Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 листопада 2018 року звернулася до Солом`янського районного суду міста Києва із зазначеною позовною заявою до відповідача в якій просила: визнати недійсним протокол засідання правління ГБК «Авіаробітник» № 8 від 01.10.2010 в повному обсязі; визнати недійсним рішення правління Гаражно-будівельного кооперативу «Авіаробітник» від 01.10.2010, оформлене протоколом засідання правління ГБК «Авіаробітни» № 8 від 01.10.2010 в частині задоволення просьби [PERSON] про передачу гаражного боксу № [NUMBER] в користування [PERSON] з подальшою приватизацією та в частині прийняття [PERSON] в члени Гаражно-будівельного кооперативу «Авіаробітник» з подальшою оплатою пайового внеску в розмірі, встановленому загальними зборами членів ГБК «Авіаробітни». Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач посилається на наступне. З 1993 року її батько [PERSON] був членом ГБК «Авіаробітник», розташованого за адресою: [ADDRESS] . На правах членства в кооперативі та виплатою пайових внесків йому на праві власності відповідно до Закону Українв «Про власність» (чинного на той час) належали гаражні бокси № [NUMBER] та [ADDRESS] . Протягом багатьох років [PERSON] підтримував дружні стосунки з [PERSON] та надавав йому в оренду належний йому гаражний бокс № [NUMBER] , в якому [PERSON] здійснював підприємницьку діяльність по наданню послуг з ремонту автомобілів. [INFO] її батько, [PERSON] , помер. Після смерті батька, [INFO] , звернулася до ГБК «Авіаробітник» з заявою про переоформлення гаражних боксів № [NUMBER] та № 95-А на її ім`я, оскільки є рідною донькою померлого, його спадкоємицею і оскільки інші родичі на членство в ГБК і гаражні бокси не претендували. 3 урахуванням прохання [PERSON] та того, що він при житті її батька на підставі домовленості з останнім користувався гаражним боксом № [NUMBER] , 26.03.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено письмовий договір оренди нежитлового приміщення - гаражних боксів № 95-95-А строком на три роки. На момент подачі заяви про переоформлення на її ім`я гаражних боксів № [NUMBER] та [ADDRESS] та укладання договору оренди [PERSON] не було відомо про те, що один із належних її батькові гаражних боксів під № 95 на підставі рішення правління ГБК від 01.10.2010 року був переданий в користування [PERSON] з подальшою приватизацією і що процес приватизації розпочався. Більш того, орендатор [PERSON] протягом 2016-2017 р.р. своєчасно та в повному обсязі сплачував позивачу орендну плату відповідно до умов договору оренди від 26.03.2016 року. Якби на той час дійсно було вирішено питання про передачу гаражного боксу № 95 [PERSON] , то останній не укладав би з нею Договір оренди гаражного боксу № [NUMBER] і не виплачував би їй орендну плату. У зв`язку з вищевикладеним, у позивача є підозра, що протокол № 8 від 01.10.2016 року взагалі з`явився після смерті її батька. Про те, що [PERSON] став членом ГБК «Авіаробітник» та став власником гаражного боксу № [NUMBER] позивачу стало відомо випадково лише в вересні 2018 року. З приводу з`ясуванні факту передачі боксу № [NUMBER] у власність [PERSON] , в вересні 2018 р. [PERSON] звернулась до Голови правління ГБК «Авіаробітник», де був підтверджений факт приватизації [PERSON] гаражного боксу № [NUMBER] та видана ксерокопія протоколу засідання правління кооперативу № 8 від 01.10.2010 р. Враховуючи наведене, позивач вважає, що рішення засідання Правління ГБК «Авіаробітник», оформлене протоколом засідання правління ГБК № 8 від 01.10.2010 року про прийняття [PERSON] в члени кооперативу та передачу в його користування гаражного боксу № [NUMBER] з подальшою приватизацією, прийняте в порушення вимог Статуту ГБК та норм чинного законодавства. Батько позивача [PERSON] був членом ГБК «Авіаробітник», виплатив пайовий внесок за гаражні бокси і відповідно до Закону України «Про власність», який діяв на момент сплати пайових внесків, гаражні бокси фактично перейшли у його власність і він дійсно міг ними розпоряджатися. Однак, батько не говорив їй про те, що він один із гаражних боксів передав в користування [PERSON] з подальшою його приватизацією [PERSON] . Позивачу було відомо, що батько здав [PERSON] гаражний бокс в оренду. Статутом ГБК «Авіаробітник» визначено вичерпний перелік повноважень правління (п. 3.8), зокрема, в компетенцію правління ГБК входить прийняття нових членів до ГБК, але з подальшим винесенням цього питання на загальні збори кооперативу, при цьому, питання про передачу гаражних боксів у користування від одного члена кооперативу до іншої особи, яка не є членом ЖБК, не входить в компетенцію правління ГБК. В порушення вимог закону, питання про прийняття в члени ГБК «Авіаробітник» [PERSON] на загальних зборах не розглядалося і рішення правління ГБК, прийняте на засіданні правління ГБК згідно протоколу № 8 від 01.10.2016 р. загальними зборами не затверджувалося. Ніякої письмової заяви [PERSON] про передачу гаражного боксу N 95 у користування [PERSON] з подальшою приватизацією станом на 01.10.2010 р. - на день засідання правління ГБК, не було. Не було, також, і письмової заяви [PERSON] про прийняття його в члени ГБК та передачу у його користування гаражного боксу № [NUMBER] . Крім того, протокол № 8 від 01.10.2010 року засідання правління ГБК «Авіаробітник» підписаний головою ГБК Устенко О. Ю., який станом на 01.10.2010 року не мав права підписувати, оскільки до виконання обов`язків голови правління ГБК «Авіаробітник» він приступив лише 05.10.2010 р., що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру про проведення державної реєстрації юридичної особи. Таким чином, протокол № 8 від 01.10.2010 року засідання правління ГБК «Авіаробітник» підписаний неправомочною особою, а тому являється недійсним. Відповідно і рішення, які були прийняті на засідання правління ГБК та зазначені в протоколі № 8 від 01.10.2019 р. юридичної сили не мають. Враховуючи викладені обставини, позивач просить позов задовольнити та визнати недійсним протокол засідання правління ГБК «Авіаробітник» № 8 від 01.10.2010 в повному обсязі; визнати недійсним рішення правління Гаражно-будівельного кооперативу «Авіаробітник» від 01.10.2010. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 12.11.2018 зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою від 14.11.2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 01 березня 2019 року до суду надійшли пояснення третьої особи - [PERSON] , в яких зазначає, що вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування вказаного зазначає, що позивач посилається на те, що її батько [PERSON] сплатив пайовий внесок за гаражні бокси № [NUMBER] і № 95А, а тому відповідно до Закону України "Про власність", на момент сплати пайових внесків, гаражні бокси фактично перейшли у його власність і він міг ними розпоряджатися. Однак, позивач не надав жодного доказу того, що член Кооперативу [PERSON] сплатив пайовий внесок за гаражний бокс № [NUMBER] в ГБК «Авіаробітник». Крім того, на адвокатський запит від 22 лютого 2019 року № 25 ГБК "Авіаробітник" надало відповідь про те, що членом ГБК [PERSON] пайовий внесок (пай) за гаражний бокс № [NUMBER] не сплачувався. Враховуючи те, що [PERSON] , як член Кооперативу, не сплачував пайового внеску за гаражний бокс № [NUMBER] , тому він не набув права на вказане майно, а лише користувався ним, до передачі [PERSON] , який сплатив за нього пайовий внесок. Отже до позивача у порядку спадкування не перейшло ні право на пай, ні право на вказаний гаражний бокс. Також, не відповідає дійсності твердження позивача про те, що на момент