Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить суд зобовязати мебельну фабрику «ADK» забрати диван «Монако», так як вони ігнорували всі його законні вимоги щодо усунення недоліків та виконання гарантійних зобовязань, за свій рахунок за адресою його місця знаходження, у звязку з тим, що він перевищує вагу 5 кг; стягнути з ФОП [PERSON] магазина «Євромеблі» вартість дивану у розмірі 12 200,00 грн. на користь позивача, та стягнути судові витрати, посилаючись на те, що позивач зі свою сімєю вирішили здійснити покупку дивану, так 09.12.2016 р. замовили і оплатили замовлення дивану «Монако» у магазині «Євромеблі», що знаходиться за адресою :вул. Перемоги, буд. № 1 в, м. Білгород-Дністровський Одеської області, що належить ФОП [PERSON] Так, 04.03.2016 р. продавець здійснив доставку дивану позивачу додому, розпакувавши диван, позивач виявив, що була змінена конструкція дивану, в наслідок чого утворились щілини шириною 14 см між стіною і задньою частиною дивану, перекладиною і стіною 9 см, а також між сидіння дивану має схил в низ, що представляє травматичну небезпеку, у звязку з чим використання дивану є небезпечним для життя та здоровя. При зверненні до продавця у звязку з зазначеними пошкодженнями товару, продавець надав йому телефон технолога фабрики виробника для предявлення претензій, при телефонній розмові з технологом, останній погодився з наведеними недоліками та зазначив про можливість повернення товару, проте для цього необхідно вирішити зазначене з продавцем товару. На вимогу позивача щодо повернення неналежного товару, продавець відмовився здійснити повернення товару, звернення до органів захисту прав споживачів результату не дало, рекомендовано звернутися до суду, у звязку з вищезазначеним повивач змушений звернутися до суду за захистом порушених прав. Від відповідача ФОП [PERSON]на адресу суду надійшло заперечення на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає позов, у звязку з тим, що вимоги позивача є надуманими і безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, у звязку з тим, що 09.02.2016 р. ФОП [PERSON] отримано замовлення від [PERSON] на диван «Монако», довжиною 1,95 м, вартістю 12 200,00 грн., які останній сплатив в повному обсязі, за що ФОП [PERSON] видала накладну з печаткою та відміткою сплачено. Однак, до свого позову [PERSON] надає паспорт виробу диван «Монакор, довжиною 1,8 м, тобто позивач придбав в магазині ФОП [PERSON] диван «Монако», довжиною 1,95 м, а претензії щодо якості предявляє до дивану «Монако», довжиною 1,8 м, оскільки до позову долучено паспорт сам е на диван довжиною 1,8 м, вартість якого менша. Крім того, в паспорті виробу відсутня печатка продавця, яка б підтверджувала придбання конкретного виробу у конкретного продавця. Також, в паспорті виробу чітко визначено, що гарантійне обслуговування не здійснюється в таких випадках, якщо у паспорті не зазначена дата продажу, засвідчена підписом і печаткою продавця чи виробника. В доданому позивачем паспорті виробу відсутні дата продажу, засвідчена підписом і печаткою продавця, що унеможливлює гарантійне обслуговування зазначеного виробу, у звязку з зазначеним просить суд відмовити у задоволенні позову. Згідно Протоколу автоматичного розподілу справу було передано судді Череватій В.І. Ухвалою від 10.01.2017 р. у справі відкрито провадження та призначене судове засідання. 18.04.2017 р. у зв'язку з тривалою непрацездатністю судді Череватої В.І., вказану цивільну справу повторно розподілено та передано судді Варгаракі С.М. Ухвалою суду від 19.04.2017 року справа прийнята до провадження судді Варгаракі С.М. Ухвалою суду від 31.05.2018 року провадження у справі було зупинено у звязку з призначенням експертизи. Ухвалою суду від 04.12.2018 року провадження у справі поновлено. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином у порядку ст. ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, у разі неявки відповідачів в судове засідання не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Представник Меблевої фабрики «ADK» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Так, судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, надсилалися судові повістки про виклик до суду за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, однак, згідно з конвертом з судовою повісткою, що повернувся до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «за закінченням терміну зберігання», відповідач не зявився до поштового відділення для отримання конверта з поміткою «судова повістка», що дає суду підстави вважати, що відповідач за зазначеною адресою відсутній та свідчить про неможливість вручення відповідачеві судової повістки та відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України в цьому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачці належним чином. Фізична особа-підприємець [PERSON] в судове засідання не зявилася, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності не подавала. У звязку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, зі згоди представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 09.02.2016 року між ФОП [PERSON] (а.с. 24) та [PERSON] (а.с. 10-11) було укладено договір купівлі-продажу дивану «Монако», довжиною 1,95 м, вартістю 12 200,00 грн., що підтверджується накладною, виданою ФОП [PERSON], з зазначення сплачено та проставлено печатку ФОП (а.с. 23). Відповідно паспорту виробу Монако 1,8 від 25.02.2016 р., та умов гарантійного обслуговування виробів ТМ «Jackit» здійснюється відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів». Гарантійний термін експлуатації мяких меблів для житлових приміщень становить 18 місяців від часу придбання. Гарантійне обслуговування здійснюється за рахунок виробника у разі виявлення дефектів, повязаних з якістю матеріалів чи порушення технології виготовлення. Гарантійний термін може бути продовжений тільки на період перебування виробу у ремонті. Термін служби 5 років. Гарантійне обслуговування не здійснюється в таких випадках: закінчився гарантійний термін; через відсутність паспорта виробу; якщо у паспорті не зазначена дата продажу, засвідчена підписом і печаткою продавця чи виробника; якщо на виробі є видимі дефекти, які споживач мав би виявити під час придбання; якщо меблі були використані не за призначенням; якщо виріб пошкоджено через перевищення навантаження ГОСТу 19120-93; якщо виріб було пошкоджено під час стихійного лиха; якщо виріб має пошкодження від дії сторонніх предметів, рідини, тварин, комах; якщо меблі мають механічні пошкодження, які виникли під час самостійного ремонту виробу, тобто ремонт виконаний особою яка не має відношення до виробника; якщо виріб пошкоджено в результаті помилкових дій споживача. У всіх випадках гарантійне обслуговування відбувається за рахунок покупця (а.с. 22). 28.03.2016 року [PERSON], яка відповідно до свідоцтва про шлюб є дружиною позивача (а.с. 7, 8-9), звернувся до ФОП [PERSON] із письмовою заявою про розірвання договору купівлі-продажу товару та повернення сплачених коштів у звязку із наявними недоліками. У звязку з тим, що змінена конструкція дивану, в наслідок чого утворились щілини шириною 14 см між стіною і задньою частиною дивану, перекладиною і стіною 9 см, а також між сидіння дивану має схил в низ, що представляє травматичну небезпеку (а. с. 14). У відповідь на звернення позивача, ФОП [PERSON] було надано відповідь, якщо у покупця є претензії по якості дивану «Монако», то покупець повинен провести експертизу в присутності експерта продавця та покупця (а.с. 16). Позивач звернувся до відповідача ФОП [PERSON] з зазначенням, що відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів», експертиза неналежного товару проводиться за рахунок продавця (а.с. 17). 18.05.2016 р. та 12.06.2016 р. позивач звертався до відповідача Меблевої фабрики «ADK» з претензією щодо придбаного товару у ФОП [PERSON], а саме дивану «Монако», з вимогою провести експерти за власний рахунок, або прийняти придбаний товар та повернути сплачені кошти (а.с.19-20, 26). 04.04.2016 року [PERSON], звернувся до Відділу захисту прав споживачів із письмовою заявою про проведення перевірки магазину ФОП [PERSON], зобовязати магазин прийняти товар та повернути сплачені кошти (а.с. 5-6). Відповідно до відповіді Інспекції з питань захисту прав споживачів в Одеській області № 124/05 від 27.04.2016 р., позивачу розяснено, що споживачем пропущені строки обміну товару належної якості. Проте, відповідно до вимог ст. 8 ЗУ «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар (а.с. 12-13). Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожній особі гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог ст. 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. На підставі ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд згідно ст. 13 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Законом України "Про захист прав споживачів" установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Права позивача за умови придбання товару неналежної якості закріплені в ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до частини першої якої у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар. Позивач вимагає саме розірвати договір та повернути сплачену за товар суму грошей. Згідно п.15 ст. 1 закону України «Про захист прав споживачів», недолік - будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем). Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 95 ЦПК письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законодавством. Судом від відповідача Меблевої фабрики «ADK» було витребувано, специфікацію, технічний паспорт, інструкцію з експлуатації, гарантійний талон на диван «Монако» 1,8 м та 1,95 м. Меблевою фабрикою «ADK» до суду було на дано витребувані докази частково (а.с. 155-177). Відповідачем зазначено, паспорт на диван «Монако» повинен знаходитись у позивача. Крім того, до суду було надано технічна специфікація на типові моделі «Монако» шириною 1,8 та 2,0 м. Позивачем на підтвердження неналежної якості товару було заявлено клопотання про призначення експертизи, яке було судом задоволено та ухвалою суду від 31.05.2018 року було призначено судово-технічну експертизу, щодо встановлення недоліків придбаного позивачем дивану «Монако». Відповідно до п. 4 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживач має право на перевірку якості, безпеки, комплектності, міри, ваги та ціни продукції, що придбавається (замовляється), демонстрацію безпечного та правильного її використання. На вимогу споживача продавець (виконавець) зобов'язаний надати йому контрольно-вимірювальні прилади, документи про якість, безпеку, ціну продукції. У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Враховуючи те, що без оплати експертизи, експертизу не може бути проведено, суд зобовязав відповідачів, Меблеву фабрику «ADK» та ФОП [PERSON], провести оплату зазначеної експертизи, оскільки фактично зазначена експертиза повинна була проводитися відповідачами на вимогу п.4 ст. 17 ЗУ «Про захист прав споживачів», а також зобовязати позивача надати для дослідження судовому експертові диван «Монако» 1,8 м розяснивши при цьому сторонам положення ст. 146 ЦПК України, яка передбачає наслідки ухилення від участі в експертизі. Крім того, розяснено положення ч. 1 ст. 109 ЦПК України, яка передбачає, у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. 03.07.2018 р. від експертної установи до суду надіслано клопотання про надання додаткових матеріалів та здійснення оплати призначеної експертизи. Зазначене клопотання було надіслано відповідачам для здійснення оплати, проте відповідачі ухиляються від проведення призначеної експертизи, яким відомо наслідки передбачені ст. 109 ЦПК України. 29.08.2018 р. від експертної установи до суду надіслано повідомлення про залишення без виконання призначеної експертизи, у звязку з не оплатою рахунку призначеної експертизи у справі. Беручи вищезазначене, а саме ухилення відповідачів від участі в експертизі, суд вважає у відповідності до ст. 109 ЦПК України, визнати фактненалежної якості придбаного позивачем дивану «Монако». Крім того, судом встановлено, що відповідачем ФОП [PERSON] позивачу було видано накладну на придбання дивану «Монако», довжиною 1,95 м, вартістю 12 200,00 грн., проте відповідно до технічної специфікації на типові моделі дивану «Монако» випускався шириною 1,8 та 2,0 м. Пункт 12 ст. 1 цього Закону передбачає, що істотним слід вважати такий недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: він взагалі не може бути усунутий; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Пунктом 4 ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів" установлено, що уразі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов'язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов'язаний відшкодувати продавцю витрати на проведення експертизи. Тобто, тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобов'язання, лежить на виконавці. Відповідно до вищезазначених норм Закону вина виконавця у неналежному виконанні зобов'язання презюмується. Вимоги споживача не підлягають задоволенню тільки у разі, якщо виконавцем буде доведено, що недоліки у виконаних роботах або наданих послугах виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Висновки суду ґрунтуються на розумінні розподілу обов'язків по доказування у даних правовідносинах, оскільки за законом презумується, що недоліки у виконаних роботах або наданих послугах виникли з вини виконавця. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідачами взагалі не вжиті заходи для виконання обов'язків, покладених на нього Законом України "Про захист прав споживачів". Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання. Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до змісту ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру сплачується 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», позивач буз звільнений від сплати судового збору за зазначеним позовом, у зв'язку з чим суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн., та повернути [PERSON] зайво сплачену суму судового збору у розмірі 580,00 грн. (а. с. 1).

Outcome: approved