Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором №002-12012-020712 на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки від 02 липня 2012 року у розмірі 8092 гривні 30 копійок, з яких: 4762 гривні - це заборгованість по кредиту; 3330 гривні 30 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом, а також судових витрат. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 24 березня 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. У позові, позивач просив розглянути справу без участі представника позивача, а проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомила, правом на подачу заперечень і доказів, якими вони обґрунтовуються не скористалась. Відповідач, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 10 березня 2015 року та 24 березня 2015 року, у вказані судові засідання не з'явився. Заяви про розгляд справи за його відсутністю не подавав і причини неявки не повідомив. А позивач, який не з`явився просив розглянути справу без його участі та наполягав на ухваленні заочного рішення. Тому, у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. А розгляд справи здійснювався на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати та у порядку частини 5 статті 209 ЦПК України занесена до журналу судового засідання. У позові, позивач вказував на те, що між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та [PERSON] 02 липня 2012 року було укладено по суті кредитний договір. За яким банк, відкрив відповідачу поточний рахунок та здійснював його кредитування. Але відповідач свої зобов'язання щодо повернення отриманих кредитних коштів, сплати процентів, належним чином не виконав. Тому, у нього утворився борг на загальну суму 8092 гривні 30 копійок, яку позивач і просить стягнути на його користь, разом із судовими витратами. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON], 02 липня 2012 року звернулась до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" шляхом заповнення опитувальника клієнта - фізичної особи та анкети позичальника (а.с.9,6,7-8), якими просила розглянути можливість відкрити їй рахунок в гривні та здійснювати кредитування з кредитним лімітом у розмірі 5000 гривень та укласти з нею договір. Другого липня 2012 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" було укладено договір №002-12012-020712 на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с.9,11-12,3-4). За яким банк взяв на себе зобов'язання відкрити [PERSON] поточний рахунок [NUMBER] у гривні, випустити та надати їй у користування платіжну картку, ПІН-код до картки, а також надати [PERSON] кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 (тридцять тисяч) гривень, з лімітом на рахунку у розмірі 5000 гривень (який може змінюватись банком самостійно, але не більше загальної суми кредитної лінії). А [PERSON] може проводити розрахунки за операціями здійсненими з використанням платіжної картки (у тому числі для розрахунків за товари чи послуги, що придбаваються нею у суб'єктів господарювання), знімати готівку в межах ліміту, із зобов`язанням повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші плати на умовах, зазначених у договорі, тарифах (а.с.3-5). Того ж дня, 02 липня 2012 року, банк відкрив [PERSON] рахунок, видав платіжну карту та ПІН-код до неї, що вона засвідчила підписом на договорі (а.с.3-4). На підставі вказаного договору, [PERSON] отримала грошові кошти на суму 4980 гривень, а сплатила 1020 гривень (а.с.10,30-33). Третього грудня 2014 року публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення з неї боргу, що виник за договором №002-12012-020712 у розмірі 8092 гривні 30 копійок (а.с.2). Із встановлених обставин вбачається, що між публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та [PERSON] виникли цивільні (зобов'язальні) правовідносини у сфері кредитування рахунка, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування рахунка), а вказаний відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на повернення відповідачем, як боржником, отриманого кредиту та сплати належних позивачу процентів за користування кредитом і комісій. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 цього ж кодексу, зобов'язання можуть виникати з договорів, які є обов'язковими для виконання сторонами, що їх уклали. Відповідно до положень частини першої та другої статті 1069 ЦК України якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з положень частини першої статті 1054 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання кредиту із споживачем укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх на умовах, передбачених договором. При цьому, в силу положень частини 1 та 2 статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства та врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Другого липня 2012 року [PERSON] та публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" уклали договір №002-12012-020712 на відкриття поточного рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с.3-4). За цим договором, банк взяв на себе зобов'язання відкрити [PERSON] поточний рахунок [NUMBER] в гривні, випустити та надати йому у користування платіжну картку, ПІН-код до картки, а також надати [PERSON] кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 гривень, з лімітом на рахунку у розмірі 5000 гривень (який може змінюватись банком самостійно, але не більше загальної суми ліміту). А [PERSON] взяла на себе зобов'язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом й інші платежі на умовах, зазначених у договорі, тарифах, правилах здійснення операцій за картковими рахунками, відкритими фізичним особам (а.с.4-5). Факт належного виконання банком зобов'язання з відкриття поточного рахунку [PERSON], надання їй у користування платіжну картку з ПІН-кодом підтверджується підписом [PERSON] у договорі (а.с.3-4). Факт належного виконання банком зобов'язання з кредитування рахунку підтверджується випискою з рахунку [PERSON] (а.с.30-33). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на зміст підписаних [PERSON] договору №002-12012-020712 (а.с.3-4) та тарифів (а.с.5), банк та вона встановили, що остання зобов'язана щомісяця здійснювати обов'язків мінімальний платіж, який складається з: платежу у розмірі 5% від суми поточної заборгованості (тобто отриманих грошових коштів у кредит); платежу у розмірі 0,0001% річних у вигляді процентів за користування кредитною лінією на протязі 55 днів (та 55% річних за користування кредитною лінією після 55 днів) та інші плати (а.с.5). Відповідно до положень ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання). Виходячи з документів наданих позивачем (а.с.10,30-33), [PERSON] взяті на себе зобов'язання щодо повернення отриманих кредитних коштів, сплати процентів за їх користування та інших плат у строки та розміри, передбачені договором і тарифами, належним чином не виконувала. Тому у відповідача, як позичальника, утворилась заборгованість у розмірі 8092 гривні 30 копійок, з яких: 4762 гривні - це заборгованість по кредиту; 3330 гривні 30 копійок - заборгованість по процентах за користування кредитом. При цьому суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 1054 та частини 2 статті 1050 ЦК України, та умов договору, банк правомірно використав своє право вимоги дострокового повернення боргу. Отже, зважаючи на встановлені обставини, та враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань на підставі договору №002-12012-020712, а тому вважає доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цьому зобов'язанні, на отримання від відповідача, як боржника, наданого їй кредиту, сплати процентів та комісій. Отже, матеріально-правову вимогу позивача слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок, суд вважає документально підтвердженими (а.с.1), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved