Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

16 грудня 2019 року [PERSON] звертаючись до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з [PERSON] за борговою розпискою від 10.10.2011 грошові кошти в сумі 29142 грн 77 коп., з яких: 8000,00 грн - основний борг, 613,00 грн - три відсотки річних, 6616 грн 33 коп.- пеня, 1913 грн 44 коп. - інфляційні втрати, 12000,00 грн - проценти та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами існують договірні відносини з повернення позики, отриманої відповідачкою від позивачки, але не повернутої, про що свідчить наявність у позикодавця оригіналу розписки. 28 січня 2020 року (згідно поштового штемпеля на конверті), у встановлений судом строк, відповідачкою подано відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позовних вимог просить відмовити. В обгрунтування своїх доводів зазначила, що у 2011 році вона будувала будинок і потребувала грошових коштів для будівництва, про що було відомо позивачці, яка на той час була дружиною її рідного брата та мешкала разом з її братом та їх матір`ю у с. Трисвятська Слобода. Восени 2011 року позивачка запропонувала їй в борг гроші, на що вона погодилася та почала писати розписку. Проте, коли позивачка сказала їй дописати знизу в розписці, що відсотки за користування позикою будуть складати 5% в місяць, а не 5% річних, вона зім`яла розписку та викинула у смітник. Яким чином дана розписка опинилась у [PERSON] їй наразі невідомо. Вважає, що вони не дійшли взаємної згоди про всі умови договору, на це вказує те, що розписка не містить інформації про позикодавця та про строк повернення боргу. Зазначає, що грошові кошти по даній розписці від позивачки вона не отримувала. Хто здійснив допис в розписці рукописним текстом «…у [PERSON] », їй не відомо. Також вказує, що вимогу про повернення позики від позивачки також не отримувала. За вказаних обставин просила відмовити в задоволенні позову ( а.с.20-23). Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 січня 2020 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження по даній справі і призначено підготовче засідання. Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 березня 2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала повноваження на представлення її інтересів - адвокату Мошко М.М. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Мошко М.М., заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Гиляка О.М. проти позову заперечували, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Просили в задоволенні позову відмовити. Допитана в судовому засіданні як свідок, відповідачка [PERSON] , показала, що в жовтні 2011 року з позивачкою була домовленість, що та, дає їй в борг 8000 грн під 5 % річних. За цією домовленістю нею писалася розписка. Перед написанням тексту розписки, вона, на чистому аркуші паперу поставила дату і підпис, а потім почала писати текст. Коли позивачка сказала дописати їй в розписці, про те, що дає в борг під 5 % місячних, вона, зім`яла розписку та викинула до смітника, при цьому, не дописавши розписку щодо позикодавця. Стверджує, що розписку в руки позивачці не передавала і кошти по даній розписці від позивачки не отримувала. Вимога про повернення боргу була отримана її матір"ю, яка з нею не проживає і не є членом її сім"ї. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Суд установив, що 10 жовтня 2011 року [PERSON] написала розписку та поставила свій підпис про те, що отримала в борг під 5% місячних 8000,00 гривень, оригінал розписки приєднано до матеріалів справи ( а.с.48). Крім цього, в данній розписці, після слова: «гривень» мається запис: "у [PERSON] ", який здійснений не відповідачкою [PERSON] , а позивачкою [PERSON] , яка, на той час, мала прізвище " [PERSON] ", що було встановлено з пояснень учасників судового процесу. Зміна позивачем прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.05.2017 ( а.с.8). Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з положеннями ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Зміст власноручно написаної [PERSON] розписки про отримання грошових коштів в борг свідчить про фактичне отримання грошей та про наявність у ній зобов`язання їх повернення. Хоча особисто відповідачем в розписці і не зазначенні дані про позикодавця, вважаю, що можна вважати позикодавцем позивача, оскільки вона володіла даною розпискою. Доказів неправомірності заволодіння позивачем розпискою (рішення правоохоронних органів), стороною відповідача, суду не надано. За таких обставин, здійснений позивачкою в розписці, запис "у [PERSON] " не спростовує висновок суду про виникнення у [PERSON] зобов`язань перед позивачкою за борговою розпискою від 10.10.2011. Показання відповідачки [PERSON] , яка була допитана за її згодою в судовому засіданні в якості свідка, про те, що по вказаній вище розписці гроші вона не отримувала і 10.10.2011 договір з позивачем вона не укладала, з урахуванням положень ч.ч. 1, 2 ст. 207, ст. 1047 ЦК України та ч. 2 ст. 78 ЦПК України, не є допустимим доказом на підтвердження факту укладення договору та отримання позики. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідка для підтвердження факту укладення договору та, що гроші по договору не отримувалися. Твердження сторони відповідача про неотримання грошових коштів від позивачки за спірною борговою розпискою спростовуються змістом боргового документу, який перебував саме у позивача, що підтверджує наявність між сторонами правовідносин позики. Доказів неправомірності володіння позивачем розпискою, стороною відповідача, суду не надано. Доводи сторони відповідача, що складена [PERSON] розписка від 10.10.2011 не містить обов`язкових істотних умов договору та не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не містить зобов`язання про повернення грошових коштів, не заслуговують на увагу. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.12.2018 по справі № 686/21857/16-ц, відсутність у розписці запису про зобов`язання позичальника повернути отримане ним у борг не є підставою для відмови в позові, оскільки, складаючи вказану розписку і підписуючи її, відповідач тим самим взяв на себе зобов`язання повернути кошти. Такий висновок випливає з реальності укладеного між сторонами договору та положень ст. 1049 ЦК України щодо обов`язку позичальника повернути позикодавцеві передану йому позику. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. На виконання даного положення чинного законодавства 27 квітня 2017 року позивач направила [PERSON] письмову вимогу про повернення боргу протягом 30 днів з моменту отримання вимоги, яка була вручена матері відповідачки. Про направлення даної вимоги саме 27.04.2017 свідчить дата на рекомендованому повідомленні (а.с.9,47). Спірна розписка знаходиться у позикодавця, що свідчить про невиконання боржником свого обов`язку із повернення боргу. Отже, оскільки судом встановлено, що відповідачка отримала від позивачки на виконання договору позики від 10.10.2011 грошові кошти у національній валюті - гривні в сумі 8000,00 грн, тому, відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, таку ж суму боргу у національній валюті вона повинна повернути позивачці. З огляду на положення ч.1 ст.1049 ЦК України про обов`язок повернення позичальником позики протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, оскільки інше не встановлено договором, тому порушення відповідачкою зобов`язання настало з 28 травня 2017 року і з цієї дати слід розраховувати відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно ч.2 ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Також, пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК України). Стороною відповідача про застосування строку позовної давності не заявлялося. Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги розрахунок позивачки, оскільки не погоджується із зазначеною в ньому датою виникнення заборгованості - 22.05.2017, та наводить свій розрахунок. Дата виникнення заборгованостіДата розрахункуСума боргуРозмір пеніКількість днів прострочення 28.05.201711.12.2019 (дата вказана в позові)8000.00 грн.Подвійна облікова ставка НБУ927 Розрахунок 3% річних (сума боргу 8000,00 грн. множиться на 927 дні прострочення, множиться на 3 % та ділиться на 365 (кількість днів у році) Період розрахункуСума боргу3% річних, грн. 28.05.2017 - 11.12.20198000.00610.00 грн. Розрахунок пені Період розрахункуСтавка НБУ, %Кількість днів у періодіПеня, грн. 28.05.2017 - 06.07.201712.540219.18 грн. 07.07.2017 - 02.08.201712.527147.95 грн. 03.08.2017 - 26.10.201712.585465.75 грн. 27.10.2017 - 14.12.201713.549289.97 грн. 15.12.2017 - 25.01.201814.542266.96 грн. 26.01.2018 - 01.03.20181635245.48 грн. 02.03.2018 - 11.04.20181741305.53 грн. 12.04.2018 - 12.07.20181792685.59 грн. 13.07.2018 - 06.09.201817.556429.59 грн. 07.09.2018 - 24.10.20181848378.74 грн. 25.10.2018 - 12.12.20181849386.63 грн. 13.12.2018 - 31.01.20191850394.52 грн. 01.02.2019 - 14.03.20191842331.40 грн. 15.03.2019 - 25.04.20191842331.40 грн. 26.04.2019 - 06.06.201917.542322.19 грн. 07.06.2019 - 18.07.201917.542322.19 грн. 19.07.2019 - 05.09.20191749365.15 грн. 06.09.2019 - 24.10.201916.549354.41 грн. 25.10.2019 - 11.12.201915.547319.34 грн. Всього пені:6561.97 грн. Втрати від інфляції Відповідно до п. 2 Інформаційного листа ВГСУ від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Таким чином, індекс інфляції по даній справі слід розраховувати з червня 2017 року, оскільки, як встановлено судом, заборгованість виникла з 28.05.2017, по жовтень 2019 року (дату вказану в розрахунку позивача). Місяць року за період розрахункуІндекс інфляції, % червень місяць 2017101.6 липень місяць 2017100.2 серпень місяць 201799.9 вересень місяць 2017102.0 жовтень місяць 2017101.2 листопад місяць 2017100.9 грудень місяць 2017101.0 січень місяць 2018101.5 лютий місяць 2018100.9 березень місяць 2018101.1 квітень місяць 2018100.8 травень місяць 2018100.0 червень місяць 2018100.0 липень місяць 201899.3 серпень місяць 2018100.0 вересень місяць 2018101.9 жовтень місяць 2018101.7 листопад місяць 2018101.4 грудень місяць 2018100.8 січень місяць 2019101.0 лютий місяць 2019100.5 березень місяць 2019100.9 квітень місяць 2019101.0 травень місяць 2019100.7 червень місяць 201999.5 липень місяць 201999.4 серпень місяць 201999.7 вересень місяць 2019100.7 жовтень місяць 2019100.7 Результати розрахунку Період розрахункуСума боргу, грн.Сума боргу з інфляцією, грн.Інфляційне збільшення боргу, грн. червень 2017 - жовтень 20198000.009786.221786.22 Щодо вимог про стягнення відсотків за ст. 1048 ЦК України, суд виходить з наступного. З розписки наданої позивачем вбачається, що сторони погодили проценти за користування грошовими коштами у розмірі 5 % щомісяця. Положення ч.1 ст. 1048 ЦК України передбачають право позикодавця на одержання процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Лише у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який міститься у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), Велика Палата вказала, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. В даній справі сторонами чітко визначений розмір і строк одержання процентів за користування кредитом. Враховуючи, що у договорі позики сторони не погодили строк повернення грошових коштів, то право позикодавця нараховувати проценти за ст. 1048 ЦК України припиняється з наступного дня після пред`явлення до позичальника вимоги, тобто з 28.04.2017. Після цього, у разі не повернення боргу у встановлений у вимозі строк, позикодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. А отже нарахування процентів за користування кредитом у розмірі 5% щомісячно може мати місце лише у період з 10 жовтня 2011 року по 28 квітня 2017 року, тобто за 66 місяців і становить загальну суму 26 400,00 грн (8000*5%*66=26400,00). Вказане не враховано позивачем при здійсненні розрахунку процентів за користування грошовими коштами, що потягло за собою невірно визначений період нарахування процентів - з 22.05.2017 по 22.11.2019, а отже відповідно і суму. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За таких обставин, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за період з 22.05.2017 по 22.11.2019 в сумі 12000,00 грн, слід відмовити. Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А тому, з відповідача слід стягнути 447 гривень 13 копійок судового збору, сплаченого позивачкою згідно з квитанцією від 11 грудня 2019 року.

Outcome: partial