Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

ПАТ «Райффайзен банк Аваль» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.09.2008 р. між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/17-47/219-07, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 13824,03 доларів США з кінцевим терміном повернення 29.09.2014 р. зі сплатою 13,8 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк і відповідач 29.09.2008 р. уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль HYUNDAI, модель: ACCENT, 2008 року випуску, тип - легковий седан, об'єм двигуна 1598 колір чорний, кузов [NUMBER], [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу. В порушення вимог кредитного договору та норм закону відповідач не виконує належним чином зобов'язання за договором, внаслідок чого, станом на 08.08.2014 р. має заборгованість у розмірі 4039,85 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 50 929, 40 грн. Посилаючись на зазначені обставини, позивач просить суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/17-47/219-07 від 29.09.2008 року звернути стягнення на предмет застави, шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження та стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, заявою просить суд розглянути справу без його присутності, посилаючись на обставини, викладені у позові, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень не надав. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.09.2008 р. між між ВАТ «Райффайзен банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен банк Аваль») та [PERSON] був укладений кредитний договір № 014/17-47/219-07, відповідно до умов якого він отримав кредит в розмірі 13824,03 доларів США з кінцевим терміном повернення 29.09.2014 р. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526 , 527 , 530 ЦК України , зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 629 ЦК України , договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. ст. 1049 , 1050 , 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з п. 10.1 кредитного договору у випадку порушення позичальником графіку погашення кредиту та відсотків, встановлених договором, банк нараховує позичальнику пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. В порушення вимог кредитного договору та норм закону відповідач не виконував належним чином зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 08.08.2014 р. має заборгованість у розмірі 4039,85 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 50929,40 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 3 448, 26 доларів США, що еквівалентно 43 471, 37 грн., заборгованість по сплаті відсотків у розмірі 292, 10 доларів США, що еквівалентно 3682, 43 грн., пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі, що еквівалентно 299,49 доларів США - 3775,60 грн., що підтверджується розрахунком боргу, наданим позивачем, який суд вважає обґрунтованим. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором банк і відповідач 29.09.2014 р. уклали договір застави рухомого майна. Згідно з договором застави відповідач надав в заставу автомобіль HYUNDAI, модель: ACCENT, 2008 року випуску, тип - легковий седан, об'єм двигуна 1598 колір чорний, кузов [NUMBER], [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], що належить на праві власності відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого Запорізьким ВРЕВ № 1 УДАІ УМВС України в Запорізькій області 25.09.2008 року. Відповідно до п 1.2. договору застави, предмет застави оцінюється сторонами в сумі 84 000, 00 грн. Відповідно до положень ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержавтель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також вимог, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ст.19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення. Відповідно до ст. 20 Закону України "Про заставу" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання заставодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмету застави шляхом проведення публічних торгів або із застосовуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону, яка передбачає в тому числі і продаж обтяжувачем предмета застави шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Відповідно до умов п. 7.2. договору застави банк за рахунок заставленого майна має право задовольнити у повному обсязі свої вимоги, які виникають у разі прострочення виконання або невиконання позичальником умов кредитного договору, включаючи основну суму заборгованості за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом, комісійну винагороду та неустойку шляхом заставлених майнових прав. Позивач набуває права стягнення заборгованості за рахунок предмета застави у випадку, якщо кредит, проценти, комісійна винагорода, штрафні санкції, які були забезпечені заставою не будуть сплачені у строк, передбачений кредитним договором, або достроково у випадку порушення заставодавцем умов договору застави або кредитного договору. Додатковою угодою № 014/17-47/219-07/1 від 26.07.2010 року до кредитного договору, укладеною між банком та відповідачем збільшено строк надання кредиту до 29.05.2017 року. Враховуючи вищевикладене, а також те, що банком дотримана процедура, передбачена п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та, відповідно, до кредитного договору відповідачу направлено вимогу про дострокове виконання порушеного зобов'язання від 31.07.2014 року, яка ним не виконана, суд приходить до висновку, що банк має право стягнути кредит до настання дати, передбаченої кредитним договором № 014/17-47/219-07 від 29.09.2008 року, додатковою угодою № 014/17-47/219-07/1 від 26.07.2010 року, також шляхом звернення стягнення на заставлене майно, при настанні умов, передбачених договором, Оскільки, умови кредитного договору стосовно оплати щомісячних платежів та процентів за користування кредитом відповідачем не виконуються, заставлене майно підлягає передачі для його безпосереднього продажу покупцю. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач свої зобов'язання щодо сплати кредиту виконує неналежним чином і станом на 08.08.2014 р. заборгованість складає у розмірі 4039,85 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 50929,40 грн. Таким чином, відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, та допустив заборгованість по кредиту, чим порушує умови договору, припинив погашення кредиту та процентів в порядку і строки, передбачені договором, а тому повинен нести відповідальність, передбачену договором та сплатити штрафи передбачені договором. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про звернення стягнення на предмет застави із обранням способу продажу предмету застави, виходячи з позовних вимог, умов договору та законодавства. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь банку понесені ним судові витрати .

Outcome: approved