Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

28 листопада 2018 року до Оратівського районного суду Вінницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Преміум Актив» до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 12741 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та [PERSON] було укладено договір № 2120705855-014252 від 26.06.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Договір було укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на інтернет сайті https://e-groshi.com і виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору. Позикодавцем було перераховано на картковий рахунок відповідача позику у розмірі 3 000, 00 гривень на підставі договору співробітництва № 2829 від 28.12.2017 року, що підтверджується платіжним повідомленням. Дата повернення позики - не пізніше 23:00 15.07.2018 року включно. Проценти за користування позикою становлять 1 % (30,00 гривень) за кожен день користування позикою, та становить 365 процентів річних. Позикодавець свої зобов`язання виконав, проте позичальник не повернув позику, тим самим порушив умови договору. Відповідно до п. 7.1. договору у випадку порушення позичальником строку повернення позики та/або сплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою, стягнути з позичальника пеню в розмірі 3 % від суми залишку позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. 01 жовтня 2018 між позикодавцем та ТОВ «ФК «Преміум актив» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 01101/1, відповідно до умов якого клієнт відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених із боржниками, у зв`язку із чим гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для фактора та вважаються наданими фактору, а також до фактора перейшли усі пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Таким чином, позивач набув статусу нового кредитора. Станом на 01.10.2018 року за відповідачем існує заборгованість в сумі 12 741 грн. Позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за договором № 2120705855-014252 від 26.06.2018 року про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, у сумі 12 471, 00 грн., з яких: 3 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2451,00 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 7020,00 грн. - заборгованість за пенею. Також позивач просив стягнути із відповідача на його користь судовий збір в сумі 1 762,00 грн. та витрати за юридичні послуги в сумі 1500,00 грн. 20.11.2018 року позивачем ТОВ «ФК «Преміум Актив» було подано клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику осіб. Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням керівника апарату Тимофієва В.Г. № 142 від 07.08.2020 року був призначений повторний авторозподіл судових справ на підставі наказу № 21-к від 29.07.2020 року та Указу Президента України № 226/2020 від 16.06.2020 року «Про призначення суддів». Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оратівського районного суду Вінницької області від 07.08.2020 року головуючим суддею визначено Климчука С.В. Ухвалою суду від 23.09.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду судді Климчука С.В., відкрито спрощене провадження у цивільній справі без виклику сторін з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. У судове засідання позивач ТОВ «ФК «Преміум Актив» не з`явився, ухвала суду про відкриття провадження від 23.09.2020 року надіслана позивачу згідно заявки про отримання процесуальних документів в електронній формі на електронну поштову скриньку, та отримана позивачем 23.09.2020 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа. Відповідачем отримано ухвалу суду про відкриття провадження від 23.09.2020 року та представником відповідача адвокатом Хейніс О.Г. подано суду відзив на позовну заяву. Згідно ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними. До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010). 09 жовтня 2020 року на адресу суду від представника відповідача - адвоката Хейніса О.Г. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, та просить в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Договір позики був укладений 26 червня 2020. У графі місцезнаходження та реквізити сторін вказано, що позичальником є відповідач, зазначені його паспортні дані, а саме: паспорт [NUMBER] , виданий 17.07.2020 року Оратівським РВ УМВС України у Вінницькій області. 30.05.2018 року даний паспорт був втрачений, що підтверджується довідкою від 03.10.2020 року, виданої Оратівським районним сектором Управління державної міграційної служби України у Вінницькій області, відповідно до заяви відповідача про втрату паспорту. Жодних інших анкетних даних відповідача, у тому числі й реєстраційний номер облікової картки платника податків, банківських реквізитів чи номеру телефону, у даному розділі не вказано, окрім паспортних даних відповідача, який був втрачений до укладання договору позики. Всупереч вимогам ст. 1047 ЦК України, п.4.1 та 9.1 договору позики,як вбачається із договору позики, у розділі «місцезнаходження та реквізити сторін» підписи сторін відсутні, у графі «Позикодавець» мається друкований запис "Електронний підпис" [PERSON] а у графі «Позичальник» - «СМС КОД:782137 "Електронний підпис" [PERSON] , при цьому відсутня інформація, через який номер телефону був підписаний даний договір, оскільки жоден номер телефону позичальника не вказаний у договорі позики. Будь-яких автентичних (рукописних) підписів осіб у цьому документі не міститься. Аналогічні форма завірення та записи містяться й у документі під назвою: «Графік розрахунків». Жоден із наданих позивачем документів до позовної заяви не містить належних та допустимих доказів того, що Товариством з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія є гроші» (далі - «позикодавцем») також підписано електронним цифровим підписом договір позики, не має даних щодо отримання позикодавцем електронного цифрового підпису в акредитованому центрі ключів, тобто не доведено підписання договору й самим позикодавцем. У відповідності до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Ввважають, що відсутні будь-які докази, що саме відповідачем було застосовано одноразовий ідентифікатор (СМС повідомлення із кодом 156658), відсутній факт отримання одноразового ідентифікатору взагалі, оскільки відсутні будь-які дані, який номер телефона використовувався для підписання договору позики, через смс повідомлення. Також відсутні докази того, що договір позики був підписаний позикодавцем, тому вважають, що договір позики не підписаний жодною із сторін, так як не надано доказів підписання електронного правочину сторонами у формі, визначеної ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» (електронно-цифровий підпис чи електронний підпис одноразовий ідентифікатор). Як вбачається з розділу першого договору позики, заявка це анкета в особистому кабінеті клієнта на веб-сайті товариства, встановленої форми, яка виражає намір клієнта отримати грошові кошти у позику (на умовах фінансового кредиту) та є невід`ємною частиною договору та узгоджений сторонами в додатку 1 до договору, проте позивачем до матеріалів справи не додано копію вищевказаної заявки з якої б вбачалося, що саме відповідач мав намір отримати грошові кошти у позику, не надано додатку 1. Зазначають, що відсутній факт заповнення відповідачем електронного формуляра заяви форми про прийняття пропозиції укласти електронний договір, не має підтверджень надсилання електронного повідомлення (смс) відповідачу, яким був підписаний договір, відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про вчинення відповідачем дій, які б свідчили про прийняття ним пропозиції укласти електронний договір, що є порушенням 4.6 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відсутні докази як проходження автентифікації відповідачем, так і проходження електронної ідентифікації будь-якою особою взагалі. Вважають, що даний правочин не відповідає волевиявленню відповідача, оскільки даний договір відповідачем не укладався. До того ж порушена встановлена законодавством письмова форму правочину, оскільки договір позики не підписаний відповідачем та не підписаний самим позичальником. З огляду на викладене вважають, що відсутній факт отримання грошових коштів в розмірі 3 000, 00 грн. відповідачем. Окрім того, що відсутній факт укладання договору позики відповідачем та факт отримання відповідачем грошових коштів, за договором позики, вважають за необхідне також зазначити, що розрахунок заборгованості, наданий відповідачем, є необгрунтований та такий, що не відповідає діючому законодавству та умовам договору позики, виходячи із правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 лютого 2019 року по цивільній справі № 175/4753/15-ц, згідно якого вбачається, що після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються. Крім того вважають що розмір процентів за користування позикою складає не 2 451 грн., а 111 грн., відповідно до змісту договору, в межах строку надання позики, оскільки саме ця сума процентів була визначена позикодавцем у п. 3.2 договору позики. Відносно пені вважають що пеня у розмірі 7020 грн. є необґрунтованою та суперечить ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», в даному випадку сума пені та штрафу не може перевищувати 1 500 грн. (50 % від суми заборгованості). З огляду на викладене, пеня за цим договором позики не може бути більшою, ніж 466, 65 грн. Враховуючи, що дата виконання зобов`язання (повернення позики) була встановлена до 15.07.2020 (кінець строку договору позики), пеня може нараховуватись із зазначеної дати, проте з урахуванням правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду висловленої у постанові від 06 лютого 2019 року по цивільній справі № 175/4753/15-ц, після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються, тому вимога позивача про стягнення 7020 грн. пені та 2 451 грн., процентів, які були нараховані після закінчення строку договору, є неправомірною. Також наголошують, що до позовної заяви позивачем надано розрахунок заборгованості, згідно із яким заборгованість за договором позики, станом на 15.07.2020 року (кінець дії договору позики) складає 3 111 грн. 00 коп. (3 000 грн. - тіло та 111 грн. проценти, як були визначено умовами договору позики). Згідно із додатком до договору позики, який має назву «Графік розрахунків», до якого також не надано належних доказів підписання даного документу позикодавцем та відповідачем, сума до сплати на 15.07.2020 року (кінець дії договору позики) складає 3 111 грн. 00 коп. Оскільки договір позики відповідачем не укладався, факт підписання договору відповідачем та самим позикодавцем є недоведеним, до позовної заяви не надано доказів реєстрації відповідача у системі позикодавця, відсутні дані, за якими відповідача було ідентифіковано як позичальника, відсутній факт отримання відповідачем грошових коштів, даний позов відповідачем не визнається. З огляду на вищевикладене, вважають, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, тому просять відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі. Також повідомляють, що проти спрощеного розгляду справи, в порядку письмового провадження, без виклику сторін, не заперечують. Відповідач [PERSON] в судове засідання 28.10.2020 року не з`явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На адресу суду надійшов відзив про невизнання позову відповідачем. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. 26 червня 2018 року між ТОВ "Фінансова компанія Є ГРОШІ» та відповідачем, [PERSON] , укладено договір № 2120705855-014252 про надання позики, в тому числі на умовах фінансового кредиту. На підставі вказаного договору відповідачу було надано в позику грошові кошти в розмірі 3000 грн. з виплатою процентів в розмірі 111 грн. за 20 днів, проценти за користування позикою становлять 1 % за кожний день користування позикою, що становить 365 процентів річних. Тип процентної ставки - фіксована. Фіксована процентна ставка за цим Договором становить 1 % (тридцять грн. 00 копійок процентів) за кожен день, починаючи з дати видачі позики. Строк на який надається позика за цим договором становить 20 днів. Дата надання позики 26.06.2018 року, дата повернення позики не пізніше 23:00 год. 15.07.2018 року включно. Згідно п. 9.1, п. 9.2 розділу 9 «Строк дії договору, порядок внесення до нього змін та доповнень», цей договір є укладеним і набирає чинності з моменту з підписання та діє до дати, до моменту повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору та від виконання своїх обов`язків за цим договором. Позичальником в порядку встановленому договором позики на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики в розмірі 3000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3425 від 26.06.2018 року, повідомленням від 17.10.2018 року системи прийому платежів «Platon» (ТОВ Платежі Онлайн»), згідно якого було проведено успішно видачу займу на сайті EGROSHI.COM (3000,00) на карту клієнта. 28 грудня 2017 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір співробітництва № 2829, відповідно до умов якого банк зобов`язався надавати товариству послуги, пов`язані із здійсненням перекладу засобів і проведенням виплат, в рамках співпраці сторін з метою надання фінансових послуг клієнтам. 01 жовтня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія є гроші» та ТОВ «Фінансова компанія «Преміум актив» укладено договір про надання фінансових послуг факторингу, відповідно до якого клієнт (ТОВ «Фінансова компанія є гроші») відступив Фактору (ТОВ «ФК «Преміум актив») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, у зв`язку з чим гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стали дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору, а також до Фактора перейшли вci пов`язані з ними права, зокрема право грошової вимоги щодо сум основного боргу, нарахованих та несплачених боржниками відсотків, неустойок у повному обсязі. Внаслідок укладання вищевказаного договору відбулась заміна кредитора, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Преміум Актив» набуло статусу нового кредитора-стягувача по договору № 2120705855-014252 від 26.06.2018 року, згідно витягу з Акту прийому-передачі Прав Вимоги згідно Договору факторингу від 01.10.2018 року. ТОВ «ФК «Є гроші» повідомило [PERSON] про відступлення прав вимоги ТОВ «ФК «Преміум Актив», що підтверджується повідомленням про відступлення вих. 753 від 02.11.2018 року та списком № 13917 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в ВПЗ Дніпропетровськ. 15 жовтня 2018 року між ФОП [PERSON] та ТОВ "Фінансова компанія" Преміум актив" укладено договір про надання юридичних послуг №15/10-1, 06 листопада 2018 року складено акт приймання-передачі наданих послуг №78 до вказаного договору, вартість яких склала 1500,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №173 від 06 листопада 2018 року. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Так як договір №2120705855-014252 від 26.06.2018 року укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на Інтернет сайті https://e-groshi.comі виконання ним певних дій, які свідчать про укладення договору, укладення якого регламентується ЗУ «Про споживче кредитування» та ЗУ «Про електронну комерцію». Згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. За приписами п.9 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до п.12 вказаної статті Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно- цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. В даному випадку таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом 156658, який зазначений у тексті договору у розділі «Місцезнаходження та реквізити сторін» та у тексті графіку розрахунків у розділі «Підписи сторін». Відповідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до приписів ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (ст. 207 ЦК України). Суд критично відноситься до твердження відповідача щодо втрати паспорта, та зазначає, що згідно заяви [PERSON] про надання довідки Оратівським РС УДМС України у Вінницькій області відповідач 31.07.2018 року звернувся до Оратівського РС УДМС України у Вінницькій області із заявою про втрату паспорту громадянина України [NUMBER] виданого Оратівським РВ УМВС України у Вінницькій області 17.07.1995 року. Заяву зареєстровано та 31.07.2018 року до ІІІ «Недійсні документи» внесено інформацію про втрату вищевказаного паспорта 30.05.2018 року (відповідно заяві). Відповідно до ПМК України № 302 від 25.03.2015 року Оратівським РС УДМС України у Вінницькій області взамін втраченого паспорта громадянина України [NUMBER] видано паспорт [NUMBER] від 10.08.2018 року, оскільки у договорі про надання позики, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, №2120705855-014252 від 26.06.2018 року, окрім паспорту громадянина України [NUMBER] виданого Оратівським РВ УМВС України у Вінницькій області 17.07.1995 року вказано індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, а в якості додатку до позовної заяви додано пенсійне посвідчення на ім`я [PERSON] . Виходячи з вищезазначеного, договір № 2120705855-014252 від 26.06.2018 року є правочином, вчиненим в письмовій формі, підписаним уповноваженими особами, що підтверджується досягнення всіх істотних умов договору. ТОВ «ФК «Є гроші» виконало своє зобов`язання за договором, шляхом перерахування позики на картковий рахунок відповідача № [NUMBER] у сумі 3000 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 26.06.2018 року та повідомленням від 17.10.2018 року. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість відповідача за договором № 2120705855-від 26.06.2018 року станом на 01.10.2018 року становить 12 471, 00 грн., з яких: 3 000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 2451,00 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 7020,00 грн. - заборгованість за пенею. Суд з наведеним розрахунком погоджується не в повній мірі, зокрема, суд погоджується із розрахунком заборгованості в частині тіла заборгованості за кредитом у розмірі 3000 грн., так як згідно розрахунку відповідач жодної проплати не проводив, а отже, заборгованість за кредитом у розмірі 3000 грн. підлягає задоволенню. Щодо заборгованості по процентам за користування кредитом, суд зазначає, що умовами договору передбачено, що позикодавець на умовах цього договору надає позичальнику кошти у позику на умовах фінансового кредиту, що виражена у грошових коштах у національній валюті України, відповідно до заявки на отримання позики, та відповідно до умов цього Договору, а позичальник зобов`язується отримати (прийняти) та повернути позику та сплатити суму процентів за користування позикою в порядку і в строк визначений цим договором ( в даному випадку 20 днів). А тому відповідач [PERSON] зобов`язаний був повернути кредит у 20 денний термін та сплатити відповідні відсотки за користування кредитом. Відповідно до висновку якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у своїй постанові від 28.03.2019 року прийнятої за результатами розгляду справи №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду відхиляє аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. Отже, враховуючи вищезазначені норми матеріального права та позицію ВП/ВС висловлену у справі №444/9519/12, можна дійти висновку, що нарахування відсотків за ставкою визначеною Договором відбувається лише у період строку кредитування. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. А тому позивач вправі стягувати відсотки за наданий ним [PERSON] кредит виключно в межах дії вказаного договору - 20 днів. Сума відсотків, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Преміум Актив» за 20 днів користування кредитом становить 111 грн. Тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню у розмірі 111 грн. Щодо стягнення з [PERSON] пені у розмірі 7020 грн. судом встановлено наступне. Відповідно п. 7.1 Договору у випадку порушення (прострочення) позичальником строку повернення Позики та/або оплати суми процентів за користування позикою, позикодавець має право додатково, крім процентів за користування позикою за кожен день прострочення, стягнути з позичальника пеню у розмірі 3,00% від залишку суми позики за кожен день прострочення, починаючи з першого дня прострочення. Можливість зменшення розміру неустойки в судовому порядку передбачається низкою нормативно-правових актів цивільного законодавства. Так, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно з ч.3 ст.549 ЦК пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 3.09.2014 року у справі №6-100цс14, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків ( ЦПК в редакції станом на вересень 2014 року). Окрім цього, згідно з Рішенням КСУ №7-рп/2013 від 11.07.2013 року, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч.3ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Передбачається, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Конституційний суд зауважує, що захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст. 551 Кодексу, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За практикою судів загальної юрисдикції України істотними обставинами в розумінні вказаних положень Кодексу вважаються, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про наявність складу цивільного правопорушення з боку відповідача, водночас вирішив, що з урахуванням засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, сума заявленої пені має бути зменшена і підлягає стягненню в розмірі 1 500 гривень, що становить 50 % від суми заборгованості по договору позики. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином з [PERSON] стягненню підлягають лише 3000.00 грн. - заборгованість за кредитом, 111.00 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 1500.00 грн - заборгованість за пенею. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно пункту 36 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 141 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір. З урахуванням положень статті 141 ЦПК України з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ПРЕМІУМ АКТИВ» слід стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 651,48 грн. Позивач також просив стягнути на його користь з відповідача понесені позивачем витрати на юридичні послуги в сумі 1500 грн., посилаючись на те, що представництво в малозначних справах може здійснювати особа, яка не є адвокатом. При цьому, зі змісту ст. 133, 137, 141 ЦПК України слідує, що до судових витрат, які можуть бути розподілені між сторонами судом при ухваленні рішення відносяться виключно витрати на професійну правничу допомогу адвоката. Положення ж закону щодо можливості бути представником в певній категорії справ особи, яка не є адвокатом, у взаємозв`язку з вказаними вище положеннями ЦПК України слід розуміти таким чином, що сторона у визначених категоріях справ (в тому числі малозначних) вільна вибрати будь-яку особу своїм представником, проте витрати на надання таких послуг представника можуть бути відшкодовані за ст. 141 ЦПК України виключно, якщо представником був адвокат. В даному випадку позивач сплатив 1500 гривень за надання юридичних послуг фізичній особі-підприємцю без надання суду відомостей, що така особа є адвокатом, за такого, у суду немає законних підстав для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на юридичні послуги в сумі 1500 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial