Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованності за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт 12.02.2014 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 9305,27 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку- починаючи з "1" по "25" число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Щодо зміни кредитного ліміту банк керується п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом запропонованими АТ КБ "ПриватБанк" Умовами та правилами, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Свої зобов`язання з передачі грошових коштів банк виконав. В порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував внаслідок чого станом на 19.06.2019 року заборгованість відповідача перед банком складає 31077,30 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредита в сумі 7664,96 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 6774,83 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 15662,45 грн., а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди в сумі 975,06 гривень. Позивач просив стягнути з [PERSON] на користь банку заборгованість в сумі 31077,30 грн. та компенсацією судового збору у розмірі 1921 грн. Відповідач до суду подав відзив на позовну заяв зазначивши, що позовні вимоги банку він не визнає, вважає їх необгрунтованими з таких підстав. Так, до позовної заяви позивач додав ксерокопію анкети-заяви, однак, в ній відсутня інформація про надання йому кредиту та його розміру. Позивач посилається на Генеральну угоду від 12.04.2014 року, відповідно до якої він надав [PERSON] терміновий кредит в сумі 9305,27 гривень на строк 24 місяці по 29 лютого 2016 року. Однак, не надав жодного доказу, що такий кредит у розмірі, встановленим договором він отримував від банку. Кредитний договор позивачем до суду не надано. Відповідач зазначив що, він не надавав своєї згоди на укладення кредитного договору та не був ознайомлений з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", кредитний договір з банком він не підписував. Представником позивача надано відповідь на відзив, в якій вказано, що при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Позивачем надано до суду копію Генеральної угоди від 12.02.2014 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Ця інформація відповідачем заповнена особисто, а з копії анкети-заяви чітко видно, що останній погоди наступне "Я згоден з тим, що Генеральна Угода, разом з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між собою та Банком кредитний договір. З Генеральної угоди чітко видно, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 1,5% (18% на рік), вказано розмірі компенсацій та штрафів тощо. На підставі ч.1 ст.634 ЦК України, підписавши заяву, фізична особа приєднується до запропонованих Банком умов та Правил надання банківських послуг, що підтверджується його особистим підписом. Тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ст.634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору (умов кредитування). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладення договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної операції). Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належним та допустими доказом по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контрозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. В матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення кредитної заборгованості за договором. Відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконав. Позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В судове засідання позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справу без його участі, вимоги позовної заяви підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з`явився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» визнав частково, а саме в частині заборгованості за тілом кредиту, в іншій частині в задоволенні позовних вимог просив відмовити, оскільки з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також з тарифами банку ознайомлений не був. Суму відсотків за користування кредитом, а також неустойку у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором не узгоджував. Просив застосувати до позовних вимог практику Верховного Суду від 11.03.2015 року. Просив розглядати справу без його участі. Суд дослідивши та оцінивши наданні докази,суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що не заперечував в суді відповідач, що 12.02.2014 року [PERSON] підписав заяву про отримання кредиту та про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг й ознайомлення з Тарифами банку (а.с.6). Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», заборгованість [PERSON] перед банком станом на 19.06.2019 року складає 31077,30 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредита в сумі 7664,96 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 6774,83 грн.; заборгованості за пенею та комісією в сумі 15662,45 грн., а також штрафу відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди в сумі 975,06 гривень (а.с.4-5). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). При цьому, у заяві позичальника від 12.02.2014 року, підписаній сторонами, процентна ставка не зазначена. Також у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, і процентів за користування кредитними коштами. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Витягом з Умов ознайомився і погодився відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). На думку суду, в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (12.02.2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (10.07.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15). Суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи та не містять підпису відповідача, відповідач в своїй заяві суду та відзиві пояснив, що вони йому не надавалися і з їх змістом він не знайомий, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.02.2014 року шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. З огляду на викладене, правові підстави для стягнення з відповідача нарахованих відсотків за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів в суду відсутні. З огляду в цій частині в задоволенні позовних вимог Банку слід відмовити. Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 12.02.2014 року у вигляді заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, розмір яких підтверджуються наданим позивачем розрахунком (а.с. 4-5). Таким чином, в суду наявні правові підстави для стягнення з боржника суми непогашеної заборгованості за тілом кредиту в сумі 7664,96 гривень. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн. На підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 625, 1050, 1054,1056-1 ЦК України та

Outcome: partial