Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач звернувся у суд з позовом до відповідача, у якому просить стягнути з останнього компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 1 млн. грн. В обґрунтування позову вказав, що рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.01.2015 року у справі № 454/3304/14-ц відмовлено у задоволенні його позову, натомість ухвалою суду касаційної інстанції від 16.12.2015 року рішення суду першої інстанції було скасовано й справу направлено на новий розгляд до того ж суду. Відтак вважає, що незаконним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 20.01.2015 року у справі № 454/3304/14-ц йому завдано моральної шкоди, що полягає у моральних стражданнях, порушенням нормальних життєвих зв'язків та глузуванню родичів і знайомих. Позивач у судове засідання не з'явився, подала заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі підряд не з'явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. За таких обставин наявні підстави для заочного розгляду справи. З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Пунктом 2. Постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз»яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: - коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; - у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію" , ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права" ; - при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Таким чином, відповідальність за заподіяння моральної шкоди наступає, лише у випадках, передбачених законодавством. Згідно ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; У відповідності до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду(1). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (2). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили (5). Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах (6). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім»ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв»язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4 ) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Протиправність діяння полягає у невиконанні юридичного обов»язку встановленого нормою права. Відповідно до форм юридичних обов»язків протиправність виступає у формі дії і бездіяльності. При цьому, під протиправною поведінкою розуміють поведінку , що заборонена законом, а під протиправною бездіяльністю не вчинення особою дій, які вона була зобов»язана за законом вчинити. Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди позивач обґрунтовував тим, що йому було спричинено моральні страждання, які полягали у приниженні честі, гідності, ділової репутації , моральних переживань у зв»язку з позбавленням права доступу до правосуддя, було порушено нормальні життєві зв»язки через неможливість продовження активного громадського життя, порушено стосунки з оточуючими людьми, так як всі родичі та знайомі глузують з нього повторюючи, як він стверджуючи , що живе та діє в межах закону не може доказати свою правоту в судах, адже кожне рішення суду, яке відмовляє в задоволенні його вимог, говорить, що його вимоги незаконні. Суд вважає, що поданими позивачем доказами не було доведено, що постановлення суддею Сокальського районного суду Львівської області у вище вказаній справі було злочинним (що було б встановлено вироком суду, який набрав законної сили), тобто - таким, що призвело до порушення прав позивача і спричинення йому моральної шкоди, передбаченої п. п. 2, 4 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Враховуючи обставини справи в їх об»єктивній сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав, встановлених ч. 5 ст. 1176 ЦК України, для покладення на державу обов»язку відшкодування позивачеві моральної шкоди, та про відмову у задоволенні позову з вищенаведених міркувань.

Outcome: dismissed