подання нею заяви про переоформлення гаражних боксів № [NUMBER] та [ADDRESS] , їй не було відомо про те, що гаражний бокс № [NUMBER] був переданий [PERSON] на підставі рішення Правління ГБК від 01.10.2010 р., оскільки позивач подала Кооперативу наступні дві заяви: від 25.03.2016 року, в якій вона просила переоформити гаражні бокси № [NUMBER] та № [NUMBER] на її ім`я, та від 26.03.2016 року, в якій вона повідомляла, що у зв`язку з передачею прав користування просить переоформити на [PERSON] гаражний бокс № [NUMBER] . Голова Кооперативу наклав резолюцію на вказану заяву, зазначивши, про те, що цей гаражний бокс перебуває у користуванні [PERSON] з 01.10.2010 р., згідно рішення Правління від 01.10.2010 протокол № 8. Отже, позивачу на момент подачі заяв 25.03.2016р. та 26.03.2016 р. було відомо про те, що гаражний бокс № [NUMBER] , переоформлений на [PERSON] . Відповідно до п.п.2.5 Статуту ГБК "Авіаробітник" член Кооперативу зобов`язаний не мати більше одного гаражного боксу у ГБК. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] звернувся до Правління Кооперативу з проханням передати гаражний бокс № 95 [PERSON] з подальшою його приватизацією. По даному питанню Правлінням Кооперативу було прийнято рішення, яке оформлено протоколом № 8 від 01.10.2010 року, та було вирішено прохання [PERSON] , [PERSON] було прийнято в члени Кооперативу, передано гаражний бокс № [NUMBER] та зобов`язано сплатити пайовий внесок у розмірі встановленому загальними зборами членів Кооперативу. Отже, [PERSON] , враховуючи вищенаведене, не міг мати у користуванні два гаражних бокси, оскільки це прямо заборонено Статутом Кооперативу. Водночас, цей бокс на його прохання був переданий [PERSON] , а тому здавати його у оренду, підстав у [PERSON] не було, що спростовує твердження позивача. Крім того, заява від [PERSON] подавалась в Кооператив 30.09.2010 року та після прийняття його в члени Кооперативу, ним було сплачено пайовий внесок та йому було видано членську книжку. Зазначає, що при прийняття рішення на засіданні Правління від 01.10.2010 р., Правління Кооперативу діяло відповідно до свої повноважень, що вказує на відсутність підстав для визнання його недійсним. Вказує, що позивач безпідставно стверджує про те, що станом на 01.10.2010 р. голова правління Кооперативу не мав права підписувати протокол засідання Правління, оскільки він приступив до обов`язків лише 05.10.2010 р. Слід зазначити, що витяг з Єдиного державного реєстру про проведенн державної реєстрації юридичних осіб, на який посилається позивач, не підтверджує ту, обставину, що голова Правління приступив до виконані своїх обов`язків 05.10.2010 р. Відповідно до положень ЗУ "Про державну реєстрацію юридичних осіб підприємців" до 2010 року не було встановлено термінів, строків та обов`язку для юридичних осіб щодо подання ними відомостей про зміну керівника юридичної особи для внесення їх до Єдиного державного реєстру. [PERSON] , як голова Кооперативу, приступив до виконання своїх обов`язків 29.05.2008, що підтверджується копією наказу Кооперативу. Отже, [PERSON] при підписанні протоколу зборів Правління 01.10.2010 р. діяв правомірно, відповідно до положень Статуту. Враховуючи вищевикладене, рішення на засіданні Правління від 01.10.2010 року приймалось з дотриманням вимог чинного законодавства, підписувалось повноважними особами, права та інтереси позивача не порушувались, відносно її прав та інтересів рішень не приймалось, до спадкового майна ні гаражний бокс № [NUMBER] , ні пай щодо цього гаражного боксу в Кооперативі не ввійшов, отже підстав для визнання недійсними прийнятих на засіданні Правління рішень немає. 20 серпня 2019 від відповідача до суду надійшов відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач безпідставно стверджує про незаконність рішення засідання Правління ГБК «Авіаробітник», оформлене протоколом засідання ГБК № 8 від 01.10.2010, оскільки 01.10.2010 правлінням ГБК «Аваробітник» проводилось засідання, на якому було прийнято рішеня про прийняття [PERSON] в члени Кооперативу та передачу йому гаражного боксу № [NUMBER] у користування з подальшою його приватизацію. 19 березня 2011 року рішенням Загальних зборів членів ГБК «Авіаробітник» було прийнято рішення про прийняття [PERSON] в члени кооперативу, яке було оформлено протоколом загальних зборів членів ГБК «Авіаробітник» № 1. Отже, [PERSON] було прийнято в члени кооперативу з дотриманням вимог чинного законодавства. Зазначає, що пайові внески до Кооперативу сплачувались особам, після прийняття їх в членство Кооперативу, зокрема, [PERSON] було прийнято в члени Кооперативу в травні 1993 року, однак він за час перебування так і не сплатив пайовий внесок, у зв`язку з чим, гаражний бокс № [NUMBER] не ввійшов до складу спадщини. Вказує, що до 2010 року у [PERSON] в користуванні перебувало два гаражні бокси 95 та [ADDRESS] . Відповідно до п.п. 2.5 Статуту ГБК «Авіаробітник», член Кооперативу зобов`язаний не мати більше одного гаражного боксу у ГБК. Оскільки Статутом ГБК «Авіаробітник» одному члену Кооперативу забороняється мати більше одного гаражного боксу, [PERSON] звернувся до Правління Кооперативу з проханням про передачу гаражного боксу № [NUMBER] [PERSON] . Розглянувши це питання на засіданні Правління Кооперативу, було прийнято рішення про прийняття до членів Кооперативу [PERSON] та передачу йому в користування гаражного боксу № [NUMBER] . 20.11.2010 року [PERSON] було сплачено пайовий внесок у розмірі 1500 грн., та йому було видано членську книжку. Членські внески за гаражний бокс № [NUMBER] після 01.10.2010 року вже сплачував [PERSON] . І це спростовує твердження Позивача про те, що рішення про прийняття [PERSON] в члени Кооперативу та про передачу гаражного боксу № [NUMBER] від [PERSON] не приймалось. Також слід вказати, що [PERSON] після 01.10.2010 року жодного разу не вніс членського внеску за гараж № [NUMBER] , що додатково вказує на те, що саме він був ініціатором передачі такого боксу [PERSON] . Враховуючи те, що у [PERSON] з 01.10.2010 р. не було права на користування гаражним боксом № [NUMBER] , оскільки вказаний гаражний бокс був переданий [PERSON] , відповідно і до складу спадщини вказаний гараж не ввійшов. Крім того, у разі якщо [PERSON] вважав би, що його право було порушено рішенням Правління Кооперативу від 01.10.2010 р., то він мав право завернутись до суду з метою його оскарження. Слід зазначити, що [PERSON] , з кінця 2010 року не сплачував членські внески до Кооперативу за гаражний бокс № [NUMBER] , отже йому було відомо про те, що вказаний бокс оформлений на [PERSON] і він не вважав що його право було порушено. [PERSON] помер [INFO] , отже строк позовної давності на оскарження рішення правління від 01.10.2010, сплив, ще за життя померлого, оскільки стосувалось його прав та інтересів. Відповідно до ст. 267 ЦПК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Головою Правління Кооперативу до 25.04.2006 року був [PERSON] , його повноваження припинились у зв`язку зі смертю. Обов`язки голови Правління було покладено на [PERSON] , повноваження якого було припинено 28.05.2008 р. за власним бажанням. На [PERSON] обов`язки голови Кооперативу було покладено з 29.05.2008 р, згідно рішення прийнятого на звітно-виборчих зборах членів ГБК «Авіаробітник» 29.05.2018 р., оформленого протоколом № 3. [PERSON] , як голова Кооперативу, приступив до виконання своїх обов`язків 29.05.2008 р., що підтверджується копією наказу по Кооперативу. Отже, [PERSON] при підписанні протоколу зборів Правління 01.10.2010 р. діяв правомірно, відповідно до положень Статуту. Таким чином, позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, крім того для оскарження вказаного протоколу рішення на засіданні Правління від 01.10.2010 року пропущено строк позовної давності. Позиваечм 30.08.2019 до суду було подано відповідь на відзив, в якій остання зазначила про те, що строк позовної давності нею не пропущений, оскільки про факт передання в користування [PERSON] гаражного боксу № [NUMBER] з подальшою приватизацією, вона дізналась у вересні 2018 року. 15 листопада 2019 року до суду надійшли заперечення відповідача щодо відповіді на відзив на позовну заяву, в яких він виклав свою позицію щодо твердження позивача про підписання протоколу № 8 від 01.20.2010 неправомочною особою, уточнивши, що [PERSON] було звільнено з посади Голови Правління Кооператву, згідно Протоколу загальних зборів членів ГБК «Авіаробітник» від 05.10.2010, в період з 2006 року по 2010 рік призначались виконуючі обов`язки Голови Правління Кооперативу, для здійснення діяльності Кооперативу. Ухвалою суду від 18.02.2020, занесеної до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач та представник позивача [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] , в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на обставини, викладенні в поясненнях, наданих до суду. Просила відмовити в задоволені позову. Дослідивши матеріали справи‚ оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступного висновку. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (стаття 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування. Згідно із ст. 8 Закону України «Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Статут ГБК «Авіаробітник» прийнято Загальними зборами 26 жовтня 1998 року. Відповідно до пункту 1.1. Статуту Гаражно-будівельний кооператив «Авіаробітник», далі «ГБК» є правонаступником споживчого товариства гаражно-будівельного кооперативу «Авіаробітник», індентифікаційни код № 24250227 зареєстрованого 23.01.97, за № 5675 Залізничною районною держадміністрацією м. Києва. Згідно з пунктом 2.2 Статуту, індивідуальними членами ГБК можуть бути громадяни, які досягли 18-річного віку і мають в своїй приватній власності автомобіль. Відповідно пункту 2.5 Статуту, член ГБК зобов`язаний не мати більше одного гаражного боксу у ГБК та використовувати його за призначенням. Пунктом 3.4. Статуту визначено, що до компетенції зборів ГБК, зокрема, належить прийняти нових членів та виключення членів з Кооперативу. Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком позивачки, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим бюро РАЦС Залізничного району серії [NUMBER] 09.06.1972 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, з якого вбачається, що до державної реєстрації шлюбу [PERSON] мала прізвище « [PERSON] ». Відповідно довідки № 8-14 від 24.09.2018 виданою Головою Правління ГБК «Авіаробітник», [PERSON] був членом кооперативу з травня 1993 року. Відповідно до довідки від 19.09.2019 № 1-04 ГБК «Авіаробітник», [PERSON] вступний пайовий внесок за гаражні бокси № [NUMBER] та № [NUMBER] не сплачував. 30 вересня 2010 року [PERSON] звернувся до правління ГБК «Авіаробітник» з заявою про прийняття його до членів Кооперативу. Рішенням засідання правління ГБК «Авіаробітник», оформлене Протоколом № 8 від 01.10.2010 вирішено задовольнити прохання [PERSON] про передачу в користування [PERSON] гаражного боксу № [NUMBER] , а також прийняти останнього до членів ГБК «Авіаробітник» з наступною сплатою вступного пайового внеску. Частиною другою статті 11 ЗУ «Про кооперацію» визначено, що рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу. Протоколом № 1 Загальних зборів членів ГБК «Авіаробітник» від 19 березня 2011 року, вирішено прийняти [PERSON] в члени Кооперативу. Відповідно до Протоколу № 4 Загальних зборів членів ГБК «Авіаробітник» від 26.07.2008 розмір обов`язкового пайового вступного внеску становить 1500 грн. Відповідно довідки ГБК «Авіаробітник» від 25 лютого 2019 року [PERSON] 20.11.2010 сплатив пайовий внесок в сумі 1500 грн., та в період з 01.10.2010 по 25.02.2019 сплачував членські внески за гаражний бокс № [NUMBER] . Згідно з витягу з журналів сплати членських за період з 2012 року по 2015 рік [PERSON] сплачував пайові внески за гаражний бокс № [NUMBER] , а [PERSON] - за гаражний бокс № [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого 09 березня 2016 року Виконавчим комітетом Калитянської селищної ради Броварського району Киїівської області серії [NUMBER] . 26 березня 2016 року позивач подала до Правління ГБК «Авіаробітник» заяву про переоформлення гаражного боксу № [NUMBER] на [PERSON] , у зв`язку з передачею права користування. 06 вересня 2018 року позивач подала заяву до Правління ГБК «Авіаробітник» про прийняття її до членів кооперативу, оскільки вона є користувачем гаражного боксу № [NUMBER] . Рішенням Правління від 24 вересня 2018 року заяву позивачу було розглянуто та прийнято її до членів ГБК без вступного внеску, оскільки вона є спадкоємицею користувача гаражного боксу № [NUMBER] . Протоколом загальних зборів членів ГБК «Авіаробітник» від 15 грудня 2018 року скасовано рішення Правління від 24.09.2018 про прийняття [PERSON] до членів ГБК, оскільки не надала підтвердження, що має у своїй власності автотранспортний засіб. Так, позивачем зазначається, що її батьком було сплачено пайові внески, у зв`язку з чим, відповідно до Закону України «Про власність» йому на праві власності належали гаражні бокси № [NUMBER] та [ADDRESS] , однак доказів сплати таких внесків позивач не надає. При цьому, відповідачем надано довідку, що [PERSON] вступні внески за гаражні бокси не сплачувались. Згідно з ч.1 ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. Як на підставу звернення з відповідним позовом до суду позивач посилається на те, що Протокол № 8 від 01.10.2010 було підписано не правомочною особою - [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що Головою Правління Кооперативу до 25.04.2006 року був [PERSON] , повноваження якого припинились у зв`язку зі смертю. Відповідно до протоколу зборів членів ГБК «Авіаробітник» № 3 від 29.05.2008 року звільнено [PERSON] від виконання обов`язків в.о. голови правління та обрано [PERSON] голови правління з 29.05.2008 р. Після чого, було видано Наказ від 29.05.2008, згідно з яким [PERSON] приступив до виконання обов`язків голови Правління Кооперативу з 29.05.2008. Згідно протоколу загальних зборів членів ГБК «Авіаробітник» від 05.10.2010 року звільнено голову правління [PERSON] та обрано голову правління кооперативу [PERSON] . В п.2.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 25.02.2016 року "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин", у судовому порядку недійсним може бути визнано рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи, а не протокол загальних зборів. Протокол є документом, який фіксує факт прийняття рішення загальними зборами, і не є актом за змістом статті 20 ГК України. Тому господарські суди мають відмовляти в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним протоколу загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що позивач не є членом кооперативу, в судовому засіданні не надано доказів про сплату членом кооперативу Швачко М.І пайового внеску за гаражний бокс № [NUMBER] , отже права позивача рішенням правління № 8 від 01.10.2010 року порушено не було. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до Гаражно-будівельного кооперативу «Авіаробітник», третя особа: [PERSON] про визнання недійсним протоколу та рішення засідання правління № 8 від 01.10.2010 р.

Outcome: dismissed