Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

У травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Фермерського господарства "Шевела", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Держгеокадастру у Павлоградському районі Дніпропетровської області, про розірвання договору оренди землі, в якому просила розірвати договір оренди землі укладений 23.02.2008 року між нині померлою [PERSON] та ПП Фермерське господарство «Шевела», який зареєстрований у ПРВ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України по земельних ресурсах» про, що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 03.04.2008 року за № 040812700962. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалась на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14.12.2015 року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2594, вона є спадкоємицею земельної ділянки, розташованої на території Кочережківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, загальною площею 4,3548 га, яку було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та яка належала її матері [PERSON], померлої [INFO]. У 2016 року позивач, як спадкоємець після померлої [PERSON], за усною домовленістю з ПП ФГ «Шевела», яке є орендарем за договором оренди землі укладеного 23.02.2008 року між нині померлою [PERSON] та ПП ФГ «Шевела», використовувала вищезазначену земельну ділянку самостійно, але у 2017 році голова ФГ [PERSON] повідомила їй про повернення земельної ділянки, так як договір оренди землі є чинним, з чим вона не погоджується. У судовому засіданні позивач, представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог з тих підстав, що всі умови за договором виконуються належним чином та строк дії договору ще сплинув, так як був укладений на 15 років. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, відповідно до наданої заяви просив розглядати справу за його відсутності. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи 23.02.2008 року між нині померлою [PERSON] та ПП Фермерське господарство «Шевела» був укладений договір оренди землі строком на 15 років, зареєстрований у ПРВ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України по земельних ресурсах» про, що у Державному реєстрі земель зроблено запис від 03.04.2008 року за № 040812700962. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 14.12.2015 року державним нотаріусом Другої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 2594, позивач є спадкоємицею земельної ділянки, розташованої на території Кочережківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, загальною площею 4,3548 га, яку було передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та яка належала її матері [PERSON], померлої [INFO]. Спір між сторонами виник з приводу подальшого користування вищезазначеною земельною ділянкою, так як голова ФГ [PERSON] вимагає від позивача повернення земельної ділянки відповідно до чинного договору оренди землі та не погоджується на розірвання договору оренди землі в досудовому порядку. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України «Про оренду землі»). У відповідності до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також, на інших підставах, встановлених законом. На підставі ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Згідно ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Статтею 18 зазначеного Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Закону перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Частиною 4 статті 31 цього ж Закону передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Як вбачається з п. 36 договору оренди землі від 23.02.2008 року розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем (п. 37 договору оренди землі від 23.02.2008 року). З наведених положень договору оренди землі від 23.02.2008 року вбачається, що розірвання договору оренди землі у випадку переходу права власності (у тому числі в порядку спадкування) на орендовану земельну ділянку можливе лише за взаємною згодою сторін, не є обов'язковим та не суперечить діючому законодавству. Крім того, як вбачається з листа ФГ «Шевела» № 3 від 07.03.2017 року фермерське господарство, як орендар за договором оренди землі від 23.02.2008 року свої обв'язки, передбачені договором оренди землі виконує в повному обсязі, у тому числі відповідно до податкового законодавства сплачує встановлені податки, здійснює заходи по підтриманню якості земельної ділянки шляхом внесення добрив та не бажає розірвання вищезазначеного договору в односторонньому порядку. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що істотні умови вищезазначеного договору оренди виконуються в повному обсязі, в тому числі і щодо сплати орендної плати. Як вбачається з довідки виданої ФГ «Шевела» за № 11 від 17.07.2017 року оренда плата сплачувалась відповідно до умов договору оренди землі з 2008-2015 роки. З пояснень сторін судом було встановлено, що з 2016 року, за взаємною усною домовленістю між позивачем та головою ФГ [PERSON], орендована земельна ділянка була тимчасово передана для її використання позивачу та на даний час знаходиться в її користуванні. Загальні підстави для розірвання договору передбачені статтею 651 ЦК України та включають положення про те, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підстави припинення договору оренди землі передбачені статтею 31 Закону України «Про оренду землі», зокрема згідно ч. 3 цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Припинення договору оренди землі шляхом його розірвання врегульовано положеннями ст. 32 Закону України "Про оренду землі". Відповідно до ч. 1 цієї статті на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України ( 2768-14 ) та іншими законами України. З аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для розірвання укладеного договору оренди є невиконанням сторонами їх обов'язків, визначених статтями 24, 25 Закону та умовами самого договору, у тому числі несвоєчасного внесення орендної плати. Підстави припинення права користування земельною ділянкою передбачені статтею 141 Земельного кодексу України, зокрема, відповідно до п. "д" ч. 1 цієї статті, такою підставою є систематична несплата орендної плати. Отже, договір оренди земельної ділянки може бути розірвано на вимогу орендодавця лише у випадку систематичної несплати орендної плати, що повністю узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеної у постанові від 12 грудня 2012 року по справі № 146цс12, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України). Інших підстав, окрім як розірвання договору оренди землі, у зв'язку зі зміною власника, внаслідок спадкування, позивач не заявляв, а також і не надавав будь-яких інших доказів, які свідчили про істотне порушення умов договору відповідачем. Таким чином, підстав для розірвання договору оренди землі, укладеного між сторонами у справі, суд не вбачає із встановлених обставин справи та наданих доказів, оскільки не встановлено істотного порушення відповідачем умов договору оренди землі, яке спричинило позивачу шкоду.

Outcome: dismissed