Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

Позивачка, [PERSON], 24 березня 2015 року пред'явила позов до [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина - [PERSON]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 17 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від спільного подружнього життя у них народився син, [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між нею та відповідачем не склалось, тому шлюб 4 жовтня 2006 року було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів було зроблено відповідний актовий запис № 97. Стверджує, що спільно з [PERSON] не проживала, так як він жив разом зі своїми батьками, а після народження сина лише декілька разів його провідав. У вихованні сина [PERSON] участі не приймає, з сином не спілкується близько десяти років, його вихованням та утриманням не займається, не цікавився його життям та здоров'ям, матеріально не допомагає, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Під час судового розгляду позивачка у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, та зазначила, що відповідач відмовляється виховувати сина, дбати про його здоров'я, фізичний і духовний розвиток та не проявляє інтересу до його подальшого життя. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився. Був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Причина неявки суду не відома. Прокурор висловив думку про законність та обґрутованість позову. Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, дослідивши висновок органу опіки та піклування, з'ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом установлено, що 17 жовтня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від спільного подружнього життя у них народився син, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 04.10.2002 року відділом РАГСу Самбірського міськрайонного управління юстиції (а.с. 4). Як убачається з довідки № /09-44/1538 від 18 березня 2015 року, за період з 22.08.2006 р. по 28.02.2015 р. [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] не отримувала (а.с. 9). Згідно акту обстеження матеріально - побутових умов неповнолітнього [PERSON] від 29.01.2014 року відомо, що дитина проживає у половині приватного будинку, який знаходиться по [ADDRESS] приблизною житловою площею 65 м2 та складається з трьох кімнат, двох коридорів, ванни та кухні. По даній адресі проживають чотири особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Під час розмови з неповнолітнім [PERSON] було встановлено, що батько [PERSON] з ним не підтримує жодних зв'язків, не цікавиться його життям і матеріально не допомагає. Дитина не бачила батько близько десяти років. ( а.с. 8) Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач 22.01.2015 року звертався до комісії з питань захисту прав дитини з заявою про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. З висновку комісії з питань захисту прав дитини Самбірського міськвиконкому від 17.03.2015 року убачається, що [PERSON] не займається вихованням сина [PERSON], [INFO], не допомагає матеріально. Комісія вважає за доцільне позбавити його батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. Статтею 150 Сімейного кодексу Українипередбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Для встановлення таких обставин суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з'ясування його позиції та обґрунтувань. Згідно ч.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Оскільки відповідач на протязі більше десяти років не цікавиться життям свого сина, не приймає участі й у його вихованні та утриманні, за таких обставин, суд вважає, що є всі підстави позбавити його батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved