Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

08.01.2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі-Банк, кредитодавець або позивач) пред`явило до [PERSON] (надалі позичальник, відповідач) вищезазначений позов, який обґрунтовувало наступним. Відповідно до кредитного договору б/н від 16.03.2010 року, [PERSON] отримала в Банку кредит у розмірі 500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, зі сплатою процентів за користування ним за ставкою, зазначеною в Тарифах Банку, з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. Банк взяті на себе обов`язки за названим договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику обумовлену грошову суму, в той час, як позичальник взяте на себе зобов`язання належним чином не виконувала, не вчасно та не у повному обсязі сплачувала встановлені договором щомісячні платежі, у зв`язку з чим станом на 25.10.2018 року у неї утворилася заборгованість перед Банком у розмірі 156224 гривень 82 копійки, з яких: - 30277 гривень 43 копійок заборгованість за тілом кредиту; - 9680 гривні 83 копійки заборгованість за відсотками; - 116266 гривень 56 копійки заборгованість за пенею. Посилаючись на виписані вище обставини, Банк просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість, у вказаному вище розмірі та понесені ним судові витрати у розмірі 2343,37 гривні. Представник позивача Вержиховський В.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, вказавши, що не згодна з розрахунком заборгованості, а тому просила в задоволенні позову відмовити, при цьому зазначила, що своїх розрахунків заборгованості вона не робила, а тому не може надати. А крім того, раніше надавала заяву про застосування строку позовної давності. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статті 525,612,625ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. З матеріалів справи вбачається, що 16.03.2010 року між Банком та [PERSON] укладено договір б/н, складовою якого є Анкета-заява позичальника про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в «Приватбанк»», Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів Банку (а.с.10). Позичальник повинен бути належним чином, під його особистий підпис, ознайомлений з істотними умовами договору. В матеріалах позову немає доказів тому, що вказані вище вимоги Банком виконані належним чином. Так, Анкета-заява містить підпис позичальника, проте ні суми бажаного кредиту, ні відсоткової ставки в ній не зазначено. Інші документи, не містять підпису позичальника. Хоча Анкета-заява і не містить усіх даних щодо розміру кредиту, проте у сукупності з розрахунками заборгованості (а.с. 4-9), витягом про рух коштів (а.с. 83-89), суд приходить до висновку, що [PERSON] отримала кредит у розмірі 500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, яким користувалася, але заборгованість гасила не своєчасно, у зв`язку з чим борг за тілом кредиту склав 30277 гривень 43 копійок, які вона і повинна була повернути Банку не пізніше 04.2018 року, бо саме по названий період діяла картка (а.с. - 82). Іншого з матеріалів справи не вбачається і не доведено відповідачем, хоча то є її обов`язком. Звернувшись 08.01.2019 року з даним позовом, Банк не пропустив позовну давність, так як відповідач отримувала кредитні картки і остання перевипущена картка діяла до останнього дня квітня 2018 року, а тому заявлений Банком борг за тілом кредиту у розмірі 30277 гривень 43 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. У анкеті-заяві позичальника від 16.03.2010 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором, просив у тому числі, крім кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за пенею, за несвоєчасне повернення кредиту та несвоєчасне внесення плати за користування кредитними коштами. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 16.03.2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Контраст», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Контраст», «Універсальна GOLD» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, порядок та строк їх повернення, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими - Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився відповідач та зрозумів і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що констатовано у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. З тих же підстав, відсутність взаємоузгодженою ставки плати за користування кредитом, не підлягає задоволенню і вимога Банку про стягнення з відповідача процентів, оскільки доказів базової ставки, з якими б погоджувався позичальник, у справі немає, не надано їх. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про ставку плати за користування кредитом, умови та розмір пені за несвоєчасне погашення кредиту, вимоги Банку з названих питань не можуть бути задоволені. Надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Щодо позовної давності за даним зобов`язанням. Відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. - 82), строк кредитування за договором встановлено сторонами до останнього дня квітня 2018 року, а, відповідно, подаючи дану позовну заяву 08.01.2019 року - позивач діяв у межах позовної давності. Таким чином, право Банка на отримання чергового платежу на погашення заборгованості виникло з травня 2018 року (наступний день після спливу строку повернення позичених коштів). З огляду на викладене, з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість лише за тілом кредиту у розмірі 30277 гривень 43 копійок. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2102 грн.

Outcome: partial