Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

Позивач звернувся до суду з даним позовом, пред`явленим до [PERSON] , з регресними вимогами про стягнення суми завданих збитків в розмірі 8336 грн., 94 коп., а також просив стягнути із відповідача 840 грн. 80 коп. - судового збору та 1500 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу. В обгрунтування позову зазначив, що з підстав того, що 23.12.2016 року з вини відповідача сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «KIA», державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля «Renault», державний номер [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] , обставини чого встановлені постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.01.2017 року про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. 06.04.2017 року, ПрАТ "УПСК", на підставі заяви потерпілої особи та страхового акта № ОЦ/001/000/17/0200 від 05.04.2017 року, здійснив виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «Kіа», державний номер [NUMBER] , в розмірі 8336,94 грн. З метою досудового врегулювання спору "ПрАТ "УПСК" було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак, ніяких дій зі сторони Відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку. 16.03.2020 року між ПрАТ "УПСК" та Фізичною особою підприємцем [PERSON] , укладено договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, в тому числі право відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № АЕ/3218309 від 17.01.2016 року. Ухвалою суду від 12.05.2020 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач, у запропонований судом строк подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позову, при цьому зазначив, що свою вину у вчинені ДТП він визнав в повному обсязі. При цьому зазначив, що 28.12.2016 року потерпілим у даній ДТП до ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" було подано повідомлення про ДТП та надано всі необхідні документи - схему ДТП, фотографії з місця ДТП. За наслідками вказаної ДТП його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП на підставі постанови Шевченківського районного суду міста Києва від 27.01.2017 року у справі № 761/931/17. ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" не мала жодних запитань чи заперечень щодо обставин ДТП, визнала ДТП страховим випадком та здійснила виплату страхового відшкодування потерпілому. Дані обставини підтверджуються доказами, що були надані позивачем до позовної заяви. При цьому посилався на правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі №6-286 цс15 та Верховного суду у постанові від 17.01.2020 року у справаі №463/5839/16ц , , де зазначено, що " відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону, 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV. обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Отже, дотримання або недотримання особою, з якою укладено договір обовбязкового страхування цивільно-правової відповідальності, положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов`язкового повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду є підставою для перевірки страховиком обставин ДТП та обгрунтованості страхових виплат. Водночас лише недотримання цих положень особою, яка застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, не може виступати самостійною вимогою для задоволення регресної вимоги у судовому порядку". Оскільки ні ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія", ні позивач факт настання страхового випадку не оспорюють; ДТП зафіксована правоохоронними органами; він як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія" визнав наявність своєї вини в ДТП та факт завдання потерпілому шкоди, добровільно сплативши страхове відшкодування, тому лише факт неподання ним письмового повідомлення страховику про настання страхового випадку не може бути підставою для стягнення з нього на користь позивача збитків в процесі регресу. Позивач направив до суду відповідь на відзив, вважає, що посилання представника відповідача, викладені у поданому відзиві на позовну заяву, необгрунтованими та такими, що не мають значення для справи, зазначивши, що чинним законодавством, включаючи Закон України «Про страхування» та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено того, що Страховик набуває права для пред`явлення регресного позову лише у разі здійснення останнім необгрунтованих виплат. Більше того, на законодавчому рівні навіть не встановлено такого поняття як необгрунтовані виплати Страховика, при цьому посилався на ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка дає визначення основних термінів, і Закон в цілому, не передбачають терміну «необгрунтовані виплати». Натомість підстава, яка слугувала для пред`явлення регресного позову по справі №133/991/20, визначена у п.п.«ґ» п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є чіткою та зрозумілою, не містить будь-яких двозначностей, а отже повністю виключає можливість її множинного трактування та взагалі не містить поняття «необгрунтованої виплати». Вищезазначена норма ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є імперативною, і не передбачає додаткових підстав для пред`явлення зворотної вимоги у разі відсутності повідомлення про настання ДТП протягом трьох робочих днів, та не містять посилання на обов`язок страховика доводити наявність порушень будь-яких інших його права внаслідок такого неповідомлення. Тобто вказані положення закону не зобов`язують Позивача доводити, що виплата яку здійснив Первісний кредитор як страховик, відноситься до необгрунтованих. Позивач вважає безпідставним посилання Відповідача на те, що в даній справі факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, зафіксований правоохоронними органами, а відповідач як винна в ДТП особа, притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки вказані факти не свідчать про виконання відповідачем вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не є повідомленням із дотриманням умов та строків, встановлених вказаним Законом. Стаття. 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає виключний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, серед яких відсутня така підстава, як відсутність повідомлення від страхувальника чи водія забезпеченого транспортного засобу про ДТП. Водночас, здійснення виплати страхового відшкодування є обов`язком ПрАТ «УПСК» як страховика за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Полісом №.АЕ/6218309). Відтак, у ПрАТ «УПСК» були відсутні законні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. Позивач вважає, що посилання на факт визнання Страховиком події страховим випадком і здійснення виплати страхового відшкодування, а також на те, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, зафіксований правоохоронними органами, а Відповідач як винна в ДТП особа, притягнута до адміністративної відповідальності, отакими що суперечать нормам чинного законодавства. Твердження відповідача ґрунтуються на судовій практиці, яка викладена у Постанові Верховного Суду України №6-284цс15-ц від 16.09.2015 року, однак, даний правовий висновок не може бути застосований до правовідносин, які виникли в результаті розгляду даної справи,. Так, у справі №6-284цс15, що переглядалася Верховним судом України, водій транспортного засобу обґрунтовував неповідомлення страховика про ДТП наявністю поважних причин, що досліджувалося судами. Натомість, у даній справі, що розглядається судом, правова позиція Відповідача грунтується лише на тому, що сам факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку, не може бути підставою для задоволення позову про відшкодування шкоди в порядку регресу. З висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16.09.2015року у справі №6-284цс15, постанові від 22.06.2016року у справі №6-1253цс16, постанові від 30.03.2016року у справі №6-186цсТ6, постанові від 31.05.2017 року по справі №6-1613цс16 (№753/16740/15-ц) слідує, що ухвалюючи рішення про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, суди повинні з`ясовувати чи було повідомлено страховика про ДТП, а в разі відсутності такого повідомлення - встановити з яких причин, чи можна вважати такі причини поважними та чи є документальне підтвердження цих причин. Тобто за будь-яких обставин, крім поважності причин пропуску такого строку, Страховик може подати позов про відшкодування шкоди в порядку регресу до страхувальника чи водія забезпеченого транспортного засобу. Разом з тим, вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку Відповідач не виконав, доказів своєчасного повідомлення Страховика (ПрАТ «УПСК») про настання страхового випадку, або доказів поважності причин неповідомлення відповідачем не надано. Вважає, що у позивача є всі підстави для пред`явлення даного регресного позову. На підтвердження своєї правової позиції щодо наявності правових підстав для пред`явлення даного регресного позову, Позивач звертає увагу суду на судову практику, що висвітлена у Постанові Верховного Суду від 19.11.2018 року по справі №621/2403/16-ц, яка, згідно з п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», має враховуватися судами. Щодо заявленого відповідачем розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, зазначив, що відповідачем до відзиву не долучено доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. ч. 5, 8 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Суд, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Згідно до ст. ст.12,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що 23.12.2016 року о 15 год. 50 хв. у м. Києві по вул. Овруцькій, 13, [PERSON] , керуючи автомобілем "Рено" д.н.з. [NUMBER] , під час руху не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем "КІА", д.н.з. [NUMBER] , який зупинився попереду, що призвело до пошкодження двох транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 ПДР України. Дані обставини встановлені та підтверджуються постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2017 року, що набрала законної сили 07.02.2017 року, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу розмірі 340,00 грн. (а.с.15). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вказана постанова суду від 27.01.2017 року має преюдиційне значення при розгляді цієї цивільної справи. 17 січня 2016 року між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія " та [PERSON] було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/6218309 (а.с.12,13) Власник пошкодженого у ДТП автомобіля «KIA», д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] звернувся до ПрАТ "ЦПСК" з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №АЕ/6218309 (а.с.17) На підставі страхового акту №ОЦ/001/000/17/0200 від 05.04.2017, власник автомобіля "Кіа", державний реєстраційний номер " [NUMBER] ", ПрАТ "УПСК" було виплачено страхове відшкодування в розмірі 8366 грн. 94 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 48470 від 06.04.2017 року (а.с.26) Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до п.39.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до пп. "г" пп.38.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов визначених у пп.33.1.2 п. 33.1 ст.33 цього Закону Ст.33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Як вбачається з матеріалів справи, з моменту дорожньо- транспортної пригоди до цього часу відповідач не повідомив страховика про вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду. ПрАТ "УПСК" було порушено умови договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ/6218309 та ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення позивача про настання страхового випадку. Ст. 1187 ЦК України передбачає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ч.6 ст. 261 ЦК України, за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Таким чином право регресної вимоги виникло у ПрАТ "УПСК" з моменту виплати страхового відшкодування, тобто з 06 квітня 2017 року, що підтверджується платіжним дорученням № 48470 від 06.04.2017 року (а.с. 26) ПрАТ "УПСК" було направлено вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача проведено не було, щодо погашення заборгованості в добровільному порядку (а.с.27) 16.03.2020 року між ПрАТ "УПСК" та Фізичною особою підприємцем [PERSON] , укладено договір №13/03/2020 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, в тому числі право відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом № АЕ/3218309 від 17.01.2016 року. Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов"язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Твердження відповідача про те, що право регресної вимоги у страховика лише у разі, якщо факт неповідомлення призвів до здійснення необґрунтованих виплат є помилковим, оскільки законодавством, включаючи Закон України «Про страхування» та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено того, що страховик набуває права для пред`явлення регресного позову лише у разі здійснення останнім необґрунтованих виплат. Більше того, на законодавчому рівні навіть не встановлено такого поняття як необґрунтовані виплати страховика. Так, ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка дає визначення основних термінів, і Закон в цілому, не передбачають терміну «необґрунтовані виплати». Натомість підстава, яка слугувала для пред`явлення регресного позову по справі №133/991/20, визначена у п.п.«ґ» п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є чіткою та зрозумілою, не містить будь-яких двозначностей, а отже повністю виключає можливість її множинного трактування та взагалі не містить поняття «необгрунтованої виплати». Вищезазначена норма ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є імперативною, і не передбачає додаткових підстав для пред`явлення зворотної вимоги у разі відсутності повідомлення про настання ДТП протягом трьох робочих днів, та не містять посилання на обов`язок страховика доводити наявність порушень будь-яких інших такого права внаслідок такого неповідомлення. Тобто вказані положення закону не зобов`язують позивача доводити, що виплата яку здійснив первісний кредитор як страховик, відноситься до необгрунтованих. Твердження відповідача про те, що в даній справі факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, зафіксований правоохоронними органами, а відповідач як винна в ДТП особа, притягнутий до адміністративної відповідальності, оскільки вказані факти не свідчать про виконання відповідачем вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не є повідомленням із дотриманням умов та строків, встановлених вказаним Законом, є безпідставним. Так, слід зазначити, що факт фіксування дорожньо-транспортної пригоди правоохоронними органами та факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, жодним чином не впливає на реалізацію права страховика щодо пред`явлення регресного позову до особи, в іншої у ДТП. Крім того, страховик не наділений ані правом на оскарження постанови про адміністративне правопорушення відносно винного водія, ані правом па відмову у виплаті страхового відшкодування, через відсутність письмового повідомлення від Страхувальника/водія про настання страхового випадку. Так, відповідно до ст.294 КУпАП суб`єктами звернення, які мають таке право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення є: особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законний представник, захисник, потерпілий, його представник, а також прокурор у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1ст.287 цього Кодексу. Вказаний перелік осіб є вичерпний. В свою чергу, ст. 37 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надає виключний перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, серед яких відсутня така підстава, як відсутність повідомлення від страхувальника чи водія забезпеченого транспортного засобу про ДТП. Водночас, здійснення виплати страхового відшкодування є обов`язком ПрАТ «УПСК», як страховика за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Полісом №.АЕ/6218309). Відтак, у ПрАТ «УПСК» були відсутні законні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування. У своєму відзиві відповідач посилався на судову практику, викладену в Постанові Верховного Суду України №6-284цс15-ц від 16.09.2015 року, однак, даний правовий висновок не може бути застосований до правовідносин, які виникли в результаті розгляду даної справи, з огляду на наступне. Так, у справі №6-284цс15, що переглядалася Верховним судом України, водій транспортного засобу обґрунтовував неповідомлення страховика про ДТП наявністю поважних причин, що досліджувалося судами. Так, зокрема відповідач у встановлений законом строк не повідомив страхову компанію з поважних причин, через перебування матері відповідача на стаціонарному лікуванні у період з 09 до 28 червня 2012 року та її смерть, у зв`язку з чим відповідач був вимушений здійснювати пошук і придбання ліків, а згодом - організацію поховання, що с достатньою умовою для звільнення відповідача від сплати страхового відшкодування в порядку регресу. Натомість, у даній справі, що розглядається судом, правова позиція відповідача грунтується лише на тому, що сам факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку, не може бути підставою для задоволення позову про відшкодування шкоди в порядку регресу. Крім того, варто зазначити, що з висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 16.09.2015року у справі №6-284цс15, постанові від 22.06.2016року у справі №6-1253цс16, постанові від 30.03.2016року у справі №6-186цсТ6, постанові від 31.05.2017 року по справі №6-1613цс16 (№753/16740/15-ц) слідує, що ухвалюючи рішення про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, суди повинні з`ясовувати чи було повідомлено страховика про ДТП, а в разі відсутності такого повідомлення - встановити з яких причин, чи можна вважати такі причини поважними та чи є документальне підтвердження цих причин. Так, зі змісту ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема, невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити не документально. Тобто за будь-яких обставин, крім поважності причин пропуску такого строку, страховик може подати позов про відшкодування шкоди в порядку регресу до страхувальника чи водія забезпеченого транспортного засобу. Разом з тим, вказані вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку відповідач не виконав, доказів своєчасного повідомлення страховика (ПрАТ «УПСК») про настання страхового випадку, або доказів поважності причин неповідомлення відповідачем не надано. Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути завдані збитки в порядку регресу в сумі 8336 грн. 94 коп. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. та витрати у розмірі 1500 грн. 00 коп. на оплату послуг адвоката відповідно до договору про надання правової допомоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року На підставі викладеного,

Outcome: approved