Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 18.10.2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування м. Черкаси про позбавлення батьківських прав, мотивуючи його тим, що в період з квітня 2003 року по червень 2009 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач вказувала, що батько дитини має психічні розлади, які полягають у схильності до садизму, агресії та фізичного насильства. Зазначила, що часто бив її руками і ногами, і робив це навіть коли вона була вагітна. Вказала, що під час шлюбу з відповідачем, часто залишала домівку, переховувалася від [PERSON] на орендованих квартирах. Після розірвання шлюбу донька [PERSON] залишилася проживати разом з нею. Зазначила, що з 2009 року і практично до 2015 року вони з відповідачем не мали суттєвих конфліктів та претензій один до одного. Кошти на утримання дитини відповідач давав особисто на свій розсуд як дозволяло йому його матеріальне становище. Однак станом на жовтень 2017 року відповідач заборгував 45000 грн. матеріальної допомоги на дитину і зазначив, що сплачувати її не збирається. Вказала, що не перешкоджала у зустрічах між батьком і дитиною, і [PERSON] зустрічався з [PERSON] як йому дозволяв його час і його можливості. Однак відповідач чинив тиск на доньку, а саме забороняв їй відвідувати танцювальні гуртки, схиляв її до стрільби, альпінізму, греблі та іншого екстриму. Зазначила, що коли донька дізналася про жорстоке ставлення батька до її матері, вона стала боятися та зневажати [PERSON], та була ініціатором подачі даного позову до суду. Крім того вказала, що відповідач чинить перешкоди, а саме не надає дозволу на виїзд їй з донькою за кордон, що унеможливлює їх виїхати за межі країни для навчання та роботи, оскільки відповідач маніпулює своїм правом відпису на виїзд за кордон. Просила суд позбавити [PERSON], який прописаний за адресою: [ADDRESS] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила задовольнити позов. Відповідач та представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечили проти позову та просили відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Додатково представник відповідача зазначив, що позивачем не надано жодного доказу ухилення батька від своїх батьківських обов'язків. Факт не проживання позивача та відповідача разом не може бути підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. З боку позивачки йде маніпуляція та налаштування дитини проти батька шляхом різного виду розповідей. [PERSON] жодного разу не скривдив свою доньку та не чинив на неї тиску, а тим паче не маніпулював дитиною, як це зазначає позивач. Натомість, він любить свою доньку та хоче з нею проводити якомога більше часу. Крім того, він цікавиться життям доньки та не перешкоджає її захопленням. Представник третьої особи - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову. На вимогу суду надала лист щодо неможливості підготувати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] за відсутності необхідного пакету документів. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у ній докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] з квітня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Як вбачається із Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] виданого 11.08.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, 11 серпня 2010 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За період спільного проживання в шлюбі у [PERSON] та [PERSON] [INFO] року народилася дочка [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 22.11.2005р. відділом реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, в якому батьком записаний [PERSON]. Як зазначила в судовому засіданні позивач, після розірвання шлюбу донька [PERSON] проживає разом з нею, та останній рік перебуває на повному її матеріальному забезпеченні. Крім того, зазначила, що внаслідок психологічного тиску на доньку з боку батька, намагання її викрадення невстановленими особами, змушена була змінити доньці школу. Відповідно до характеристики учениці 6-А класу Черкаського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей спортивного профілю № 34» [PERSON] в даній школі вчиться з вересня 2017 року та зарекомендувала себе як дисциплінована, старанна, активна, комунікабельна учениця. Вказано, що дівчинка фізично розвинена та приймає активну участь у спортивному та громадському житті школи та класу. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 грудня 2017 року зобов'язано Орган опіки та піклування м. Черкаси надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Так, згідно листа заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради Шевченко Г.Ю. № 42/30-03-03 від 19.01.2018 року вбачається, що 10.01.2018 року на засіданні Комісії розглядалася ухвала Соснівського районного суду. До початку розгляду справи сторонам було запропоновано надати відповідні документи на підтвердження або спростування викладених в позовній заяві фактів. Жодних документів на підтвердження фактів свідомого ухилення громадянина [PERSON] від виконання батьківських обов'язків заявницею не надано. Комісія ухвалила рішення про неможливе підготувати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], за відсутності необхідного пакету документів. У відповідності до пояснення представника Органу опіки та піклування м. Черкаси [PERSON] вбачається, що з метою об'єктивного та всебічного розгляду судового спору, позивачку та відповідача було запрошено на засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Черкаської міської ради для надання пояснень по суті справи та відповідних підтверджуючих доказів. Письмових пояснень сторони не надали, усно відповідач вказав, що категорично заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], оскільки бажає приймати участь у її вихованні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона була класним керівником [PERSON], коли дівчинка навчалася в Черкаській гімназії № 31 та зазначила, що з її спостережень у [PERSON] протягом року був неспокійний психологічний стан, часто плакала. Вказала, що Батьківський комітет їй повідомив, що спілкується з татом, він перебуває завжди на зв'язку. Вона декілька разів спостерігала, як [PERSON] приходив у школу до [PERSON]. Дівчинка нормально реагувала на його візити, коли дізналася, що тато йде в АТО навіть розплакалась, також інші діти з ним спілкувалися. В подальшому було прохання мами не дозволяти [PERSON] бачитися з батьком, оскільки були спроби її викрадення. В подальшому мама забрала [PERSON] зі школи, коли навчальний рік ще не закінчився. У своїх поясненнях відповідач [PERSON] заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], оскільки у вихованні дочки він завжди мав бажання приймати участь, приїжджав провідати доньку, однак його колишня дружина [PERSON] налаштовує дитину проти нього, розповідаючи їй всілякі історії. Вказав, що жодного разу не дозволяв собі жорстокого поводження з дитиною, ніколи не піднімав на доньку руки. Зазначив, що не забороняв займатися [PERSON] улюбленою справою, просто хотів, щоб донька була розвиненою, оскільки в неї були здібності і до інших видів спорту, крім танців. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що має власну школу по тенісу та був тренером [PERSON]. Зазначив, що у дівчинки були здібності до даного виду спорту, однак з причин непорозуміння мами з татом, [PERSON] більше не відвідує його заняття. Зазначив, що тато приймав активну участь у спортивному житті дівчинки, цікавився її досягненнями. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. У відповідності до ч.1 ст. 164 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. В позовній заяві позивач стверджує, що відповідач бив її вагітну, жбурляв у неї ніж, вона часто проживала на орендованих квартирах. Вказала, що [PERSON] здійснює на доньку моральний тиск, він забороняє їй відвідувати танцювальні гуртки та схиляв її до стрільби, альпінізму, греблі та іншого екстриму. Крім того, відповідач змушує доньку сідати поряд з ним і тривалий час дивитися йому в очі. Останнім часом, а саме з моменту переходу [PERSON] до іншої школи, відповідач не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, він жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивача та його дитини, і з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийнятті його участі у вихованні доньки, тому вищевикладені обставини свідчать про небажання відповідача виконувати відносно дитини його батьківських обов'язків, покладених на нього законом. Однак з пояснення відповідача вбачається протилежне, а саме те, що відповідач намагався провідувати доньку, спілкуватися з нею, мав бажання дбати про її духовний та матеріальний розвиток, але при цьому його колишня дружина сама перешкоджала спілкуванню батька з донькою. З вказаних обставин слід розуміти, що ухилення від виконання батьківських обов'язків та їх невиконання не є тотожними поняттями. У ст. 164 СК України наведені лише підстави і ознаки ухилення від виконання батьківських обов'язків. Утім, чіткого визначення самого поняття «ухилення» не визначено. У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше. Отже, з огляду значення словосполучення "ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини», з об'єктивної сторони слід розуміти такі дії чи бездіяльність особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Отож, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов'язків не знаходить свого відображення, оскільки в даному випадку мали місце обставини, які не залежали від самого відповідача, і слугували лише інструментом для задоволення амбіцій позивача, що насамперед порушувало права і інтереси дитини. Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага (ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 20.07.2016 № 760/18209/15-ц та від 14.09.2016 № 216/2914/14-ц). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, як вбачається з наданого листа, Орган опіки та піклування позбавлений можливості винести висновок з даного приводу, за відсутності необхідного пакету документів. Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що [PERSON] намагався виконувати свої батьківські обов'язки, передбачені ст. 150 СК України, останній рік не надавав матеріальної допомоги своїй дочці, але водночас, враховуючи обставини, зазначені в його поясненні, встановлено, що свої батьківські обов'язки [PERSON] не мав можливості реалізувати в силу певних обставин, які на той час не залежали від нього, має намір і бажання приймати участь у вихованні доньки, дбати про її матеріальний і моральний розвиток, відвідувати її, а тому суд вважає, що в діях [PERSON] відсутнє свідоме ухилення від виконання ним батьківських обов'язків. Отже, матеріали справи не містять достатніх відомостей для застосування такої виключної міри як позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка однією з причин позбавлення відповідача батьківських прав назвала необхідність виїзду їй та дитині за кордон для відпочинку, навчання та роботи, оскільки в добровільному порядку відповідач не надає згоди на виїзд з дитиною за межі країни. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті та прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача відносно його доньки не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Позивач не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення її батька по відношенню до неї батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов'язків відносно дитини. Суд критично відноситься до показів неповнолітньої доньки [PERSON] в частині того, що вона хоче проживати з мамою [PERSON], а тата вона не любить та зневажає, оскільки він бив маму, оскільки на запитання суду, звідки їй відомі факти побиття мами татом, вона пояснила, що все їй розповіла мама. Також вказала, що її особисто тато не бив, приходив до неї в школу, телефонував, з чого суд робить висновок про налаштування дитини проти батька. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який є батьком позивачки, у своїх поясненнях зазначав про побиття його доньки [PERSON], про стосунки [PERSON] з батьком, про ставлення [PERSON] до [PERSON], однак про всі події йому відомо зі слів доньки - позивачки [PERSON] Виходячи з цього, суд приходить до висновку, що відповідач намагається налагодити стосунки з донькою, а позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. З урахуванням наведеного та враховуючи, що під час розгляду справи не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки батько дитини виявляє стійке бажання у виконанні батьківських обов'язків, а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, у зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу в позові судовий збір покладається на позивача.

Outcome: dismissed