Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", третя особа Державне підприємство "Національні інформаційні системи", про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зняття обтяження у вигляді застави рухомого майна і виключення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. В обґрунтування позову вказала, що їй на праві приватної власності належить легковий автомобіль марки HYUNDAI GETZ, державний номер - [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, VIN -код: [NUMBER] , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] від 11 травня 2019 року. Зазначає, що на даний час не має можливості реалізувати своє право розпоряджуватися вказаним транспортним засобом, який належить їй на праві приватної власності, як добросовісному набувачу, оскільки на вказаному транспортному засобі зареєстроване 26 грудня 2019 року приватне обтяження ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія". Додатково зазначає, що при купівлі вищевказаного автомобіля, не знала та не могла знати про зобов`язання колишнього власника автомобіля - [PERSON] перед ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", та станом на дату набуття права власності на автомобіль ніяких обтяжень не було, а тому у зв`язку з викладеним змушена звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів. В судове засіданні сторони не з`явилися. Позивач надіслала клопотання про розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач надіслав відзив від 24 квітня 2020 року, в якому позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні. Третя особа надіслали пояснення, згідно яких просять прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України, зокрема, зазначили, що ДП "Національні інформаційні системи" не мають повноважень на скасування записів в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, оскільки вилучення з Державного реєстру запису про обтяженні, відповідно до положень діючого законодавства, може бути за заявою обтяжувача встановленого зразка. Відповідно до положень ст.274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті. За змістом ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст.41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Положеннями ч.1 ст.316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно положень ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Положеннями ст.391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено матеріалами справи, 30 листопада 2017 року між [PERSON] та ПАТ "Правекс Банк" було укладено кредитний договір №2449-027/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті для оплати відповідачем вартості автомобіля у розмірі 13580.00 доларів США строком до 30 листопада 2014 року зі сплатою 11.99 % річних. В якості забезпечення виконання умов кредитного договору в заставу було передано автомобіль марки HYUNDAI, 2007 року випуску, VIN -код: [NUMBER] . 31 травня 2017 року між ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" та ПАТ "Правекс-Банк", було укладено договір №2 відступлення прав вимоги, відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги на користь ТОВ "ФК "Довіра та гарантія" за кредитним договором №2449-027/07Р, укладеним [PERSON] та ПАТ "Правекс-Банк", забезпечений договором застави вищевказаного автомобіля. Внаслідок невиконання умов кредитного договору №2449-027/07Р, новим кредитором зареєстровано приватне обтяження 26 грудня 2019 року за №27359452 на предмет застави автомобіль(а.с.34-35). Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить легковий автомобіль марки HYUNDAI GETZ, державний номер - [NUMBER] , 2007 року випуску, сірого кольору, VIN -код: [NUMBER] , що підтверджено даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] , виданого ТСЦ 4842 11 травня 2019 року(а.с.6). 11 травня 2019 року під час перереєстрації в територіальному сервісному центрі №4842 РСЦ МВС в Миколаївській області автомобіля марки HYUNDAI, 2007 року випуску, VIN -код: [NUMBER] , попередній реєстраційний номер - [NUMBER] , проводились усі необхідні перевірки. Обтяжень чи обмежень на перереєстрацію вказаного транспортного засобу станом на 11 травня 2019 року не було, що підтверджено даними відповіді на адвокатський запит №31/14/2-О-01/аз від 07 березня 2020 року, виданого територіальним сервісним центром №4842 РСЦ МВС в Миколаївській області(а.с.7). Таким чином, суд приходить до переконання, що позивачем було вжито в повній мірі всіх заходів для перевірки як правомочностей продавця на відчуження майна, так і перевірку щодо наявності обтяжень обмежень на зазначене майно, оскільки у випадку наявності будь-яких обмежень чи обтяжень на майно, станом на дату укладання договору, перереєстрація транспортного засобу на нового власника була б неможливою. Відтак, позивач [PERSON] фактично є добросовісним набувачем даного автомобіля, так як придбала його з дотриманням відповідних норм чинного законодавства України. За даними витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №65119804 від 03 березня 2020 року підтверджено, що існує запис №27359452 від 26 грудня 2019 року про накладення приватного обтяження вказаного автомобіля, на підставі Договору застави транспортного засобу за №2449-027/07Р від 30 листопада 2007 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія", і продовжує діяти і на сьогодні. Обтяження зареєстровано реєстратором Регіональної філії міста Києва та Київської області державного підприємства "Національні інформаційні системи"(а.с.8). В той же час, з матеріалів вбачається, що обтяження було накладено 26 грудня 2019 року, тобто, через сім місяців після його відчуження. Таким чином, позивач [PERSON] є добросовісними набувачем спірного автомобіля. Згідно ст.ст.3,4 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяженням є право обтяжувала на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувала на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна. Застава є способом забезпечення зобов`язань. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) стаття 1 Закону України "Про заставу" та стаття 572 ЦК України. Відповідно до положень ст.27 Закону України "Про заставу" застава зберігає силу, якщо однією за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги на іншу особу. Разом з тим, зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. За змістом статті 12 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлена законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. Реалізація майна, що є предметом застави без припинення обтяжень, не припиняє заставу, тому вона зберігає чинність при переході власності предмета застави до іншої особи, але в такому випадку має значення факт здійснення реєстрації такого обтяження у відносинах, що виникають з третіми особами. Відповідно до положень ст.10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна. Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків. Таким чином, під час відчуження спірного автомобіля, а саме 11 травня 2019 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були відсутні відомості про обтяження, а отже, відсутні підстави вважати збереження сили застави для нового власника майна. У зв`язку з цим відсутні підстави вважати збереження сили застави для нових власників майна. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у справі №333/6700/15-ц, викладених у постанові від 06 лютого 2018 року. Відтак, суд вважає, що наявність зазначеного обтяження позбавляє позивача як власника рухомого майна, володіти та розпоряджатися своєю власністю. Положеннями ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved