Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON], Першого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції, про визнання права власності на автомобіль марки ВАЗ-21070 ЗНГ, 2006року випуску, тип - легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Тернопільським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Тернопільській області від 10 березня 2006року (свідоцтво [NUMBER]), знаття з нього арешту та виключення з акту опису та арешту майна. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24 вересня 2009 року між ним та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21070 ЗНГ, 2006 року випуску. При укладенні договору купівлі-продажу між ними було досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору, зокрема, договором було визначено, що за купівлю транспортного засобу покупець сплачує продавцю погоджену сторонами ціну в розмірі 29000 гри. рівними частинами до вересня 2010 року щомісячно по 2400 грн. При цьому, право власності на транспортний засіб переходить до покупця після повної сплати продавцю його вартості. На виконання договору купівлі-продажу ним було передано [PERSON] як власнику транспортного засобу грошові кошти в сумі 29000 грн. Останній платіж зроблено покупцем 19 лютого 2011 року. В цей же день [PERSON] оформлено та видано [PERSON] нотаріальну довіреність на представництво інтересів, в тому числі з правом розпорядження (продажу, обміну, здачі в оренду, передачі в позичку, визначаючи в усіх випадках ціну та умови договору на власний розсуд). Маючи намір переоформити право власності на вищевказаний транспортний засіб було виявлено, що державною виконавчою службою накладено арешт на належний йому транспортний засіб за борговими зобов'язаннями [PERSON] перед іншими особами, що перешкоджає йому зняти з обліку автомобіль та реалізувати своє право власності.. Вважає, що його право на автомобіль порушено, просить задовольнити позов. Позивач та його представник - адвокат [PERSON] в судове засідання не з»явились. Від адвоката надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Письмових заяв, клопотань від нього не надходило. Відповідач Перший відділ державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції в судове засідання на 16.10.2014р. не з»явився, подав суду заяву про відкладення розгляду справи. В наступне судове засідання на 04.11.2014р. не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Письмових заяв, клопотань не подав. При розгляді справи судом встановлено наступне. 24 вересня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу марки ВАЗ-21070 ЗНГ, 2006року випуску, тип - легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований Тернопільським МРЕВ ДАІ ГУ УМВС України в Тернопільській області від 10 березня 2006року (свідоцтво [NUMBER]). 19 лютого 2011 року [PERSON] підписано довіреність [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен з яких має право діяти самостійно, управляти та розпоряджатись (продати, обміняти, здати в оренду, передати в позичку, визначаючи в усіх випадках ціну та умови договору на власний розсуд) автомобілем марки ВАЗ-21070 ЗНГ, 2006року випуску, тип - легковий седан-В, номер шасі (кузова, рами) - [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]). Довіреність видана строком на п'ять років з правом передоручення повноважень іншим особам. Довіреність посвідчена цього ж числа приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрована в реєстрі за №413. Право власності [PERSON] на транспортний засіб підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданим 10.03.2006р. Тернопільським МРЕВ ДАІ ГУМВСУ в Тернопільській області. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право приватної власності громадянам України гарантовано Законами України, відповідно до яких обмеження права вільного користування приватною власністю може встановлюватись виключно Законами України. Згідно статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 237, 244, 245 Цивільного кодексу України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, грунтується на договорі та визначає правовідношення, в якому одна сторона(представник) зобов"язана або має право вчиняти правочни від імені другої сторони, яку вона представляє. Крім того, п.п.2,7.8 "Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та моделей", затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1338 від 07 вересня 1998 року "( з наступними змінами) передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності. Відповідно до "Порядку державної реєстрації"..., фізичні особи або їх представники зобов'язані зареєструвати їх протягом 10- діб після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України.. Реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника і документів, що посвідчують його особу, відповідність конструкції транспортного засобу встановленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів та правомірність придбання транспортного засобу. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу є - довідка-рахунок, договори та угоди, укладені на товарних біржах; інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; копія рішення суду, довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування; акт приймання - передачі транспортних засобів... Для реєстрації транспортних засобів, що перебувають в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку у підрозділі ДАІ. Також, в роз'ясненні, що містяться в листі №24-150/0/4-13/ від 28.01.2013 р. "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, зокрема, зазначено, що невірним є визнання дійсними договорів купівлі-продажу та право власності на автомобілі на підставі виданих їх власниками довіреностей іншим особам з правом користування та повного розпорядження автомобілем або на підставі розписок про отримання власником грошової суми за проданий автомобіль, оскільки ст. 208 ч.1 п.3 ЦК України передбачає, що в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ст. 206 ч.1 цього кодексу. Як видно з матеріалів справи, на даний час власником автомобіля марки ВАЗ-21070 ЗНГ, 2006року випуску є [PERSON] та на момент видачі довіреності 19.02.2011 р. власником також був [PERSON] Згідно вимог ч.1 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що позивач не довів факт належності йому на праві власності спірного автомобіля, суд вважає, що арешт не може бути знятий, а тому задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed