Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом де вказує, що 16 серпня 2012 року у [PERSON], який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності від імені [PERSON], придбав автомобіль "Mercedes-Benz", державний номерний знак [NUMBER]. На підтвердження цієї угоди [PERSON] отримав від нього кошти у розмірі 6000 доларів США, що еквівалентно 47958 грн. та передав йому автомобіль та технічний паспорт на нього. 14 липня 2016 року зазначений транспортний засіб був тимчасово затриманий і вилучений у його родича - [PERSON], поліцейським РДПСУНП в Харківській області [PERSON] на підставі постанови Дзержинського ВДВС міста Харкова про розшук майна. 25 листопада 2016 року він звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом про визнання укладений договору купівлі-продажу спірного автомобілю. Але рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року у задоволенні позову йому було відмовлено з посиланням на те, що законодавством визначено виключний перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, а тому розписка про отримання грошових коштів за автомобіль, без дотримання обов"язкового пордку щодо відчуження транспортного засобу, відповідно до ст.58 ЦПК України не може вважатися належним доказом, так як суперечить вимогам чинного законодавства, яке встановлює особливий порядок укладання договорів щодо транспортних засобів. Оскільки відповідачі безпідставно заволоділи його коштами, просив стягнути з них заборгованість у розмірі 161756 грн.80 коп. та судові витрати. Позивач у судове засідання не з"явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність, за участю його представника. Представник позивача у судове засідання не з"явився, надав суду письмову заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, заявлені позовні вимоги підтримав і просив задовольнити у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення у друкованому засобі масової інформації "Урядовий Кур"єр", у судове засідання не з"явились, заяв про відкладення розгляду справи суду не надавали. Тому суд, у відповідності з вимогами ст.224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність, постановивши по справі заочне рішення. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований і підлягає задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне. На підставі положень ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як передбачено ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності зі ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання повинно виконуватися належним чином, у відповідності з умовами договору та вимогами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу та інших умов, які зазвичай висуваються. На підставі положень ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності зі ст.1049 ЦК України позичальник повинен повернути займодавцю позику (грошові кошти в той же сумі або речі, визначені родовими ознаками, тієї ж кількості, того ж роду та якості, які були передані йому займодавцем) в строк і в порядку, встановленому договором. Згідно положень ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно й тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. На підставі положень ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Як встановлено у судовому засіданні 16 червня 2012 року [PERSON] видала [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність, за якою останній набув права користування та розпорядження автомобілем "Mercedes-Benz", державний номерний знак [NUMBER] (а.с.21-22). Як вбачається з копії розписки, виданої 16.08.2012 року [PERSON] на ім"я [PERSON], він від імені [PERSON] продав позивачеві автомобіль "Mercedes-Benz", державний номерний знак [NUMBER], за що отримав від [PERSON] кошти в еквіваленті 6100 доларів США (а.с.23). 25 листопада 2016 року позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом про визнання укладений договору купівлі-продажу спірного автомобілю. Але рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року у задоволенні позову йому було відмовлено з посиланням на те, що законодавством визначено виключний перелік документів, які підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, а тому розписка про отримання грошових коштів за автомобіль, без дотримання обов"язкового пордку щодо відчуження транспортного засобу, відповідно до ст.58 ЦПК України не може вважатися належним доказом, так як суперечить вимогам чинного законодавства, яке встановлює особливий порядок укладання договорів щодо транспортних засобів (а.с.17-20). Також у судовому засіданні встановлено, що на теперішній час відповідачі отримані від позивача кошти не повернули, а тому суд приходить до висновку про те, що вони безпідставно користуються майном позивача. За таких обставин суд вважає за можливе стягнути з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача суму боргу у розмірі 6000 доларів США, що на час звернення позивача до суду, за курсом НБУ, становить 161756 грн.80 коп. (6000 доларів США х 26,959467). Крім того, у відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, а саме - 1617 грн.57 коп. - витрати по оплаті судового збору та 840 грн. - витрати по публікації оголошення в пресі про виклик у судове засідання відповідачів, по 1228 грн.73 коп. з кожного з відповідачів (1617 грн.57 коп. + 840 грн. : 2). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved