Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Хоружівка" на його користь плату за користування земельною ділянкою за 2012-2014 роки в сумі 7273,35 грн. та судові витрати у розмірі 243,60 грн. Позов обґрунтований тим, що позивач успадкував від своєї баби [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначена земельна ділянка використовувалась відповідачем, але кошти за її використання позивачу не сплачувалися за 2012-2014 роки. В подальшому позивач збільшив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 19 395,76 грн. орендної плати за договорами оренди землі [PERSON] з ТОВ АФ "Хоружівка" за період з 2007 року по 2014 рік включно, а також стягнути судові витрати по справі. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача Дубяга Н.Я., ні первісні, ні уточнені позовні вимоги не визнав у повному обсязі, про що подав до суду заперечення, в якому зазначив, що між позивачем та відповідачем договір оренди земельної ділянки не укладався, право власності у позивача на зазначену земельну ділянку виникло лише у 2014 році, крім того позивачем не надано доказів використання земельної ділянки відповідачем. Також представник подав заяву про застосування до даного спору наслідків спливу строку позовної давності. Представник третьої особи, Гордієнко А.Б. вважає, що даний спір не зачіпає інтересів Хоружівської сільської ради, а тому просить постановити рішення на розсуду суду. Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи вважає, що позов задоволенню не підлягає виходячи з такого. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 23 червня 2014 року отримав в Недригайлівській державній нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 5) на земельну ділянку площею 4,1430 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Хоружівської сільської ради та належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] (а.с. 3). З наданих представником позивача копій договорів оренди земельної ділянки, вбачається, що між ТОВ АФ "Хоружівка" як Орендарем, та [PERSON], як Орендодавцем, 28 квітня 2000 року був укладений договір оренди земельної ділянки строком на три роки до березня 2003 року (а.с. 62-63), який був зареєстрований Хоружівською сільською радою за № 437 від 28 квітня 2000 року. Після закінчення строку дії цього договору між цими ж сторонами було укладено новий договір оренди земельної ділянки від 30 липня 2003 року, який зареєстрований в Недригайлівському районному земельному відділі за №529 23 грудня 203 року (а.с. 65-67). Відповідно до п. 2.2.1 цього договору, договір укладався терміном на п'ять років до квітня 2008 року. З п.2.2.3 договору вбачається, що по закінченню строку договору Орендар має переважне право на поновлення договору на новий термін. У такому разі зацікавлена сторона повинна повідомити письмово другу сторону про бажання пролонгації договору не пізніше ніж за два місяці до закінчення терміну цього договору. Відповідно до п.2.2.4 цього ж договору при переході права власності на земельну ділянку до інших осіб, цей договір оренди зберігає чинність для нових її власників. Умов, які б передбачали автоматичну пролонгацію договору на тих же (чи інших умовах) даний договір не містить. Доказів, що якась зі сторін договору зверталась з пропозицією про пролонгацію договору, сторонами не надано. Статтею 11 ЦПК України передбачається, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1.2 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст. 260 ЦК позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). За статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З досліджених судом доказів, поданих сторонами, вбачається, що договір оренди земельної ділянки закінчився в квітні 2008 року, тому відповідно в квітні 2011 року сплив строк позовної давності за вимогами про стягнення орендної плати за цим договором. Доказів поважності причин пропуску позовної давності позивачем та його представником не надано. Крім того, з Свідоцтва про право на спадщину за заповітом вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] заведена за ще в 2008 році. Доказів існування інших договорів оренди земельної ділянки між цими ж сторонами чи між позивачем та відповідачем з 2008 по 2014 роки включно суду не надано, як не надано доказів використання земельної ділянки відповідачем за цей же період, тому у суду відсутні підстави для задоволення позову [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: dismissed