Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

10.04.2017 року [PERSON] звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації й відшкодування моральної шкоди. Позов мотивований тим, що з листопада 2015 року позивач перебуває на посаді директора Петрівського державного аграрного технікуму. 22.08.2016 року відповідач звернувся до Міністерства освіти та науки України зі зверненням, у якому виклав недостовірну негативну інформацію щодо нього, чим порушив його немайнові права на честь та гідність і ділову репутацію. Враховуючи викладене та уточнені позовні заяви від 20.07.2017 року та 01.11.2017 року позивач просить визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації позивача інформацію поширену відповідачем в зверненні від 22.08.2016 року на ім'я міністра Міністерства освіти і науки України [PERSON]: «[PERSON] злодія і казнокрада достроково вигнали, а призначили без належної перевірки подібну особу [PERSON], яка сприяла [PERSON] та заважала мені протягом 4-х років навести порядок в учбовому закладі, тому хочу повідомити про таке: ....»; «Бухгалтерське обслуговування сімейного бізнесу ПП «Білада» [PERSON] виконувала викладач [PERSON] - дружина [PERSON]І.»; «Внаслідок злочинної діяльності діяча [PERSON] учбові навчальні плани по набуттю робочих професій «Водій автотранспортних засобів» по всіх відділеннях протягом останніх 5 років не виконувалися, кажучи простими словами всі випускники не отримали посвідчення водія АТЗ в МРЕВ ...»; «Додатковими прикладами зловживання посадою заступника директора [PERSON] є приписки при використанні учбового автомобільного транспорту по відвезені зерна від комбайнів по схемі «поле-комбайн-вагова-склад-зберігання-реалізація» та списані паливно-мастильних матеріалів»; «Новопризначений директор Петрівського державного аграрного технікуму [PERSON] почав із зловживання посадою по нецільовому використанню бюджетних коштів, передбачених на виплату зарплати та злочинних дій з 250 га державних земель с/г призначення....»; «Мені відомо, що [PERSON] зарплатні гроші використовував на ремонт кабінета директора замеблював новими атрибутами кабінетного сервісу, та відкупляється від правоохоронних органів»; «Всього списано за 2012-2014 роки 596 га за участю сина [PERSON] працівника Комінтернівської РДА Одеської області»; «Таким чином, директор Петрівського державного аграрного технікуму [PERSON] самовільно передав у використання землі державної власності без відповідного оформлення з метою отримання неправомірної вигоди. Також його дії призвели до неотримання Державою значних коштів у вигляді податків та зборів. Внаслідок злочинної бездіяльності директора [PERSON] не відшкодовуються 13657399.0 грн., матеріальних збитків, зазначених в Акті ревізії Обєднаної [PERSON]від 2015 р. та при злочинній діяльності [PERSON] з ООО «Пальмира Груп» обікрано державу, по розрахунках, додатково ще на 1,5 млнв т. ч. Петрівську сільську раду на 265.000 грн.», а також стягнути з відповідача на користь позивача 30\~000 грн. моральної шкоди та судовий збір. В судовому засідання позивач вказав, що підтримує свої позовні вимоги в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. В своїх поясненнях позивач зазначає, що інформація,яка поширена відповідачем шляхом надсилання до Міністерства освіти та науки України зазначеного вище змісту не відповідає дійсності, достовірність даної інформації не підтверджена, а відтак є недостовірною. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечує, надав письмові заперечення (відзив), в яких просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що його звернення до різних органів влади є офіційними зверненнями про порушення, які йому відомі та які підтверджені відповідними документами та не можуть бути наклепом, а також посягати на честь позивача та нанесення йому моральної та матеріальної шкоди. В судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про винесення окремих ухвал щодо бездіяльності органів досудового слідства при здійсненні розслідування кримінального правопорушення внесеним до ЄРДР за №12016160330001049 від 15.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України та щодо бездіяльності Міністерства освіти та науки України у здійсненні належного контролю за земельними відносинами в Петрівському державному технікумі. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивач є директором Петрівського державного аграрного технікуму. 29.08.2016 року відповідач звернувся до Міністра освіти і науки, молоді та спорту [PERSON] з письмовим зверненням щодо дострокового припинення контракту № І-170, укладеного 17.11.2015 року між Міністерством освіти та науки України, та [PERSON] та звільнення його з посади директора Петрівського державного аграрного технікуму Комінтерівського району Одеської області (копія на а.с. 7-14), позивач вважає інформацію викладено в даному зверненні недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до роз'яснення п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, під гідністю розуміється визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, а з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. Гідність означає передусім об'єктивну цінність особистості, її соціальну значимість як відповідну, адекватну з людською сутністю, тобто ту якість, за якої людина чинить так, як належність її сутності та призначенню, як повинна чинити саме людина. Ця якість особи пов'язана передусім із оцінкою себе як моральної особистості, яка є значимою для оточення та суспільства, тобто є позитивним оціночно-емоційним ставленням до себе у формі свідомості і почуття власної гідності, який знаходить свій прояв у самооцінці своїх моральних якостей в їх системній єдності. Поняття гідності та честі є взаємопов'язаними, але між ним існує різниця, яка полягає в тому, що честь означає саме зовнішнє визнання, оцінку дій, діяльності особистості з боку інших, тобто честь пов'язана із суспільною оцінкою і визнанням моральних заслуг і достоїнств людини як члена суспільства. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до п.2 Постанови пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України, законів України від 16 листопада 1992 року № 2782-XII "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", від 2 жовтня 1992 року № 2657-XII "Про інформацію", від 21 грудня 1993 року № 3759-XII "Про телебачення і радіомовлення" (у редакції Закону від 12 січня 2006 року № 3317-IV), від 23 вересня 1997 року № 540/97-ВР "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини. Крім того, враховуючи положення статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року; далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обставини, які викладені у зверненні відповідача від 22.08.2016 року та, які позивач просить визнати як недостовірні та, які принижують його честь, гідність та ділову репутацію частково підтверджуються листом Південного офісу Держаудитслужби № 15-03-23-16/7577 від 11.09.2017 року (копія на а.с.70-73), де зазначено, що була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності Петрівського державного аграрного технікуму за період- з 01.02.2015 року по 30.06.2017 року про результати якої складено відповідний акт. В ході проведення перевірки були виявлені порушення фінансово-господарської діяльності технікуму. Разом з тим, відповідно до листа Комінтернівської місцевої прокуратури № 16-2439-17 від 16.06.2017 року (копія на а. с. 78) відповідачу повідомлено, що СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12015160330000847 про те, що в ході проведеної ревізії Державною фінансовою інспекцією в Одеській області окремих питань фінансово-господарської діяльності Петрівського державного аграрного технікуму за період з 01.01.2012 по 31.01.2015 встановлені порушення фінансової дисципліни, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України. Крім того, 15.06.2016 року до чергової частини Комінтернівського ВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали з ГВ БКОЗ УСБУ в Одеській області щодо отримання неправомірної вигоди посадовими особами Петрівського державного аграрного технікуму, який розташований в с. Петрівка Комінтернівського району Одеської області, при укладенні договорів на переробку давальницької сировини. За вказаним фактом СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016160330001049, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Також, 15.06.2016 року СВ Лиманського ВП ГУНП в Одеській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016160330001050 щодо нецільового використання бюджетних коштів посадовими особами Петрівського державного аграрного технікуму за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 210 КК України. Досудове розслідування по даним кримінальним правопорушенням тривають. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27.02.2009 року згідно з положеннями статті 277 ЦК та ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що інформація викладена у зверненні відповідача є недостовірною та принижує його честь та гідність. Разом з тим, відповідно до розяснень, які містяться у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р., що відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобовязані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суд, приймає до уваги, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій містяться та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація знайшла своє підтвердження, вказана обставина може бути підставою для відмови в позові, оскільки в такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого ст. 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Отже, факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 30000 грн. суд приходить до наступного. Згідно із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Між тим, відшкодування моральної шкоди та її обґрунтованість є похідним від вирішення спору про правомірність вимог позивача про захист честі, гідності та ділової репутації, а, як зазначено вище, в процесі розгляду справи факти, викладені позивачем в обґрунтування вимог щодо захисту честі, гідності та ділової репутації не знайшли свого підтвердження. Більш того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вини відповідача у завданні моральної шкоди позивачу, не доведена наявність причинного зв'язку між нанесеною позивачу шкодою та протиправними діями відповідача, не визначено чим підтверджуються моральні страждання та з якого розрахунку виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди у 30 000 грн. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту поширення [PERSON] недостовірної, принижуючої інформацію щодо його честі, гідності та ділової репутації та нанесення (завдання) йому моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. Відповідач в своєму клопотанні просить постановити окрему ухвалу щодо бездіяльності органів досудового слідства при здійсненні розслідування кримінального правопорушення внесеного до ЄРДР за №12016160330001049 від 15.06.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кри\-мінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов'язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, під\-озрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна. Враховуючи викладене, суд відмовляє відповідачу в задоволенні даного клопотання. Також відповідач просить постановити окрему ухвалу щодо бездіяльності Міністерства освіти та науки України у здійсненні належного контролю за земельними відносинами в Петрівському державному технікумі. Однак суд не вбачає підстав в задоволенні даного клопотання та постановленні окремої ухвали, оскільки судом не виявлено порушення законодавства або недоліків в діяльності Міністерства освіти і науки України. Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача. На підставі ст.ст. 23, 277, 297, 299, 302 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27.02.2009 року № 1, Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року,

Outcome: dismissed