Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Зміст позовних вимог позивача - [PERSON] 17.01.2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про відшкодування моральної шкоди до Публічного акціонерного товариства «Сумське Машинобудівне науково-виробниче об'єднання», яким просить стягнути моральну шкоду у розмірі 150 000 грн., у зв'язку зі смертю батька [PERSON] внаслідок професійного захворювання. В обґрунтування вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] і довідкою про причинний зв'язок смерті з професійним захворюванням або трудовим каліцтвом, серії АА №0002763, виданої Центральною МСЕК МОЗ України від 21.12.2017 встановлено причинний зв'язок між смертю та професійним захворювання з 04.08.2017. Професійне захворювання виникло внаслідок того, що батько позивача працював у період з 22.11.1965 року по 23.05.2003 року на різних посадах в умовах впливу шкідливих умов праці відповідача, а саме пилу, шуму, вібрації, внаслідок чого виникли такі захворювання як: хронічний обструктивний бронхіт токсико-пилової етіології 1-11 стадії, емфізема легень першої стадії, дихальна недостатність 1 стадії, захворювання професійне, нейросенсорна приглухуватість зі значним зниженням слуху 1У стадія професійного харакетур. Травматична ампутація 1-11 пальця правої стопи. Також вина підприємства у виникненні професійного захворювання у [PERSON] підтверджується Актом розслідування професійного захворювання (отруєння) №41, а саме, що відповідачем не виконувалась норми і правила охорони праці на підприємстві. Смертю батька позивачу завдано моральну шкоду, а саме він тяжко пережив смерть рідної людини. Зважаючи на вище викладене і те що втрата батька настала внаслідок систематичного порушення роботодавцем вимог щодо безпеки праці, позивач просить стягнути на його користь 150 000 грн. моральної шкоди у зв'язку з втратою рідної людини - люблячого батька, втратою опори та моральної підтримки. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 січня 2018 року прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження. Справу призначено до розгляду 14.03.2018 року. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 14 березня за клопотанням представника відповідача про витребування доказів, витребувано з Центральної МСЕК МОЗ України акт причинного зв'язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом №428 від 21.12.2017 року складений відносно [PERSON] Позивач та її представник в судове засідання не з'явилася, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі і надали до суду заперечення на відзив. Представник відповідача Журавльова М.В. позов не визнала, надала письмовий відзив, згідно якого зазначила, що оскільки батько позивача уклав трудовий договір та свідомо обрав професію зі шкідливими умовами праці, був попереджений та обізнаний з шкідливими умовами праці, користувався пільгами та гарантіями і у всякий час міг змінити роботу. Повне усунення негативного впливу умов виробництва на здоров'я неможливе. Вказує на відсутність доказів моральних страждань та підстав для стягнення моральної шкоди. Вивчивши доводи представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ Судом встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про одруження. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилася [INFO] і батьками записані: [PERSON] та мати: [PERSON]. 19 липня 1990 року [PERSON] змінила прізвище, вступивши до шлюбу з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Судом встановлено, що також не заперечувалось представниками сторін, [PERSON], який є батьком позивачки [PERSON], під час перебування в трудових відносинах з відповідачем встановлено професійне захворювання: хронічний обструктивний бронхіт токсико-пилової етіології 1-11 стадії, емфізема легень першої стадії, дихальна недостатність 1 стадії, захворювання професійне, нейросенсорна приглухуватість зі значним зниженням слуху 1У стадія професійного харакетур. Травматична ампутація 1-11 пальця правої стопи, що підтверджується актом розслідування професійного захворювання (отруєння) №41 від 23.04.2003 року. Виробничими факторами, що спричинили [PERSON] ці захворювання, є шкідливі, напружені умови праці відповідача протягом 38-річного періоду роботи Безвіна в ПАТ " Сумське Машинобудівне науково-виробниче об'єднання»". Крім того, встановлена вина роботодавця в пошкодженні здоров?я [PERSON] рекомендовано застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів, та важкості праці. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть та лікарським свідоцтвом про смерть за №159 від 31 травня 2017 року. За результатами проведеного МСЕК №2 дослідження 21.12.2017 встановлено причинний зв'язок смерті [PERSON] з професійним захворюванням. Вказані обставини підтверджується письмовими доказами, в т.ч. копією свідоцтва про смерть, копією акту розслідування хронічного професійного захворювання, копією акту посмертного огляду по встановленню причинного звязку між смертю і профзахворювання, копією свідоцтва про народження, копію паспорта громадянина України на імя позивача, завірениою копією витягу з трудової книжки [PERSON] що, на думку суду, є належними, достовірними і допустимими. ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ Статтею 3 Конституції України передбачається, що Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. З 01.04.2001 року набрав чинності Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності". Ст.ст.21, 28, 34 цього Закону було передбачено обов'язок Фонду по відшкодуванню моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, професійним захворюванням застрахованим та членам їх сімей. Законами України про Державний бюджет України на 2006 рік та 2007 рік, зупинялась дія на 2006 -2007 р.р., абзацу 4 ст.1, підпункту "є"ч. 1 ст. 21, ч. З ст. 28, ч.3 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим та членам їх сімей. Крім цього, Законом від 28.12.2007 року № 107 з п.3 Прикінцевих положень вказаного Закону виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві і крім того з 01.01.2008 р. припинено відшкодування моральної шкоди Фондом, незалежно від часу настання страхового випадку. Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності "від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції вказаного Закону. Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.1167 Цивільного кодексу України та ст.237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що при вирішення спору по відшкодуванню моральної шкоди, завданої внаслідок смерті у звязку з професійним захворювання, слід застосовувати норми трудового законодавства України, які регулюють спірні правовідносини. Згідно ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці, безпека технологічних процесів, стан засобів захисту, санітарно побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, на власника покладається обов'язок впровадження сучасних засобів безпеки, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Тобто цивільно-правова відповідальність роботодавця наступає у випадку порушення вимог про безпеку праці. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Отже, у зв'язку зі смертю батька позивача, причиною якої є недотриманням відповідачем вимог чинного законодавства у сфері безпеки праці, позивачу спричинено моральну шкоду, пов'язану із втратою рідної людини, люблячого батька, опори та моральної підтримки, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зв'язків. Враховуючи вищевикладене та наявність доказів причинно-наслідкового зв'язку між смертю батька позивача та професійним захворюванням, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Нечипорук та Йонкало проти України «№ 42310/04 від 21.04.2011 року, роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров"я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. З урахуванням викладеного, враховуючи глибину та тривалість моральних страждань, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, позов слід задовольнити частково та стягнути на користь позивача 40 000 грн. моральної шкоди, вважаючи суму, що вимагає позивач завищеною. Посилання представника відповідача на залежність рівня професійного ризику від самого працівника, отримання пільг і компенсацій, об'єктивний характер шкідливих умов праці, суд до уваги не приймає, оскільки вони не мають правового значенння для вирішення спору. Згідно зі 133, 141 ч.6 ЦПК України , якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України,

Outcome: partial