Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

16 вересня 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 17 квітня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] було укладено кредитний договір №70 про надання відповідачу кредиту в сумі 70000 грн. на споживчі цілі строком на 5 років зі сплатою 18% річних за користування кредитом. Згідно із вказаним договором відповідач зобов'язалася сплатити Банку суму отриманого кредиту із нарахованими відсотками не пізніше 17 квітня 2013 року. При цьому відповідач, відповідно до п.1.5 вказаного договору, зобов'язалася щомісяця до 17 числа проводити погашення Кредиту та сплачувати відсотки, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом. У забезпечення виконання зобов'язань по зазначеному кредитному договору, 17 квітня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок предмета іпотеки, яким є житловий будинок з надвірними будівлями. Відповідач належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, що призвело до виникнення заборгованості станом на 21 серпня 2014 року на загальну суму 34139,48 грн. Тому позивач, як правонаступник ВАТ «Державний ощадний банк України», у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем основного зобов'язання, просив: звернути стягнення на предмет іпотеки; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів/продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві в порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку»; встановити початкову ціну предмета іпотеки, що підлягає визнанню незалежним суб'єктом оціночної діяльності на момент такого продажу обраним позивачем; передати в управління позивача предмет іпотеки на період реалізації надавши право вчиняти будь-які юридичні дії по відношенню до предмета іпотеки, а також стягнути з відповідача судові витрати. 13 листопада 2014 року позивач уточнив позовні вимоги та просив: звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №70 від 17.04.2008 року шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде встановлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу; передати в управління позивача предмет іпотеки на період його реалізації, в порядку ст.34 Закону України «Про іпотеку»; встановити вищий пріоритет позивача на предмет іпотеки; виселити відповідача з житлового будинку, який є предметом іпотеки, зі зняттям з реєстраційного обліку у ГУ ДМС України в Одеській області. Крім того, стягнути з відповідача судові витрати. Представник позивача до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. На задоволенні позову наполягає /а.с.87/. Відповідач позов визнала. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд вважає причини неявки представника третьої особи неповажними і тому справа розглянута в його відсутність, що відповідає положенням ст.169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Між ВАТ «Державний ощадний банк України» /кредитором/ та [PERSON] /позичальником/ було укладено кредитний договір №70 про надання [PERSON] кредиту в сумі 70000 грн. строком на 5 років зі сплатою 18% річних за користування кредитом, з терміном остаточного повернення не пізніше 17 квітня 2013 року /а.с.8-13/. Згідно із п.1.5 вказаного кредитного договору, відповідач зобов'язалася щомісяця до 17 числа проводити погашення Кредиту в розмірі 1167 грн. та сплачувати відсотки, нараховані Банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань на відповідні рахунки позичальника, відкриті у філії-Красноокнянське відділення ВАТ «Ощадбанк». Останній платіж у розмірі 1147 грн. в рахунок погашення кредиту та сплати нарахованих банком відсотків здійснити не пізніше 17 квітня 2013 року. В якості забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором №360 від 01.10.2008 року, між ВАТ «Державний ощадний банк України» (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодержатель має право у випадку невиконання іпотекодавцем своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок предмета іпотеки, яким є житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з цілого кам'яного будинку, позначеного на платі літерою «А», який складається з чотирьох кімнат, загальною площею 55,68 кв.м., житловою площею 47 кв.м., літньої кухні - під літерою «Б», сараїв - під літерами «В», «Г», вбиральні - під літерою «Д», хвіртки - №1, вимощення - 1, водопровода - 11, веранд - під літерами «а», «а-1», «б», «б-1», ганку - під літерою «б-2», навіса - під літерою «б-3», огорожі - №2, згідно Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №18140672, виданого Красноокнянським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації Одеської області від 18.03.2008 року. Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці загальною площею 1700 кв.м., яка відноситься до земель житлової та громадської забудови Красноокнянської селищної ради. Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності на підставі договору дарування. Зазначений договір посвідчений 17.04.2008 року приватним нотаріусом Красноокнянського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №664, а також накладено заборону відчуження предмета іпотеки до припинення договору іпотеки, зареєстровано в реєстрі за №665 /а.с.14-20, 29-31/. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Позичальник свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, і станом на 21 серпня 2014 року заборгованість за кредитним договором склала 34139,48 грн., з них: - прострочений основний борг по кредиту - 27975,16 грн.; - прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.05.2008 року по 21.08.2014 року - 650,27 грн.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 01.08.2013 року по 21.08.2014 року - 5420,64 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 01.08.2013 року по 21.08.2014 року - 93,41 грн. /а.с.21-27/. 22 травня 2014 року позичальнику направлялася вимога про усунення порушення та сплату заборгованості за кредитним договором /а.с.32/. Позивач є правонаступником ВАТ «Державний ощадний банк України» /а.с.37/. Пунктом 4.2.2. вказаного кредитного договору передбачено, що банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до п.3.1.4 Іпотечного договору, у разі невиконання іпотекодавцем зобов'язань за цим та/або кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.6 іпотечного договору та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат для утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки. В силу ч.1 ст.7, ч.3 ст.33 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст.38 Закону України "Про іпотеку", ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Закону України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог ст.41 Закону України «Про іпотеку». Ст.ст.58 ч.1, 62 ч.ч.2,3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що нерухоме майно реалізується виключно на прилюдних торгах (аукціонах). Майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст.58 цього Закону. Визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Згідно зі статтею 39 Закону України "Про іпотеку", у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Крім того, ч.1 ст.34 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим у неї утворилася заборгованість за кредитом, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими і такими, що ґрунтуються на законі. Тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку, суд прийшов до наступного. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі судового рішення про виселення, яке набрало законної сили. П.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку", виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. Суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Як вбачається з матеріалів справи, що підтверджено в судовому засіданні відповідачем, позивач не виконав вимоги, передбачені ст.109 ЖК України та ст.40 Закону України «Про іпотеку», щодо направлення мешканцям житлового будинку письмової вимоги про добровільне виселення з будинку протягом місяця з дня отримання такої вимоги, а тому у задоволенні позовних вимог про виселення та зняття з реєстраційного обліку слід відмовити. Оскільки визнання відповідачем позову в частині виселення та зняття з реєстраційного обліку суперечить закону та інтересам відповідача, то суд, відповідно до ч.5 ст.174 ЦПК України його не приймає. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати.

Outcome: partial