачка проходила лікування, тобто не об`єктивно провів розслідування нещасного випадку. Відмова в наданні акту за формою Н-1 позбавила позивачку на пільг і компенсацій у зв`язку з виробничою травмою. Тому вона заявляє позовні вимоги. Відповідач в наданому відзиві вказав: Позивач в Позовній заяві підкреслює, що Вона почала працювати у відповідача з 2013 року, при цьому зазначає, що Театр у жовтні відмічав ювілей. Позивач навмисне не вказує ті обставини, що 23 жовтня 2015 року вона після вживання спиртних напоїв з власної ініціативи розвішувала кульки. Позивач достеменно знає, що у неї є хвороба хребта, вона періодично носила шинний бандаж та пояснювала, що Вона попадала в ДТП та лікувалася в інституті патології хребта та суглобів ім. проф. М.Сітепко. Наприкінці 2013 року їй була зроблена операція на колінному суглобі. Діючи умисне, щоб отримати незначне ушкодження, а в подальшому за допомогою знайомих досягти цілі щодо факту нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом. Самостійно піднялася на драбину. Драбину підтримував художник-постановник [PERSON] , який пояснив, що [PERSON] не падала на кафельну підлогу. Висновком про ступінь тяжкості травми, отриманої на виробництві, Комунальним закладом охорони здоров`я "Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім.проф. О.І.Мешанінова. (Висновок про ступінь тяжкості травми, отриманої на виробництві з Діагнозом Забійна рана нижньої губи Алкотест - 0,06% додається). Лікарі клінічної лікарні швидкої та невідкладної допомоги, куди була доставлена позивач [PERSON] , не зафіксували 23 жовтня 2015 року о 19 годині 01 хвилина забій правого тазобедреного стегна. Позивач не заявляла лікарям швидкої та невідкладної допомоги, що вона відчуває біль у правій нозі та хребті. Позивач в Позовній заяві підкреслює, що ці травми вона отримала 26 жовтня 2015 року, коли вона звернулася до невропатолога Харківської міської клінічної лікарні № 11, який встановив діагноз "Ушиби правого тазобедреного сустава". Листок непрацездатності, який виданий 26 жовтня 2015 року Комунальним закладом охорони здоров`я "Харківська міська клінічна лікарня №11" позивачу [PERSON] , не містить даних, що у позивача [PERSON] встановлений діагноз "Ушиб правого тазобедреного сустава". Причина непрацездатності захворювання загальне. В Позовній заяві позивач згодна із складеним актом за формою Н-1. Позивач підкреслює, що в Акті вірно вказані обставини нещасного випадку, що стався 23 жовтня 2015 року, але вона не згодна, що її начебто підхопив на руки [PERSON] Пояснення художника-постановника [PERSON] жодний ні державний правоохоронний орган, ні жодний суд не відмінив. Пояснення його законні і є в матеріалах проведення розслідування нещасного випадку, що стався 23 жовтня 2015 року в Обласному комунальному закладі "Харківський театр для дітей та юнацтва". Тому відповідач вимагає відмовити у задоволені позовних вимог. Позивачка та представник позивачки на позові наполягали. В поясненні вказали обставини викладені в мотивуванні позову. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. В пояснені вказав обставини викладені у відзиву наданому суду. Дослідив та оцінив в сукупності докази матеріалів справи, судом встановлені наступні факти та обставини: Позивачка перебувала у трудових відносинах з ОКЗ «Харківський театр для дітей та юнацтва». 29.09.2015 року директором ОКЗ «ХТДЮ» ГапановичемА .Ф. була дана вказівка прикрасити фойє театру. Відповідальним за художню частину оформлення був призначений художник-постановник [PERSON] 23 жовтня 2015 р. о 16 год. 30 хв. позивачка розвішувати кульки з дробини, впала з дробини, при цьому получила травму за встановленим діагноз «Забійна рана нижній губи». 24 жовтня 2015 року позивачка звернулася до лікаря та встановлений діагноз «Забійна рана нижній губи. Забій правого тазобедренного стегна». 26 жовтня 2015 р. позивачка звернулася до невропатолога в цю ж поліклініку лікарні №11. Встановлений діагноз «Забій правого тазобедренного стегна», направлена до травматолога. Був виданий лікарняний лист с діагнозом «Забій м`яких тканей верхній третини правого бедра, забій коленого стегна, забій кобчика». На лікарняному знаходилася до 19.11.2015 р., після чого направлена до денного стаціонару. Продовжено лікарняний лист, встановлений діагноз «Остеохондроз пояснично-крестцового відділу хребта любаишалгический синдром на фоне забій м`яких тканей верхній третини правого бедра пояснічної області», була на лікарняному по 20 листопада 2015 р. потім відправлена на стаціонарне лікування в неврологічне відділення лікар: №17. Все це підтверджується медичною карткою, а також листками непрацездатності №№167814, 265081, 344364, 809640, 864221, 344850. 11 лютого 2016 року позивачки надано Акт проведення розслідування нещасного випадку, що стався 23 жовтня 2015 року о 16 рік 30 хв. Позивачка погоджується з обставини вказаними в акті, але не згодна з висновком «нещасний випадок вважати таким, що не пов`язаний з виробництвом враховуючи відсутність пункту втрати працездатності [PERSON] ». У зв`язку з чим заявляє вимог про скасування Акта Н-5 від 11 лютого 2016р. Вимогами статті 21 КЗпП України визначено: Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Оскільки вимогами статті 21 КЗпП України визначено, що права та обов`язки сторін визначаються безпосередньо умовами договору. Позивачкою суду не доведено що в її обов`язки входило проведенняробіт уфає з якими пов`язано отримання тілесних ушкоджень та відповідно до наказу вона здійснювала таки дії, як того вимагає стаття 12 ч.3 ЦПК України:: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, повинна довести що витрати які були понесені безпосередньо торкаються отриманих тілесних ушкоджень. Відповідно до «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011р. №123210 пункт 7(яке діяло на час вказаних обставин): Розслідування проводиться у разі виникнення нещасного випадку, а саме обмеженої в часі події або раптового впливу на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов`язків, внаслідок яких зафіксовано шкоду здоров`ю, зокрема від одержання поранення, травми, у тому числі внаслідок тілесних ушкоджень, гострогопрофесійного захворювання і гострого професійного та інших отруєнь, одержання сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрусу, зсуву, повені, урагану тощо), контакту з представниками тваринного і рослинного світу, які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків. В пункті 15 «Порядку» встановлено обставини, за яких нещасний випадок вважається таким, що пов`язаний з виробництвом і складається акт за формою Н-1, є: виконання потерпілим трудових (посадових) обов`язків за режимом роботи підприємства, перебування на робочому місці, на території підприємства...». На думку позивачки вона отримала травму в робочий час, на території театру, виконуючи дії в інтересах підприємства. З аналізу вказаних пунктів постанови, нещасним випадком на виробництві є дії потерпілого при виконанні безпосередніх обов`язків. Але як встановлено судом, позивачка отримала травму не виконуючи безпосередні обов`язки, т.я. позивачки було заборонено користуватись стрем`янкою та в її безпосередні обов`язки це не входило, що не спростовано позивачкою. Позивачка здійснювала роботу за власною ініциатівою, що безпосередньо зазначає в позові. При цьому у позивачки встановлено наявність алкогольного оп`яніння 0.06%, при медичному обстеженні, про що було відображено в Акт за формою Н-5 від 11.02.2016 р. Алкогольне сп`яніння комісією не прийнято як підставу вважати нещасний випадок не пов`язаним з виробництво, як того вимагає, п.16 вказаної постанови визначено: Обставинами, за яких нещасні випадки не визнаються такими, що пов`язані з виробництвом, є алкогольне, токсичне чи наркотичне сп`яніння, не зумовлене виробничим процесом, що стало основною причиною нещасного випадку за відсутності технічних та організаційних причин його настання що підтверджено відповідним медичним висновком. Суд враховує, що час вживання позивачкою алкогольного напою, час отримання тілесних ушкоджень та час встановлення рівня алкоголю суттєво можуть відрізнятись, що впливає на визнання нещасного випадку таким, що не пов`язано з виробництвом. Як зазначала позивачка, на робочому місці вона вживала алкогольні напої, що також визначено в медичної документації та акті розслідування, що сприяло насталим подіям. Висновком комісійної експертизи від 10 жовтня 2019р. №08-211/2018 у [PERSON] в наслідок подій 23.10.2015р. мали місце наступні тілесні ушкодження: голови - забійна рана нижньої губи; правої нижньої кінцівки-синець у верхньої третині правого стегна. За вказаними тілесними ушкодженнями позивачки лікарняний лист надано небуло, а тому враховуючи вимоги п.7 Вказаного порядку розслідування проводиться у випадку отриманих тілесних ушкоджень які призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, зникнення, а також настання смерті працівника під час виконання ним трудових (посадових) обов`язків. Таким чином, на підставі вищевикладеного, відповідач провів розслідування по вказаному факту та врахував отримані тілесні ушкодження яки не передбачали втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення його на іншу (легшу) роботу не менш як на один робочий день, у зв`язку з чим прийняв рішення про складання акту Н-5 яким не визнав події 23.10.2015р. пов`язані з виробництвом. Вказане рішення відповідало вимогам закону. Вирішуючи вимоги, щодо стягнення з відповідача на користь позивачки Вимогами статті матеріальних витратив на лікування одноразово - 9233,29 грн. у суд вважає: Вимогами статті 21 КЗпП України визначено:Трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Вимогами статті 238 КЗпП України визначено: При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Отже, вказаними нормами закону передбачено, що права та обов`язки сторін безпосередньо визначені умовами договору. Таким чином, позивачка відповідно до вимог статті 12 ч.3 ЦПК України: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, повинна довести що витрати які були понесені безпосередньо торкаються отриманих тілесних ушкоджень. Позивачкою надані чеки про придбання ліків та інших медичних засобів, які в своєї суті не свідчать що вказані ліки були признані лікарем в межах отриманих травми. Крім того, відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи, 23.10.2015р. позивачка отримала травму у виді забійної рани верхньої губи (кровоподтек тазобедренного стегна). Таким чином, позивачкою недоведене, що позивачка сплатила 150грн. за призначенням лікаря у зв`язку з отриманої травми. Щодо стягнення із відповідача моральної шкоди, суд вважає: Відповідно, до ст. 237-1 КЗпП України, - Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Позивач не надав до суду жодних доказів того, що він зазнав моральних страждань внаслідок його звільнення. Позивач заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди посилається на підстави заявлених вимог ст..23 ЦК України, але в даному випадку має місце правовідносини в межах трудових прав та обов`язків, а тому підстави завалених вимог щодо відшкодування моральної шкоди є с.237-1 КЗпП України. За вказаних підстав позивачка не заявляє позовні вимоги, а тому суд відповідно до вимог статті 13 ч.1 ЦПК України:. Суд розглядає справи неінакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і напідставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, не може вийти за межи заявлених вимог. Крім того, позивачем відповідно до вимог ст.12 ЦПК України не доведено факту причинно-наслідкового зв`язку у між діями відповідача та заподіяння моральних страждань. Також, позивачем не доведено, що складання акту форми Н-1 призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, як того вимагає ст.2371 КЗпП України. Таку правову позицію було ухвалено в Рішенні Верховного суду України від 24.02.2010р., Ухвали Верховного суду України від 06 липня 2011р. справа №6-12168св09. Таким чином, вимоги щодо моральної шкоди є необґрунтованими.

Outcome: dismissed