Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції сторін. 18 січня 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з указаним вище позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 22 649 грн 54 коп. Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою б/н від 16.09.2013, згідно з умовами якої відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. У порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 06.12.2018 виникла заборгованість у розмірі 22 649 грн 54 коп., яка складається з: 6 875 грн 13 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 5 490 грн 34 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 8 729 грн 33 коп.- нараховано пені; а також штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1 054 грн 74 коп. - штраф (процентна складова). У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором та судові витрати. 27.03.2019 від представника відповідача [PERSON] адвоката Дудіна Л.В. надійшов відзив на позов, у якому зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення даного позову, оскільки до долучених до позовної заяви додатках, зокрема і у заяві-анкеті про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 16.09.2013 не зазначено, яку саме платіжну картку «Універсальна» отримав Позичальник, її номер, а також відсутні відомості щодо розміру наданого йому кредиту у вигляді кредитного ліміту та тарифів обслуговування такої картки. В матеріалах справи відсутня Пам`ятка клієнта, докази на підтвердження того, що підписуючи заяву-анкету Позичальник мав на увазі саме Умови і правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року та тарифи, на які посилається позивач. Матеріали справи не містять даних про те, що позивачем був відкритий картковий рахунок Позичальнику та видана йому відповідна картка і доказів щодо її отримання ним, копія цієї картки та доказів виконання позивачем своїх зобов`язань за договором, а саме надання відповідачу коштів у зазначеній ним у позовній заяві сумі. Дані обставини оспорюються відповідачем, а відтак є такими, що підлягають доказуванню. Відповідно до п. 2.1.1.4.6. Умов та правил надання банківських послуг, на, які покликається у позовній заяві позивач, Банк має право у разі порушення Клієнтом зобов`язань з погашення заборгованості перед Банком протягом 90 днів з моменту виникнення таких порушень - змінити умови кредиту встановивши термін повернення кредиту дев`яносто першого дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту і вимагати від Клієнта повернення кредиту, сплати винагороди, комісії та відсотків за його використання, виконання інших зобов`язань за кредитом в повному обсязі. При цьому згідно зі ст.ст. 212, 611, 651 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями, строк виконання яких не настав, вважається, що термін наступив в 91-й день моменту настання порушення зобов`язань Клієнта з погашення заборгованості по кредиту. На цю дату Клієнт зобов`язується повернути Банку суму Кредиту і повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його використання, повному обсязі виконати інші зобов`язання за договором. Однак з поданих до суду матеріалів неможливо конкретно визначні окремі важливі умови договору, про порушення яких вказує позивач і за порушення яких вимагає стягнути з відповідача заявлену грошову суму встановити дату порушення Позичальником зобов`язань з погашення заборгованості. Представник відповідача вважає, що у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено, також має бути відмовлено і в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 1 921 гривні. Окрім того, ще однією самостійною підставою для відмови у задоволенні позову є застосування позовної давності, яку він просить застосувати та відмовити у задоволенні позову позивача, оскільки на даний час строк звернення до суду закінчився. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Таким чином вимоги позивача про стягнення пені за останні 3 роки суперечать положенню ч. 2 ст. 258 ЦК України, а тому просить застосувати позовну давність та відмовити в позові. 12.04.2019 від представника позивач АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, у якому представник зазначив, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку wvvw.privatbank.ua: https://client-bank.privatbank.ua. Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Отже, враховуючи викладене вище, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг. Тобто, в такому випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві. Щодо наданих Банком доказів укладення кредитного договору. Банком надані такі докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача, за яким був оформлений кредитний договір; виписка по рахунку; фото Клієнта з карткою. Щодо ознайомлення Позичальника з умовами кредитування. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на двох сторінках від 16.09.2013, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що [PERSON] висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що "Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...".Також до матеріалів позовної заяви долучено "Довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,6 % (43,2 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Надаємо до суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач частково сплачував заборгованість за договором (погашення зображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача - баланс станом на дату укладання договору (надана сума кредиту), всі операції за картковим рахунком (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після поведеної операції). Щодо наданого Банком розрахунку заборгованості представник позивача зауважує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. Тому вони надали виписку по рахунку. Банківська виписка має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 № 578/5 (далі - Перелік № 578/5), згідно з яким до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок. З виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому його твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи. Стосовно строку дії договору та кредитної картки. Зазначають, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Згідно з Умовами та Правилами картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці. Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клієнта ... тощо. Згідно з Умовами обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам`ятці клієнта. Тому вважає, що кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані. Щодо строків позовної давності. Звертає увагу, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 11.2020. Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 12.09.2019 - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які Відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності Позивачем дотримано при зверненні до суду. Також зауважує, що згідно з випискою по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання Відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Враховуючи викладене вище, просить суд задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. 23.05.2019 на адресу суду від представника відповідача [PERSON] адвоката Дудіна Л.В. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому він зазначив, що для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами ст. 215 ЦК України може бути визнано недійсним. Відповідно до даних паспорту відповідач народився [INFO] , а тому на момент підписання заяву б/н від 16.09.2013, згідно з якою він отримав кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок йому було лише 15 років та 46 днів, тобто відповідач був неповнолітнім. Таким чином вимоги позивача обґрунтовуються договором від 16.09.2013, який було укладено з неповнолітнім, який не мав в той час повної цивільної дієздатності. Враховуючи викладене вище, просить відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості повністю. 05.07.2019 надійшли пояснення представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» на заперечення. Представник позивача пояснив, що згідно з випискою по рахунку 07.11.2016 відповідачу було вставлено кредитний ліміт в сумі 1 500 грн. На момент встановлення кредитного ліміту відповідачу вже виповнилося 18 років. Згідно зі ст. 32 ЦКУ фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Додатково підтверджується положеннями Глави 6 Постанови НБУ № 492 від 12.11.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» встановлено, що неповнолітні особи віком від 16 до 18 років відкривають поточні рахунки в загальному порядку встановленому для повнолітніх осіб. Згідно виписки по картрахунку вбачається, що відповідач користувався лише власними коштами, а Банком відкрито рахунок з нульовим кредитним лімітом, що не суперечить чинному законодавству, адже особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років мають право самостійно укладати договори про відкриття банківських рахунків. Вже після досягнення Клієнтом повноліття Банком на підставі раніше укладеного договору про надання банківського обслуговування в межах діючої платіжної схеми збільшено кредитний ліміт на картрахунку. Можливість збільшення кредитного рахунку Банком передбачений умовами договору, а саме: Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт (п. 2.1.1.2.3.). Пунктом 2.1.1.2.4. УіП встановлено, що підписання цього договору є прямою та безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком. Додатково повідомляємо, що встановлення певної суми кредитного ліміту не є фінансовою операцією, що вимагає документального підтвердження. Відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через РОБ-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальникові. При проведенні претензійно-позовних заходів ключову роль відіграє заборгованість клієнта (сума фактично отриманих коштів та нарахована плата за користування ними), а не сума стартового кредитного ліміту по карті. Тому належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка. Щодо визнання кредитного договору недійсним представник позивача зазначив, що на момент укладення кредитного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зокрема надання кредиту Позичальнику. 25.09.2019 [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про визнання кредитного договору недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що з метою отримання банківських послуг було підписано заяву б/н від 16.09.2013, згідно з якою він отримав кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунках. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав йому можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. За даними відповідача позивач грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями не сплачує, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості позивач станом на 06.12.2018 року має заборгованість 22 649, 54 грн. Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої палати Касаційного цивільного суду від 12.04.2018 (справа № 289/1996/16-ц) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2 ст. 203 ЦК України). Відповідно до даних його паспорту, [PERSON] народився [INFO] , а тому на момент підписання заяви б/н від 16.09.2013, згідно з якою він отримав кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на карткових рахунок йому було лише 15 років та 46 днів, тобто позивач був неповнолітнім. Таким чином вказаний вище договір має бути визнаний недійсним у зв`язку з тим, що його було укладено з неповнолітньою особою, без необхідного обсягу цивільної дієздатності. Батьки позивача дозволу на укладення кредитних договорів не надавали. ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи. У судове засідання представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві представник позивача зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та в разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти розгляду справи за відсутності їх представника та винесення заочного рішення судом. [PERSON] та його представник Дудін Л.В. в судове засідання також не з`явились. Представники відповідача [PERSON] Склярук Л.С. та адвокат Дудін Л.В. подали до суду заяву, в якій просили розглянути справу у їх відсутність. Позов АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] не визнають, посилаючись на позицію викладену у відзиві на позовну заяву. Позов [PERSON] про визнання кредитного договору недійсним підтримують у повному обсязі та просять його задовольнити. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч. 3 ст. 211 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст. 247 ЦПК України. Згідно з ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази й письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. 04.11.2019 було винесено ухвалу суду про об`єднання в одне провадження цивільної справи № 135/1261/19 за позовною заявою [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та цивільну справу № 135/77/19 за позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Об`єднаній справі присвоєно №135/77/19, провадження № 2/135/123/19. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 16.09.2013 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір б/н (а.с. 8, 10-24), за яким відповідач [PERSON] отримав кредит у сумі 1 500 грн 00 коп. (одна тисяча п`ятсот гривень) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 43,20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Укладений між сторонами договір складається з Заяви (а.с. 8), Умов та правил надання банківських послуг (а.с.10-24). За своєю правовою природою вказаний договір є одним із видів кредитного договору. Відповідач [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач [PERSON] всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернула належні грошові суми, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком (а.с. 5-7). Так, згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 06.12.2018 становить 22 649 грн 54 коп., яка складається з: 6 875 грн 13 коп. - тіло кредиту; 5 490 грн 34 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 8 729 грн 33 коп. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1 054 грн 74 коп. - штраф (процентна складова). Судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 16.09.2013 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Згідно з витягом зі статуту (а.с. 30-31) позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк». А, довідкою з ЄДРПОУ (а.с. 27) та банківською ліцензією (а.с.28) підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій. Відповідно до нової редакції статуту АТ КБ «ПриватБанк» останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 30-31). [PERSON] народився [INFO] , що стверджується ксерокопією паспорта серії [NUMBER] . V. Оцінка Суду. За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 2 ст.30 ЦК України обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 31 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом. Відповідно до вимог ч.1, 2, 4 ст. 32 ЦК України окрім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 2) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 4) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку). Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону. Відповідно до змісту ч.1, 2 ст.33 ЦК України неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного нею самостійно відповідно до закону. Неповнолітня особа особисто несе відповідальність за порушення договору, укладеного за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника. Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до вимог ч.1-4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Повну цивільну дієздатність фізична особа досягає 18 років, що передбачено ч. 1 ст. 34 ЦК України. Згідно з ч. 1, 2 ст. 221 ЦК України правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути згодом схвалений її батьками (усиновлювачами) або одним з них, з ким вона проживає, або опікуном. Правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні. У разі відсутності схвалення правочину він є нікчемним. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу. Згідно з положеннями ч.1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. За ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Обґрунтовуючи позовні вимоги Банк зазначав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 16.09.2013 [PERSON] отримав кредит у розмірі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. На підтвердження своїх доводів Банк надав суду копію анкети-заяви [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16.09.2013 (а.с. 8), розрахунок заборгованості за договором № б/н від 16.09.2013, укладеного між сторонами по справі, станом на 06.12.2018 (а.с. 5-7), витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 9), витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» (а.с. 10-24). [PERSON] народився [INFO] , а тому на момент підписання анкети-заяви (16.09.2013) йому було 15 років 46 днів (а.с. 25). З розрахунку заборгованості за договором № б/н від 16.09.2013, укладеного між ПриватБанком та клієнтом [PERSON] станом на 06.12.2018 вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 22 649 грн 54 коп., яка складається з: 6 875 грн 13 коп. - тіло кредиту; 5 490 грн 34 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом; 8 729 грн 33 коп. - нараховано пені; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1 054 грн 74 коп. - штраф (процентна складова). При цьому позивач посилається на те, що кредит [PERSON] було надано 16.09.2013 у сумі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а підставою для надання такого кредиту була заява-анкета [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16.09.2013. Встановлено, що 16.09.2013 [PERSON] отримав кредитну картку "Універсальна" № [NUMBER] (а.с. 82) на підставі підписаної ним 16.09.2013 Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг з кредитним лімітом на суму 0,00 грн. Згідно з випискою по рахунку 07.11.2016 [PERSON] було встановлено кредитний ліміт в сумі 1 500 грн. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга статті 203 ЦК України). Характер кредитних правовідносин, які є досить складними і передбачають обов`язок позичальника регулярно в обов`язковому порядку вносити кошти на погашення кредиту, сплати відсотків та комісії, матеріальну відповідальність за порушення строків грошових платежів, незважаючи на порівняно незначний розмір кредиту не дає підстав віднести кредитний договір до дрібних побутових правочинів, а тому відповідно до вимог закону у разі, коли позичальником є неповнолітня фізична особа, кредитний договір з нею може бути укладений лише за згодою її батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Крім всього іншого, самим же позивачем по справі не надано доказів на підтвердження згоди батьків відповідача на укладення кредитного договору від 16.09.2013. За положеннями частин першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Частиною другою ст. 222 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений неповнолітньою особою за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальників, може бути визнаний судом недійсним за позовом заінтересованої особи. Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки позичальник [PERSON] уклав кредитний договір із ПАТ КБ «ПриватБанк» у віці 15 років без згоди батьків, маючи при цьому неповну цивільну дієздатність і не маючи права на укладення такого договору самостійно, що є підставою для відмови у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та задоволення позову [PERSON] до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору. Тобто, вказаний кредитний договір не відповідає вимогам ч. 2 ст. 203 ЦК України, а тому має бути визнаний недійсним. Доводи ПриватБанку щодо зміни кредитного ліміту з нульового значення до 1 500 грн та початок використання [PERSON] кредитної картки з 07.11.2016 після досягнення свого повноліття, як відповідної особливості початку перебігу лише із цього часу його відповідальності перед позивачем, оскільки незалежно від часу надання банком кредитних коштів за даним договором, підставою відповідальності за ним є передусім умови письмового правочину, дійсність яких можлива лише від самого початку дії договору, а не внаслідок додержання певної умови, жодної із яких сторонами додатково не передбачено. Для укладання кредитного договору, фізична особа повинна мати повну цивільну дієздатність, усвідомлювати наслідки вчинення такого правочину, а у разі її відсутності на час укладання договору, такий договір за вимогами статті 215 ЦК України може бути визнано недійсним. Безпідставними також є посилання банку на положення пункту 4 частини першої статті 32 ЦК України, яким передбачено укладання неповнолітньою особою договору банківського вкладу та розпорядження коштами, які знаходяться на вкладному рахунку, оскільки нормами цієї статті визначено неповну цивільну дієздатність осіб від 14 до 18 років, обсяг якої дає право цим особам розпоряджатися своїм заробітком, відкривати вкладні рахунки, накопичувати кошти, тобто вчиняти дії, які позитивно впливатимуть на розвиток фізичної особи та її самостійності, а не право на укладання кредитних договорів. При цьому, за наявності достатніх підстав суд за заявою батьків (усиновлювачів), піклувальника, органу опіки та піклування може обмежити право неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією чи іншими доходами або позбавити її цього права. VІ. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved