Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

Сарненська районна державна адміністрація Рівненської області в інтересах дітей: : [PERSON], [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей та стягнути на їх утримання аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особисті рахунки дітей, відкриті у відділенні Державного ощадного банку України. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що мати ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання дітей. У свідоцтвах про народження неповнолітніх дітей матір'ю зазначена відповідач по справі. Вважає, що відповідач не забезпечує належних умов для проживання та виховання малолітніх дітей, в зв'язку з чим Сарненською РДА було видано висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її дітей. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав письмове клопотання згідно якого позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та розглянути справу без участі Сарненської РДА. Відповідач [PERSON]. в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Відповідно до ст..165 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування має право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав . Статтею 56 Цивільного кодексу України передбачено, що органами опіки та піклування є районні державні адміністрації. Отже, позов Сарненською РДА Рівненської області заявлено правомірно. Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст.3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" № 2402-III від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав " : ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серія [NUMBER], виданого 20.01.2016 року, батьками є [PERSON] та [PERSON]. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька №00016220177 встановлено, що відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] серія [NUMBER], виданого 29.12.2015 року, батьками є [PERSON] та [PERSON]. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька №00019311452 встановлено, що відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). Згідно заяви [PERSON] від 29.12.2015 року, остання зверталася до Сарненської РДА з проханням про влаштування неповнолітніх дітей до будинку дитини. Згідно направлень Управління охорони здоров'я Рівненської ОДА [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було направлено в Рівненський будинок дитини. Згідно повідомлення головного лікаря КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» від 12.12.2017 року встановлено, що [PERSON] відвідувала дітей востаннє 23.03.2017 року. Із висновку органу опіки і піклування Сарненської РДА від 26.01.2018 року, встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по утриманню і вихованню дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а тому в інтересах дітей доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою, що здатна своєю працею заробляти собі на життя. Статтею 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього кодексу. Статтею183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі встановлених і наведених судом фактів, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 182, 183 СК України, приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів, а саме про доцільність стягнення їх у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів) боржника, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved