Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

В травні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Ізюмська міська рада Харківської області, [PERSON], [PERSON]про захист немайнових прав та припинення дії, яка порушує право. Позивач просить зобовязати відповідача демонтувати паркан та ворота, який перегороджують провулок Олександрівський в місті Ізюмі Харківської області та перешкоджають вїзду до домоволодіння за адресою: провулок Олександрівський, 33-Б в місті Ізюмі Харківської області, та привести дорогу загального користування у попередній стан, а саме відновити межу земельної ділянки, розташованої за адресою: провулок Олександрівський, 33-Б в місті Ізюмі Харківської області, з боку дороги у відповідності до плану земельної ділянки, зазначеному у технічному паспорті на даний садибний будинок, виготовленому Ізюмським міським бюро технічної інвентаризації 08.06.2015 року та заборонити перешкоджати у проїзді та проході до домоволодіння за адресою: провулок Олександрівський, 33-Б, м. Ізюмі Харківської області. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити. Представник Ізюмської міської ради Харківської областіу судове засідання не з"явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. [PERSON], [PERSON]В.у судове засідання не з"явилися, про час розгляду справи повідомлені належним чином, заперечень проти позову не надали. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок за адресою: провулок Олександрівський, № 33-Б в м. Ізюмі Харківської області, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 14.07.2000 р., виданим на підставі рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 27.10.1999 р. № 1140 та зареєстрованими Ізюмським міським бюро технічної інвентаризації 14.07.2000 р. (а.с.10). Для обслуговування та експлуатації мого житлового будинку в користуванні позивача перебуває земельна ділянка площею 600 кв.м., про що є позначка та план земельної ділянки у технічному паспорті на житловий будинок, виготовленому Ізюмським міським бюро технічної інвентаризації 16.03.1999 р. (а.с.11-14). Поруч із земельною ділянкою та житловим будинком, розташований житловий будинок за адресою м. Ізюм, провул. Олександрівський, № 33-В, що належить [PERSON]. Провулок Олександрівський в місті Ізюмі як дорога місцевого значення закінчується житловою забудовою, в середині якої знаходяться житлові будинки за адресоюпровул. Олександрівський 33-Б ([PERSON] І.) та 33-В ([PERSON]А.), без наскрізного проїзду, тобто даний провулок є єдиним вїздом до вказаних домоволодінь. Також даним вїздом користуються сусіди з обох боків дороги - [PERSON] (власник домоволодіння за адресою: провул. Олександрівський, 33) та [PERSON] (власник домоволодіння за адресою: провул. Олександрівський, 31). Відповідач [PERSON] самоуправно з порушенням чинного законодавства України в сфері містобудування, благоустрою та земельного права, починаючи з осені 2015 року, вчиняє дії, направлені на захват частини провулку, перегороджуючи дорогу, чим позбавляє позивача проїзду до власного домоволодіння. 06 травня 2016 року відповідач здійснила перекриття вїзду, встановивши залізний паркан з трьох метрового профілю та ворота, для проїзду лише до власного домоволодіння. Стаття 293 ЦК України гарантує право фізичної особи на безпечне для життя і здоров'я довкілля, на належні, безпечні і здорові умови проживання. Відповідно до ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб,завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Протиправна поведінка відповідача щодо перекриття парканом провулку Олександрівського та самовільного захвату частини дороги, що слугує єдиним в'їздом до мого домоволодіння, порушує наступні норми права. 1) Згідно пунктів 2.1 та 2.4 ДБН В.2.3-5-2001 " Вулиці та дороги населених пунктів" п.7.32 ДБН 360-92 " Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" ширина вулиць і доріг повинна відповідати їх категорій та залежно від розрахункової інтенсивності руху транспорту і пішоходів, типу забудови, рельєфу місцевості, вимог охорони навколишнього природного середовища, розміщення підземних інженерних мереж, зелених насаджень і в межах червоних ліній. Вулиці місцевого значення (житлові) повинні бути шириною 15 - 25 метрів. Крім того ширина проїзної частинимісцевих (бічних) проїздів за одностороннім рухом без пропуску громадського пасажирського транспорту повинна бути не менше 6 метрів. У відповідностідо Додатку 3.1 ДБН 360-92 "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень", що є обов'язковий до виконання та містить протипожежні вимоги, проїзди та пішохідні шляхи повинні забезпечувати можливість проїзду пожежних машин до житлових і громадських будинків, у тому числі із збудовано-прибудованими приміщеннями, і доступ пожежників з автодрабин і автопідйомників у будь-яку квартиру чи приміщення. Відстань від краю проїзду до стін будинку, як правило, слід приймати 5-8 м для будинків до 9 поверхів і 8-10 м для будинків 9 поверхів і вище. Ширина проїзду повинна бути не менше 3,5 м. У зоні між будинками і проїздами, а також на відстані 75 м від проїзду з протилежного боку будинку, не допускається розміщення огорож, повітряних ліній електропередачі і рядкового насадження дерев. 2) Згідно ст. 26 та ст. 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності"право на забудову земельної ділянки реалізується лише її власником або користувачемза умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. У відповідності до ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Зокрема у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність,належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи,набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо); 3) У відповідності до Закону України "Про благоустрій населених пунктів" мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху складають вулично-дорожню мережу призначену для руху транспортних засобів і пішоходів. Згідно ст. 13 Закону України "Про благоустрій населених пунктів"до об'єктів благоустрою населених пунктів належать території загального користування, зокрема, вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки. Як визначено ст. 14 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" об'єкти благоустроюможуть використовуватись лише відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людинина засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством. Згідно ст. 16 Закону України "Про благоустрій населених пунктів" на об'єктах благоустрою забороняється виконувати роботи без дозволу в разі, якщо обов'язковість його отримання передбачена законом, самовільно влаштовувати городи, створювати, пошкоджувати або знищувати газони, самовільно висаджувати ~з знищувати дерева, кущі тощо; вивозити і звалювати в не відведених для цього місцях відходи, траву, гілки, деревину, листя, сніг; складувати будівельні матеріали, конструкції, обладнання за межами будівельних майданчиків; самовільно встановлювати об'єкти зовнішньої реклами, торговельні лотки, павільйони, кіоски тощо. На підставі ст. 103 Земельного кодексу Українивласники та землекористувачі \~земельних\~ ділянок \~повинні обирати\~\~такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, \~при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо); зобов'язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них. Як визначено у\~ст. 104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше. Статтями 106-107 ЗК України, передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відповідно до ст. 123 ЗК Українипорядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування 10. Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; Згідно\~ст. 125 Земельного кодексу України\~право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди\~\~земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.\~\~ Згідно\~ст. 126 ЗК України\~право власності на земельну\~\~ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною\~\~другою цієї статті.\~\~ Відповідно до ч. 1 ст. 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема за самовільне зайняття земельних ділянок. Згідно ч. 1 ст. 212 ЗК України - самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Згідно вимог\~ст.152 Земельного Кодексу України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодуванням завданих збитків.\~\~ Відповідно до\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно\~ст. 373 ЦК України\~власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Статтею 391 ЦК України\~визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 376 ЦК України, встановлено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Таким чином, на підставі вищенаведеного власник (користувач) земельної ділянки має право вимагати його знесення особою, яка здійснила чи здійснює таке будівництво, або за її рахунок. Згідно п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» позов може бути пред'явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов'язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво. Таким чином ширина проїзної частини провулку Олександрівського повинна складати 6 метрів (мінімальна ширина за протипожежним вимогам 3,5 метрів), будь-яка забудова може здійснюватися відповідачем лише на земельній ділянці, що є у неї на праві власності чи на праві користування. Відповідач протиправно здійснила будівельні роботи на земельній ділянці, що є комунальній власності територіальної громади міста Ізюма. Більш того відноситься до земель загального користування, що відповідно до закону навіть не підлягають передачі у приватну власність. Відповідач використовує об'єкти благоустрою - територію загального користування дорогу по провулку Олександрівському не за призначенням - для руху транспортних засобів і пішоходів, а самовільно встановлює паркан та ворота, що є грубим порушенням норм Закону України «Про благоустрій населених пунктів» Враховуючи те, що відповідачем паркан встановлено самовільно, його місце розташування не погоджено з суміжним землевласником [PERSON] І., таким чином позивач позбавлений права користування частиною його земельної ділянки, а тому суд вважає, позовні вимоги відповідно до ч. 2\~ст. 152 ЗК України\~слід задовольнити.

Outcome: partial