Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

Позивач КП "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON], в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 24.09.2010 року по 13.01.2012 року у розмірі основного боргу - 42 970,63 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 2 056,95 грн., 3,0 % річних в сумі - 4 160,47 грн. та комунальні послуги за договором №ДЕ-056 від 01.02.2012 року за період з 15.02.2012 року по 28.02.2014 року у розмірі основного боргу - 36 603,43 грн.; інфляційні нарахування у розмірі - 110,68 грн., 3,0 % річних в сумі - 1 321,63 грн., а також понесені судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач є власником нежитлового приміщення площею - 95,3 кв.м. в будинку [ADDRESS], куди позивачем надаються комунальні послуги, які відповідач отримував, але не в повному обсязі сплачував плату за комунальні послуги. Так, відповідачу надавались комунальні послуги, про що було складено акти звіряння розрахунків КП ЖЕки станом на 01.10.2010 року і КП ЖЕК "Дегтярівське" передало довідку про заборгованість відповідача до КП УЖГ. В подальшому до нежитлового приміщення відповідача також надавались комунальні послуги і була сформована подальша заборгованість. 01.02.2012 року між позивачем та Відповідачем було укладено договір №ДЕ -056 про надання послуг з опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, за яким також у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, що обрахована по 28.02.2014 року. Претензій щодо якості та кількості таких послуг від відповідача не надходило. До того ж відповідач отримував від позивача рахунки на оплату коштів за комунальні послуги, однак платежі не здійснювали взагалі, внаслідок чого утворився борг за визначені у позові періоди. Відповідач у добровільному порядку борг не погашає, позивач направляв на його адресу претензії, але у зв"язку з їх ігноруванням позивач вимушений був звернутися до суду за його примусовим стягненням, а також просив суд стягнути інфляційні втрати та 3,0 % річних. До судового засідання сторона позивача подала на адресу суду клопотання, в якому заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи і просить розглядати справу у відсутність свого представника. Відповідачі про час і місце судового засідання двічі оповіщався у встановленому законом порядку та належним чином, але в судове засідання не з'явився, клопотання про відкладення розгляду справи і заперечення проти позову не надісилав, представника до суду не направив. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" відповідно до рішення Київської міської ради від 22.09.2011 року № 24/6240 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва" перейменоване з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві ради, зареєстрованого Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією 31.10.2001 року. Дане підприємство за відповідну плату здійснює забезпечення власників та наймачів жилих та нежитлових приміщень (споживачів) житлово-комунальними послугами та забезпечує збір платежів від споживачів на користь виробників послуг (п. 2.2. статуту) (а.с.4-6). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом - відповідач [PERSON] є власником нежитлового приміщення площею - 95,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу від 13.05.2009 року та реєстрацією його у реєстрі правочинів (а.с.14-16). Відповідач як власник вказаного нерухомого майна є споживачем житлово-комунальних послуг, які йому за відповідну плату постачає позивач. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між виробниками та споживачами, а також їхні права та обов'язки визначено у Законі України "Про житлово-комунальні послуги". Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Разом із тим, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною. Відповідно до ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (сплатила суму коштів), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням, де серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Наявність взаємовідносин між позивачем та відповідачем, а отже, і виникнення цивільних прав і обов'язків, підтверджується діями сторін: позивач здійснює надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідачів (водопостачання, опалення), а відповідачі отримують та користуються даними послугами та відповідно зобов'язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг. Так, позивачем нараховувались кошти відповідачу за фактичне споживання ними теплової енергії згідно показань лічильника за відповідний період. Як встановлено судом, заборгованість відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги становить - 42 970,63 грн., на які нараховано інфляцію у розмірі - 2 056,95 грн., 3,0 % річних в сумі - 4 160,47 грн. та вказана заборгованість утворилася, внаслідок систематичної не сплати нарахувань за період з 24.09.2010 року по 13.01.2012 року (а.с.12). Крім того, за умовами п.4.2.1 укладеного 01.02.2012 року між сторонами договору №ДЕ-056 відповідач погодився на виконання ним свого обов"язку по оплаті послуг у встановлений договором строк, який передбачено п.п.3.2 Договору (у разі застосування щомісячної системи оплати послуг, платежі вносяться не пізніше 25-го числа місяця, що настає за розрахунковим) (а.с.9-11). В судовому засіданні встановлено, що заборгованість відповідача за спожиті житлово-комунальні послуги у відповідності умов вищевказаного договору №ДЕ-056 становить - 36 603,43 грн., на які нараховано інфляцію у розмірі - 110,68 грн., 3,0 % річних в сумі - 1 321,63 грн. та вказана заборгованість утворилася, внаслідок систематичної не сплати нарахувань за період з 15.02.2012 року по 28.02.2014 року (а.с.13). З приводу погашення вказаної заборгованості відповідачу позивачем неодноразово направлялись претензійні листи, які були залишені [PERSON] поза увагою та заборгованість нею сплачена не була. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Відповідно до ст. 20 ЗУ "Про житлово-комунальні послуги" споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 162 ЖК України визначено, що плата за користування жилим приміщенням і за комунальні послуги в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету міністрів України від 21.07.2005 р. № 630 (далі - Правила), плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (п. 18 Правил). Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за житлово-комунальні послуги за період за період з 24.09.2010 року по 13.01.2012 року у розмірі - 42 970,63 грн. та за комунальні послуги за договором №ДЕ-056 від 01.02.2012 року за період з 15.02.2012 року по 28.02.2014 року у розмірі - 36 603,43 грн., яка складається з боргу за холодне і гаряче водопостачання і опалення (нараховується по лічильнику в Гкал згідно обсягу споживання тепла, що увійшло до будинку). Вимоги позивача в частині стягнення суми інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати грошових коштів за житлово-комунальні послуги є обґрунтованими і в цій частині позов також підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом їх стягнення за період з 24.09.2010 року по 13.01.2012 року, що були нараховані на суму основного боргу - 42 970,63 грн. - інфляційні нарахування у розмірі - 2 056,95 грн., 3,0 % річних в сумі - 4 160,47 грн. та нараховані за комунальні послуги за договором №ДЕ-056 від 01.02.2012 року за період з 15.02.2012 року по 28.02.2014 року на суму основного боргу - 36 603,43 грн. - інфляційні нарахування у розмірі - 110,68 грн., 3,0 % річних в сумі - 1 321,63 грн. Зокрема, статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що всі заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення заборгованості з відповідача на користь позивача. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі - 862,24 грн., розмір якого підтверджений квитанцією про сплату судового збору.

Outcome: approved