Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з цивільним позовом до Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області (далі - відповідач) про визнання права в порядку спадкування за законом на завершення приватизації земельної ділянки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON] . За життя рішенням Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області [PERSON] було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства. Спадщину [PERSON] прийняв його син [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі й право на завершення приватизації земельної ділянки. Позивач прийняла спадщину [PERSON] та частково оформила право власності в порядку спадкування за законом, однак позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, оскільки державний акт не видавався. У зв`язку з цим позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала, просила задовольнити (а.с. 30). Відповідач надіслав лист, в якому погодився з позовом та просив розглянути справу за відсутності його представника (а.с. 28). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з приписів ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 1 червня 1999 року серії [NUMBER] (а.с. 6). Позивач є дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 23 листопада 1951 року серії [NUMBER] (а.с. 16) та копією свідоцтва про укладення шлюбу від 21 жовтня 1976 року серії [NUMBER] , згідно з яким позивач після укладення шлюбу змінила дівоче прізвище " [PERSON] " на шлюбне прізвище " [PERSON] " (а.с. 17). Заповіту [PERSON] не складав. Згідно з довідкою Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 119 від 17 травня 2019 року, [PERSON] постійно проживав та був зареєстровний за адресою: [ADDRESS] . В господарстві проживав з сином [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до виписки з рішення № 7-15 від 27 серпня 1997 року [PERSON] передано в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства в розмірі 0,30 га (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема, право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки. Згідно зі змістом листа Черкаського обласного державного нотаріального архіву від 31 травня 2019 року (вих. № 803/01-24) (а.с. 26), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 20), спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Спадщину [PERSON] прийняв його син [PERSON] в силу вимог ст. 549 ЦК УРСР, що був чинний на момент його смерті, оскільки протягом шести місяців з дня його смерті вступив у фактичне володіння і управління його спадковим майном шляхом отримання у власність речей домашнього вжитку і обіходу. \~ \~ \~ \~ [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 8 квітня 2015 року серії [NUMBER] (а.с. 7). Згідно з довідкою Веселохутірської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області № 120 від 17 травня 2019 року [PERSON] постійно проживав та був зареєстровний за адресою: [ADDRESS] . В господарстві проживав один (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі й право на завершення процедури приватизації земельної ділянки. Відповідно до змісту листа Чорнобаївської державної нотаріальної контори від 26 червня 2019 року (вих. № 507/01-16) (а.с. 34), що надійшов у відповідь на запит суду (а.с. 21), позивач зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 35) та їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок, копія якого долучена до позовної заяви (а.с. 8). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених п. 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину [PERSON] , оформивши свої спадкові права на частину спадщини, однак не може оформити право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на неї. Абзацом 2 п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України встановлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність), є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом "г" ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, з-поміж іншого, прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування». Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, оцінивши наявні у справі письмові докази, зважаючи на визнання позову відповідачем, а також на те, що [PERSON] при житті не встиг зареєструвати право власності на земельну ділянку, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за законом право на завершення приватизації земельної ділянки. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved