Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

05.07.2017 року від Комунального закладу охорони здоров'я Обласного протитуберкульозного диспансеру №3 до суду надійшла заява про госпіталізацію [PERSON] до Комунального закладу охорони здоров'я Обласної психіатричної лікарні №1 терміном на три місяці для примусового лікування заразної форми туберкульозу. В обґрунтування заяви зазначено, що у [PERSON] зміни в легенях вперше виявлено в 2008 році під час профілактичного огляду, але на дообстеження хворий не з'явився. Повторно зміни в легенях виявлені в 2011 році під час профілактичного огляду. 20.07.2011 року центральною лікарсько-консультативною комісією [PERSON] встановлено діагноз остаточні зміни перенесеного туберкульозу (ОІТБ) в вигляді фіброзних осередкових змін верхніх долей легень, але хворий на дообстеження та лікування не з'явився, на виклики медиків жодним чином не реагував. Лише в березні 2017 року хворий був обстежений в зв'язку з вагітністю дружини. У [PERSON] виявлені нові осередки туберкульозу. Хворий пройшов курс неспецифічної терапії. Але 10-денний курс лікування не дав бажаного результату. 22.03.2017 року [PERSON] госпіталізований до Комунального закладу охорони здоров'я «Обласний протитуберкульозний диспансер № 3». Перебуваючи в стаціонарному відділенні диспансеру, хворий часто ухиляється від прийому протитуберкульозних препаратів, самовільно виходить за межі диспансеру і тривалий час буває відсутнім в стаціонарному відділенні, про що свідчать доповідні записки медичних працівників диспансеру. Пояснень ніяких щодо своєї відсутності та відмови від лікування хворий не надає. Так наприклад, хворий був відсутній в стаціонарі з 24.03.2017 року по 27.03.2017 р.; з 04.05.2017 року по 11.05.2017 року. При цьому, хворий в цей період проживає у себе вдома, де також знаходяться двоє неповнолітніх дітей 2004 та 2005 року народження та вагітна дружина. 28 березня 2017 року [PERSON] консультований лікарем наркологом. Під час обстеження, лікарем встановлено діагноз f 10.20. З хворим проведена бесіда та він попереджений про примусове лікування в разі повторних епізодів алкоголізму та порушення режиму. Враховуючи, що [PERSON] хворіє на заразну форму туберкульозу та є бактеріоносієм хвороби, то така його поведінка є загрозою для розповсюдження хвороби та зараження всіх контактуючих з ним людей. Відмова від лікування загрожує його здоров'ю та життю і спричиняє розповсюдження туберкульозу. Тобто, в добровільному порядку хворий бажання до лікування не проявляє і не розуміє небезпеки туберкульозу, хоча йому доведено до відома, що він є розповсюджувачем небезпечної хвороби і наслідки його ухилення від лікування можуть бути небезпечними. Вимоги протиепідемічного режиму[PERSON] не виконуються. Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 19.05.2017 року за № 4 [PERSON] має діагноз - вперше діагностований туберкульоз легень інфільтративний. В зв"язку з тим, що він є носієм бактеріовиділень та становить загрозу розповсюдження туберкульозу, він потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров»я Обласна психіатрична лікарня № 1, терміном на три місяці. Оскільки, [PERSON] створює загрозу розповсюдження небезпечної хвороби, а в Обласній психіатричній лікарні №1 є змішане психо-туберкульозне відділення для лікування хворих на туберкульоз та алкоголізм, то буде найдоцільнішим направити його на примусове лікування саме в цей медичний заклад і саме на три місяці, бо в коротший термін лікування буде неефективним та недостатнім. Відповідно до ст. 285 ЦПК України просила не викликати у судове засідання [PERSON], оскільки він становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих. Представник заявника Сергієнко С.М. подала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала заявлені вимоги з підстав, зазначених у заяві. Заінтересована особа [PERSON], який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просив провести судовий розгляд справи за його відсутністю. Враховуючи заяву [PERSON], а також те, що за даними протитуберкульозного закладу він становить загрозу розповсюдження хвороби і його участь у судовому засіданні є небезпечною для оточуючих, відповідно до ч. 2 ст. 285 ЦПК України, судовий розгляд проведено за його відсутністю. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши наявні у справі письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до висновку ЛКК Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 від 19.05.2017 року за № 4 [PERSON] має діагноз - вперше діагностований туберкульоз легень інфільтративний. В зв"язку з тим, що він є носієм бактеріовиділень та становить загрозу розповсюдження туберкульозу, він потребує примусового лікування від заразної форми туберкульозу в Комунальному закладі охорони здоров»я Обласна психіатрична лікарня № 1, терміном на три місяці. (а. с. 4). Наявність у [PERSON] захворювання на небезпечну форму туберкульозу та алкоголізм, а також його ухилення від лікування та порушення режиму лікування підтверджується даними виписки з історії хвороби №50, виписки із медичної карти. (а. с. 5, 6-7, 8). Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про примусову госпіталізацію до протитуберкульозного закладу. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз" хворі на туберкульоз та інфіковані мікобактеріями туберкульозу зобов'язані: 1) дотримуватися призначеного їм відповідно до стандарту медичної допомоги режиму лікування; 2) дотримуватися правил внутрішнього розпорядку закладу охорони здоров'я під час стаціонарного чи санаторно-курортного лікування; 3) проходити у встановлені строки обов'язкові медичні огляди та обстеження на туберкульоз, визначені відповідними галузевими стандартами у сфері охорони здоров'я; 4) дотримуватися вимог протиепідемічного режиму. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 11 Закону України "Про протидію захворюванню на туберкульоз", у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. Примусова госпіталізація осіб, стосовно яких судом ухвалено відповідне рішення, здійснюється з урахуванням висновку лікаря на строк до трьох місяців. Представником Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 надано докази того, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та хронічний алкоголізм, під час амбулаторного та стаціонарного лікування порушує протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. За таких обставин, зважаючи на те, що [PERSON] хворий на заразну форму туберкульозу та хронічний алкоголізм, ухиляється від добровільної госпіталізації до протитуберкульозного закладу, заява Обласного протитуберкульозного диспансеру № 3 про примусову госпіталізацію [PERSON] до Обласної психіатричної лікарні №1 для примусового лікування строком на 3 місяці є обґрунтованою і підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved