Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач свої вимори мотивує тим, що 18 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №1801/0408/88-067 відповідно до якого відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 20000,00 доларів США зі сплатою відсотків в строк та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього Графіком погашення кредиту. В забезпечення виконання зобовязання відповідача [PERSON] за кредитним договором, 18 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та відповідачами було укладено іпотечний договір за яким у іпотеку було передано належне відповідачам на праві спільної сумісної власності приміщення квартира [ADDRESS]. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. В свою чергу, 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором. Згідно вказаних договорів відбулося відступлення права вимоги за вказаними кредитним договором та іпотечним договором на користь ПАТ «Альфа-Банк».\~\~\~Позичальник взяті на себе зобовязання не виконала належним чином, внаслідок чого станом на 01 червня 2016 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 2 113,97 доларів США, заборгованість за відсотками у сумі 84,54 доларів США та неустойку (пеню) у сумі 3,58 доларів США. Тому просить звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості відповідача [PERSON] перед банком за кредитним договором в розмірі 2202,09 доларів США шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах в процесі виконавчого провадження з початковою ціною визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та визначеної на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача [PERSON] позов заперечив та зазначив, що позивачем не надані докази на підтвердження факту отримання позичальником кредиту та неналежного виконання умов договору. Окрім того, позов заявлений неналежним позивачем, оскільки позивачем не надано доказів переходу до нього права вимоги за іпотечним договором. Окрім того зазначив, що відповідачі достроково погашали кредит, а зазначена банком заборгованість в розмірі 2113,97 доларів США це не прострочена заборгованість за кредитом, а строкова заборгованість строк погашення якої ще не настав. Іншій відповідач сповіщений про час та місце розгляду справи, але до суду не зявився з причин визнаних судом не поважними. Заслухавши пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши подані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 квітня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 1801/0408/88-067, за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 20 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,9% річних та датою остаточного повернення кредиту 18 квітня 2018 року, цільове використання кредиту: на споживчі цілі. За умовами п.3.1 Договору позичальник зобовязується погасити заборгованість за кредитом, шляхом внесення коштів на позичковий рахунок №2203.9.0761793.03, щомісячно, через касу банку згідно Додатку № 1 (Графіку погашення кредиту), крім випадків, передбачених п. 3.8., 3.9, 5.1.4 даного договору. Відповідно до п. 6.1.4. Договору. При настанні подій, зазначених у п. 3.8, 3.9, 6.1.2 даного Договору, банк має право вимагати погашення заборгованості у повному обсязі (суми кредиту, нарахованих процентів, комісій, штрафних санкцій). Відповідно п. 3.9 кредитного договору передбачено, що при порушенні умов, передбачених п.5.1.9 цього договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством України передбачено право дострокової вимоги виконання зобовязань, та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п.3.1. цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобовязаний виконати зазначені зобовязання в порядку, передбаченому цим пунктом. Вимога про дострокове повернення кредиту та сплату процентів за користування ним направляється позичальнику у порядку, передбаченому п. 3.10. цього Договору. Відповідно до п. 3.10 Договору, у випадку порушення умов п. 3.8, 3.9 та 6.1 цього договору, вимога про виконання порушеного зобовязання направляється Банком позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою Позичальника. Як вбачається з матеріалів справи, письмова вимога про дострокове повернення кредиту була направлена позичальнику та майновому поручителю 23.06.2016 року. Також встановлено, що зобовязання позичальника по вказаному Кредитному договору були забезпечені договором іпотеки від 18.04.2008 року за яким відповідачі передали в заставу позивачу житлове приміщення квартиру [ADDRESS]. Відповідно до вимог Договору іпотеки - за рахунок Предмета іпотеки Позивач може задовольнити вимоги щодо усіх боргових зобовязань, не сплачених Відповідачем, а також вимоги стосовно повного відшкодування всіх фактичних витрат, понесених Позивачем у звязку з реалізацією його прав за Договором іпотеки. Статтею 589 ЦК України, ст. 20, 33 Закону України "Про заставу" встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, забезпеченого заставою. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. \~ За змістом положень ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя \~ Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. \~ Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. \~Частинами 2, 3 ст. 35 вказаного закону встановлено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Проте вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. \~ Між тим, позивачем не надано доказів виконання положень ст. ст. 12, 35 Закону України "Про іпотеку". \~ Так, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 60) вимогами позивача щодо усунення порушень у зобовязанні була направлена відповідачам 23.06.2016 року та доказів її вручення відповідачам суду позивачем не надано. З письмової вимоги банку вбачається, що позивач висунув вимогу відповідачам виконати взяті на себе зобовязання у продовж 30 днів з дати відправлення вимоги, але не пізніше 3 днів з дати отримання, але що до закінчення цього строку, а саме 11 липня 2016 року, звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того з розрахунку наведеного позивачем підстав не довіряти якому у суду не має (а.с. 69), судом встановлено, що станом 01.06.2016 року розмір заборгованості позичальника перед банком становить: 2113,97 доларів США строкової заборгованості за договором, строк погашення якої не настав; 84,54 доларів США простроченої заборгованості зі сплати відсотків та 3,58 доларів пені. При цьому, як вбачається з наведеного позивачем розрахунку заборгованість виникла за період з 01.02.2016 року по 01.06.2016 року. Також встановлено, що сторонами при укладенні договору іпотеки була визначена вартість предмета іпотеки в сумі 181800 грн., що становить на час укладення іпотечного договору 36000 доларів США. (а.с. 54). З наведеного вбачається, що розмір простроченої заборгованості позичальника перед позивачем значно менша за вартість предмету іпотеки та складається станом на 01.06.2016 року виключно з заборгованості зі сплати процентів та пені. При цьому суд також враховує й те, що у період з липня грудня 2016 року позичальник на виконання свого зобовязання щомісячно сплачував кошти: в липні 40 доларів США, в серпні 97 доларів США, в листопада 45 доларів США, в грудні 835 доларів США, фактично сплативши позивачу 1017 доларів США. (а.с. 165-169). Відповідно до частин першої, другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Проте частиною третьою статті 39 цього Закону передбачено, щосуд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Враховуючи наведені вище обставини та норми закону, суд вважає, що допущене позичальником прострочення сплати відсотків на суму 84,54 доларів США, з урахуванням того що позичальник не має простроченої заборгованості з повернення кредиту, не завдає збитків позивачу. Крім того, звернення стягнення на предметі іпотеки - житло відповідачів, не відповідатиме вимогам співмірності, оскільки розмір заборгованості, порівняно із вартістю предмета іпотеки, не є значним, та, відповідно, звернення стягнення на предмет іпотеки не є єдино можливим способом захисту прав позивача в такому спорі. Суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача на те, що ПАТ «Альфа банк» є неналежним позивачем у справі та відсутні докази на підтвердження розміру заборгованості. Так, як вбачається з наданої суду копії договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк»: ПАТ «Сведбанк» (продавець) погоджується продати Права вимоги, а ПАТ «Дельта Банк» (покупець)погоджується купити Права вимоги, прийняти і сплатити загальну купівельну ціну. З акту приймання-передачі прав вимоги до Договору купівлі-продажу Прав вимоги від 25 травня 2012 року вбачається, що кредитний договір № №1801/0408/88-067 забезпечений договором поруки та іпотеки, укладений з [PERSON] був предметом вказаного договору купівлі-продажу Прав вимоги. Крім того, 15 червня 2012 року укладено договір купівлі-продажу Прав вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» відповідно до якого продавець (ПАТ «Дельта Банк» погоджується продати (відступити) Права вимоги та передати їх покупцю (ПАТ «Альфа Банк»), а покупець погоджується прийняти та сплатити загальну купівельну суму. Як вбачається з копії акту приймання-передачі кредитний договір № №1801/0408/88-067 із забезпечення порукою та іпотекою, укладений з [PERSON] був предметом вказаного договору купівлі-продажу Прав вимоги.\~\~ Окрім того, між позивачем та позичальником було укладено договір про внесення змін до кредитного договору (а.с. 45) та починаючи з 2012 року позичальник сплачувала кошти за кредитним договором саме позивачу. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] зазначив, що позичальник дійсно мала борг перед банком у розмірі 2113,97 доларів США, але цей борг є тілом кредиту строк повернення якого не настав та зазначив, що з липня по грудень 2016 року позичальник продовжував виконувати свої зобовязання перед позивачем. Враховуючи викладене, незважаючи на те що в ході судового розгляду справи достовірно встановлено факт невиконання позичальником умов кредитного договору щодо строків сплати відсотків за користування кредитом, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість яка станом на 01.06.2016 року становили 84,54 доларів США, а також у позичальника виник обовязок сплатити пеню у розмірі 3,58 доларів США , на думку суду порушення основного зобов'язання та іпотечного договору, не змінили обсяг прав іпотекодержателя та не завдає позивачу збитків, а тому у задоволенні позову належить відмовити за необґрунтованістю вимог. На підставі викладеного ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

Outcome: dismissed