Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Мазурівської сільської ради Кривоозерського району про визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона являється власником земельної ділянки, площею 2,9784 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована в межах території Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданим Мазурівською сільською радою Кривоозерського району 15 лютого 2002 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Має бажання передати належну їй земельну ділянку в оренду, проте розпорядитись майном не може через втрату оригіналу Державного акта серії [NUMBER]. В підготовче судове засідання позивач не прибула, в письмовій заяві просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача - Мазурівської сільської радиКривоозерського району надіслав листа з проханням розглянути справу без його участі, не заперечував щодо задоволення позовних вимог. За положеннями ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, на підставі наявних у справі матеріалів, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивач отримала у власність земельну ділянку площею 2,9784 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована в межах території Мазурівської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується архівною копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Мазурівською сільською радою Кривоозерського району 15 лютого 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] (а.с. 4) та даними витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-4805081272018 від 31 серпня 2018 року (9-13). Проте розпорядитися належним їй майном не має змоги через втрату оригіналу правовстановлюючого документа - Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку. Про втрату Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Мазурівською сільською радою Кривоозерського району 15 лютого 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], позивачем було поміщено відповідне оголошення в газеті "Кривоозерщина" №19 від 05 травня 2018 року (а.с.7). В зв'язку з набранням з 01 січня 2013 року Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" чинності, повноваження територіальних органів Держземагентства у частині державної реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди (суборенди), земельних ділянок, земельного сервітуту, користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) було припинено, у зв`язку з чим відділ Держгеокадастру у Кривоозерському районі не може видати дублікат Державного акта на право власності на земельну ділянку замість втраченого. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). За положеннями ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідносин та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приймаючи до уваги, що відповідач Мазурівська сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області не заперечує проти визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, дане право ніким не оспорюється, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved