Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся до суду з вищевказаним позовом. В Обгрунтування позовних вимог посилався на те, що працює слюсарем з ремонту устаткування котельних 6-го розряду КПТМ "Криворіжтепломережа" з 14 вересня 1998 року, а його основним робочим місцем є котельня Теплоелектроцентралі-2 ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг". У квітні 2011 року при вході на ПАТ "АМКР" через КПП № 6 він був безпідставно затриманий співробітниками охорони, які звинуватили його у появі на робочому місці в нетверезому стані, про що склали акт та забрали пропуск. Не погоджуючись з такими діями, він звернувся в ОКЗ "Психоневрологічний диспансер м. Кривого Рогу", де пройшов обстеження, за результатами якого не виявлено ознак алкогольного сп'яніння. Висновок лікаря він надав в департамент кадрової безпеки ПАТ "АМКР", однак пропуск йому не повернули. На звернення керівництва КПТС "Криворіжтепломережа" з підстав тимчасового блокування перепустки, ПАТ "АМКР" надало відмову у видачі пропуску. Вважає такі дії ПАТ "АМКР" необґрунтованими, такими, що порушують недоторканість ділової репутації, оскільки він у стані алкогольного сп'яніння не перебував, з ПАТ "АМКР" у трудових відносинах не перебуває. Просив суд визнати дії ПАТ "АМКР" в особі департаменту по кадровій безпеці незаконними, які порочать його гідність, честь та ділову репутацію та зобов'язати спростувати твердження про порушення та видати пропуск на доступ до території на робоче місце. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав з мотивів, викладених у позові. Зазначив, що після складання акту про виявлення його нібито в нетверезому стані, а саме з квітня 2011 року, він ходив на своє робоче місце - одну із котелень КПТМ "Криворіжтепломережа", яка перебуває на балансі КПТМ "Криворіжтепломережа", однак розташована на території підприємства ПАТ "АМКР". Однак в червні 2014 року йому відмовлено у видачі нового пропуску на підставі акту від 30.04.2011року про появу на робочому сімці в нетверезому стані. У зв'язку з тим, що охорона ПАТ "АМКР" не пропускає його на робоче місце, при тому, що він не перебуває в трудових відносинах з ПАТ "АМКР", він змушений працювати на іншій посаді, а саме слюсарем по обходу, не на своєму робочі місці. Просив позов задовольнити, т.я. ПАТ "АМКР" перешкоджає йому у реалізації його права на працю. Представник відповідача проти позову заперечував, оскільки в ПАТ "АМКР" встановлені правила перебування, та працівникам заборонено з"являтись на робочому місці у нетверезому стані. Роботодавець позивача був повідомлений про необхідність ознайомлення своїх працівників з правилами та стандартами роботи та поведінки на території ПАТ "АМКР". Ніякої недостовірної інформації підприємство про [PERSON] не поширювало. Просить у позові відмовити. Представник третьої особи КПТМ "Криворіжтепломережа" позов підтримала, та просила його задовольнити, оскільки існує потреба у роботі [PERSON] на котельні, яка перебуває на балансі КПТМ "Криворіжтепломережа", однак розташована на території ПАТ "АМКР". [PERSON] має необхідний досвід, кваліфікацію, розряд та його посада пов'язана саме з цією котельнею, де він має своє робоче місце. З квітня 2011 року по червень 2014 року [PERSON] ходив на роботу, щодня проходив через КПП ПАТ "АМКР", претензій та нарікань на його роботу не надходило. Крім того, діями охорони ПАТ "АМКР" порушено положення ст. 19 Конституції України, оскільки [PERSON] не є найманим працівником ПАТ "АМКР", тому відповідач не має повноважень на притягнення його до дисциплінарної відповідальності, на [PERSON] не розповсюджуються ПВТР підприємства відповідача. Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з урахуванням наступних обставин та норм чинного законодавства. Встановлено, що [PERSON] перебуває в трудових відносинах з КПТМ "Криворіжтепломережа", та працює на посаді слюсаря з ремонту устаткування котельних 6-го розряду Дзержинського теплового району з 14.09.1998року (а.с. 11). Встановлено, що на підставі Договору № 1414 від 17.06.1998р. "Про передачу водогрійної котельні ТЕЦ-2 Криворіжського державного гірничо-металургійного комбінату "Криворіжсталь" на баланс підприємства "Криворіжтепломережа" вбачається, що КПТМ "Криворіжтепломережа" передано на баланс котельню ТЕЦ-2 КДГМК "Криворіжсталь", правонаступником якого є відповідач. Рішенням виконкому Криворізької міської ради за № 434 від 26.10.1998р. майновий комплекс пікової водогрійної котельні ТЕЦ-2 КДГМК "Криворіжсталь" прийнятий на баланс до комунальної власності міста, та надано на балансове обліковування до КПТМ "Криворіжтепломережа" з передачею технічної та іншої документації пікової водогрійної котельні, яка є об'єктом соціальної сфери та забезпечує тепловою енергією житлові будинки декількох районів міста Кривого Рогу. На виконання договору № 1414 від 17.06.1998р. "Про передачу водогрійної котельні ТЕЦ-2 Криворіжського державного гірничо-металургійного комбінату "Криворіжсталь" на баланс підприємства "Криворіжтепломережа", укладено договір № 2241 від 25.11.1998р., щодо забезпечення побутових умов для працівників водогрійної котельні. З пояснень сторін та третьої особи вбачається, що [PERSON], слюсар з ремонту устаткування котелень 6-го розряду за своєю кваліфікацією та посадою обслуговує котельню ТЕЦ-2. З матеріалів справи вбачається, що керівництво КПТМ "Криворіжтепломережа" у квітні 2014 року звернулось до Департаменту з кадрової безпеки та взаємодії з правоохоронними органами ПАТ "АМКР" з запитом про надання інформації причин блокування тимчасових перепусток працівника КПТМ "Криворіжтепломережа", який обслуговує котельню "КГМК", що знаходиться на ТЕЦ-2 ПАТ "АМКР", а саме бригадира слюсарів 6-го розряду [PERSON] (а.с. 6). Департаментом безпеки ПАТ "АМКР" повідомлено, що відносно бригадира слюсарів [PERSON] прийнято рішення про відмову у видачі тимчасових перепусток у зв'язку з раніш допущеними порушеннями (а.с. 7). Крім того, ПАТ "АМКР" повідомило позивача, що на підставі п. 1 СТП 210-38:2010 перебування на території з ознаками алкогольного сп'яніння 30.04.2011року о 07год.30хв. при вході через КПП № 6, працівниками охорони був затриманий бригадир "Криворіжтепломережа" [PERSON], результат алкотесту - 0,67 проміле, відносно якого складено акт про порушення від 30.04.2011р. № 1170/32623, у зв'язку з чим доступ на територію ПАТ "АМКР" позивачу заборонений (а.с. 9). З висновку ОКЗ "Психоневрологічний диспансер м. Кривого Рогу" за № 2564 від 30.04.2011року вбачається, що при огляді [PERSON] ознак сп'яніння не виявлено (а.с. 5). В частині позовних вимог про визнання дій ПАТ "АМКР" в особі департаменту по кадровій безпеці незаконними, які порочать гідність, честь та ділову репутацію та зобов'язання спростувати твердження про порушення, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров'я, право на безпечне для життя і здоров'я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості. Перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним (ст. 270 Цивільного кодексу України). В силу ст. 271 ЦК України зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя. Згідно з ч. 1 ст. 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Як вбачається з п. 15 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані та добуті докази, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню за наступних підстав. Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. В ході розгулу справи не знайшло підтвердження того, що листом ПАТ "АМКР", в якому останній відповідач повідомив позивача про те, що його пропуск заблоковано у зв'язку з появою у нетверезому стані в квітні 2011 році, поширило недостовірну інформацію про нього. Так судом встановлено, що позивач був незгодний з результатами вимірів алкотесту Драгер, який показав 0,67 проміле алкоголю, що здійснено 30.11.2011 року о 07год.30хв. У подальшому, позивач з власної ініціативи прибув до ПНД для отримання медичного висновку. Оцінюючи висновок ОКЗ "Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг", з якого вбачається, що дата та точний час огляду становить 11год10хв. 30.04.2011року, тобто майже через 4 години з часу виявлення на підприємстві, тому даний висновок не може бути беззаперечним та достовірним доказом поширення неправдивої інформації відносно позивача. В частині позовних вимог щодо зобов'язання видати пропуск на доступ до території на робоче місце суд вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами право на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно - технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу ніж визначено законом. Відповідно до положень ст. 21 КЗпП України на працівника покладено обов'язок виконувати роботу, визначену угодою між ним та власником та дотримання внутрішнього трудового розпорядку. Згідно з ст. 139 КЗпП України, працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника, або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Правила внутрішнього трудового розпорядку зобов'язують працівників підприємства утримувати своє робоче місце, обладнання та устаткування у порядку та чистоті. В силу ст. 142 КЗпП трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил. Судом встановлено, що позивач та відповідач не перебувають у трудових відносин, оскільки позивач є працівником КПТМ "Криворіжтепломережа", а його робоче місце знаходиться на території підприємства-відповідача. Таким чином, для того, щоб пройти на своє робоче місце позивач кожного робочого дня має пройти через відповідне КПП ПАТ "АМКР". В судовому засіданні також встановлено, що позивач не був ознайомлений з СТП 210-38:2010, які діють на ПАТ "АМКР", та норми, закріплені в СТП 210-38:2010 не були доведені до відома КПТМ "Криворіжтепломережа", у тому числі й для ознайомлення з ними працівників, які обслуговують котельну ТЕЦ-2. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що позивач та його роботодавець були ознайомлені з СТП 215-01:2012, СТП 215-02:2013, СТП 210.07.-01:2013 та ПВТР, які діють на ПАТ "АМКР", та які були затверджені та прийняті після 30.04.2011року. Таким чином, відмова ПАТ "АМКР" у виписці тимчасового пропуску у зв'язку з раніш допущеними порушеннями, є безпідставною, суперечить чинному законодавству України, та порушує право позивача на вільний вибір професії, право на працю, перешкоджає виконанню трудових обов'язків позивача. У зв'язку з викладеним, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та з метою захисту порушених прав позивача вважає за необхідне зобов'язати Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг" видати [PERSON] [INFO]., бригадиру слюсарей 6-го розряду Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" перепустку на територію Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на його робоче місце. Суд вважає, що саме такий спосіб захисту прав позивача є ефективним засобом для відновлення його права на працю в обраній ним професії та відповідно до його кваліфікації, спрямований на забезпечення поновлення порушеного права з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про судові витрати вирішується судом в порядку ст. 88 ЦПК України. З урахуванням викладеного,

Outcome: partial