Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

В червні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, відповідно до якого просить суд стягнути з [PERSON] на її користь внесену грошову суму за договором про отримання забезпечувального платежу від 02.05.2019 року ( сплаченого завдатку за купівлю квартири) в розмірі 34437,00 грн. та додатково стягнути суму у розмірі завдатку який становить 34437,00 грн. - всього загальна сума 68874,00 грн., також стягнути на її користь 25000,00 моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02.05.2019 року вона та відповідачка за участю рієлтора агентства " Централ" уклали договір про отримання забезпечувального платежу, відповідно до умов якого вона передала грошову суму в розмірі 34437,00 грн., що становило згідно курсу НБУ 1300,00 доларів США та узгодили умови укладення основного нотаріального договору купівлі - продажу та пов"язані з цим витрати щодо об"єкта нерухомості, а саме : 4-х кімнатної квартири [ADDRESS] . Вказала, що на момент укладення попереднього договору відповідачка запевняла її, що швидко переїде до іншого житла та звільнить квартиру, тому основний договір купівлі - продажу мав бути укладений не пізніше 01.06.2019 року. Зазначає, що на момент подачі позову до суду відповідачка свої зобов"язання не виконала, крім того відмовляється від повернення завдатку у подвійному розмірі, як передбачено договором про отримання забезпечувального платежу. Вказала, що діями [PERSON] їй також заподіяно моральну шкоду, яку важко описати та оцінити. Вона перенесла та продовжує нести душевні та психічні страждання, через те, що квартиру їй не було продано, вона вимушена була змінити свій спосіб життя, місце проживання, адже вона продала свій будинок, після чого вимушена була разом із дитиною постійно знімати квартиру, просити притулку у друзів. Зазначила, що її плани на майбутнє життя було зруйновано, оскільки вона знаходиться в стані постійного стресу та нервозності, через постійне хвилювання не може працювати, постійно плаче, не може спілкуватися із друзями та рідними, не отримує радість від життя. В судовому засіданні позивачка усно заявила клопотання про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення сплаченої суми завдатку - просить стягнути з відповідачки завдаток у розмірі 34437,00 грн., оскільки іншу частину коштів в сумі 34437,00 грн., вона отримала 24.06.2019 року, про що написала розписку. Позивачка та її представник зменшені позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві. Позивачка суду додатково пояснила, що вона звернулася до рієлторського агентства " Централ" з тим, що вона хоче знайти квартиру, їй було запропоновано декілька варіантів, зупинилася вона на 4-х кімнатній квартирі по провул. Тихому , сума її влаштовувала. Наступного дня вона зустрілася з відповідачкою в агентстві нерухомості та уклали договір про те, що 01.06.2019 року вони мають зустрітися і нотаріально все оформити. Вона залишила завдаток за купівлю квартири в розмірі 1300 дол. США, які передала відповідачці в присутності рієлторів, після того, через 2 тижня, їй зателефонувала рієлтор [PERSON] і натякнула їй на те, що може вони будуть шукати інший варіант, оскільки відповідачка не встигає звільнити квартиру, однак вона відмовилася, оскільки вона внесла завдаток, продає свій будинок, щоб купити квартиру. 01.06.2019 року відповідачка не з"явилася для укладання договору купівлі - продажу квартири, зі слів рієлторів, вона не змогла знайти собі квартиру в обмін на ту, що продає. В телефонному режимі відповідачка їй повідомила, в неї сімейні проблеми, договір, який вони уклали немає ніякої юридичної сили, на що вона її повідомила, що буде звертатися до суду та вимагати повернення коштів, тому вона звернулася до адвоката. Суму завдатку їй було повернуто в рієлторському агентстві в сумі 1300 дол. США, про що вона написала розписку, однак вона має претензії до відповідачки, оскільки нею були витрачені кошти на адвоката в розмірі 5000,00 грн. Моральну шкоду обґрунтувала тим, що вона вимушена була винаймати квартиру, оскільки продала будинок, за меншою ціною, ніж він коштує, щоб розрахуватися із відповідачкою, та їй не було куди перевезти меблі та проживати з дитиною, крім того вона звернутися до суду, звернулася 01.06.2019 року до адвоката, витратила кошти на адвоката, сплату судового збору і на момент звернення до суду їй не було повернуто суми завдатку. Вона потратила багато коштів, які хоче повернути. Відповідачка та її представник заперечили проти задоволення заявлених позовних вимог з тих підстав, що кошти в розмірі 34437,00 грн., що еквівалентно 1300 дол. США позивачці були повернути ще в червні 2019 року. Відповідачка додатково суду пояснила, що вона дійсно мала намір продати свою квартиру, на даний час вона також її продає. Вона зверталася до агентства з нерухомості, щоб вони продали її квартиру та знайшли їй іншу квартиру в обмін на ту, що вона продає. Від продажу квартири вона ніколи не відмовлялася, про те, що 01.06.2019 року їй потрібно було з"явитися до нотаріуса для укладення договору купівлі - продажу її ніхто не повідомляв. Позивачку вона бачила особисто лише один раз. На початку червня їй зателефонували з агентства і попросили віддати завдаток, оскільки позивачка не бажає купувати квартиру, що вона і зробила. В неї було 600 дол. США, які вона повернула рієлтору, інша частина коштів була в рієлтора. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є директорам рієлторського агентства " Централ". [PERSON] та [PERSON] за посередництвом їх агентства дійшли згоди до того, що відповідачка продасть, а позивачка купить квартиру по [ADDRESS] . Договір купівлі - продажу мав бути укладений на протязі одного місяця. Як забезпечення своїх намірив вони домовилися передати забезпечувальний платіж, тому агентство запропонувало їм зробити це письмово. 02.05.2019 року були обговорені всі умови майбутнього договору купівлі - продажу квартири та сторони підписали договір про отримання забезпечувального платежу. В подальшому виникла проблема, оскільки не було згоди одного із співвласників на продаж квартири відповідачки, однак в подальшому ця згода була нею отримала, також в відповідачки захворіла внучка, тому продаж квартири було призупинено, а також вони не змогли знайти для відповідачки квартиру для обміну. Однак позивачка попросила повернути їй кошти, які вона отримала, як авансовий платіж, про що вона повідомила відповідачку і остання повернула кошти до агентства, а вони повернули кошти позивачці. Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 02.05.2019 року між [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір про отримання забезпечувального платежу, за яким позивачка передала відповідачці суму в розмірі 34437 грн. 00 коп., що еквівалентно 1300 дол. США та узгодили між собою умови укладання основного нотаріального договору купівлі - продажу та пов"язані з цим витрати щодо об"єкта нерухомості 4-х кімнатної квартири в [ADDRESS] . Сторони узгодили вартість об"єкту продажу в розмірі 688740 грн., що еквівалентно 26000 дол. США, залишок суми, який позивачка мала передати відповідачці в день нотаріальної угоди становив 25000 дол. США. Сторони погодили, що основний договір купівлі - продажу має бути укладений не пізніше 01.06.2019 року . Пунктом 19 договору про отримання забезпечувального платежу від 02.05.2019 року сторони погодили, що якщо основний договорі купівлі - продажу нерухомого майна не буде укладений з вини позивачки, платіж винній стороні не повертається. Якщо основний договір не буде укладений з вини відповідачки, тоді відповідачка повинна повернути позивачці в строк сім календарних днів від кінцевої дати укладення основного договору суму платежу у 2- кратній сумі розміру переданої згідно п. 1 суми ( а.с. 11). Згідно договору купівлі -продажу будинку та договору купівлі - продажу земельної ділянки від 28.05.2019 року [PERSON] та [PERSON] продали належний їм будинок під номером [ADDRESS] та земельну ділянку за тією самою адресою, площею 0,0622 га ( а.с. 95-96). 01.07.2019 року та 17.07.2019 року позивачка зверталася з письмовими вимогами до відповідачки щодо повернення коштів в сумі 34437 грн., згідно п. 19 договору, що вбачається з наданих в судовому засіданні письмових звернень. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разу його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першоїстатті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої та третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. В силу ч.1 ст. 546 ЦК України завдаток є видом забезпечення виконання зобов`язання, який стимулює боржника до належної поведінки, гарантує виконання ним основного зобов`язання з урахуванням інтересі кредиторів. Відповідно до ч.1 ст. 570 ЦК України завдатком є сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником в рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Завдаток відрізняється від усіх інших способів забезпечення виконання зобов`язання тим, що може забезпечувати лише договірні зобов`язання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (ч.2 ст. 570 ЦК України). З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання. Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Частиною першою статті 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири. Під час розгляду справи встановлено та не заперечувалося сторонами, що договір купівлі-продажу квартири, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися про укладення такого договору в майбутньому. Таким чином сторонами не було дотримано положень частини третьої статті 635, частини першої статті 657 ЦК України щодо укладення попереднього і основного договорів в письмовій формі та їх нотаріального посвідчення. Оскільки, сторони лише домовилися укласти такий договір, передана [PERSON] грошова сума в розмірі 1300 доларів США не має забезпечувальної функції, а отже є авансом, який підлягає поверненню позивачці в тому самому розмірі, що і було сплачено, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами не укладено. Наведене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постановах від 25.09.2012 у справі № 6-82цс13, від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12 та від 04.03.2020 у справі № 127/8926/18. Як вбачається з копії розписки від 24.06.2019 року, [PERSON] отримала забезпечувальний платіж в розмірі 34437 грн., еквівалентні 1300 дол. США, згідно договору від 02.05.2019 року з [PERSON] , який було розірвано 24.06.2019 року ( а.с.101). Таким чином, оскільки позивачкою 24.06.2019 року була отримана сума внесеного нею авансу, а не як вважає позивачка - завдатку, в розмірі 34437 грн., що еквівалентно 1300 дол. США, тому підстав для його повторного стягнення з відповідачки у суду немає, а відтак позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення сплаченої суми завдатку до задоволення не підлягають. Згідно статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Дослідивши надані позивачкою докази, судом не встановлено наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки позивачкою не доведено заподіяння їй такої шкоди в розумінні статті 23 ЦК України. Враховуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов до висновку що позовні вимоги [PERSON] про відшкодування моральної шкоди до задоволення також не підлягають. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати в разі відмови в задоволенні позовних вимог суд покладає на позивачку.

Outcome: dismissed