Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову. [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління містобудування та архітектури Дніпродзержинської міської ради, в якому просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] року батька [PERSON] права та обов'язки забудовника житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на земельній ділянці, площею 450 га, та визнати право на ввід в експлуатацію зазначеного будинку. В обґрунтування позову посилається на те, що вона є донькою [PERSON], якому 23 липня 1965 року рішенням виконкому Дніпродзержинської міської ради № 635 від 15 червня 1965 року була надана у безстрокове користування земельна ділянка для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, що розташована по [ADDRESS]. В 1966 році батько завершив будівництво житлового будинку на зазначеній земельній ділянці, в 1968 році Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації виготовлений схематичний план земельної ділянки, складений план поверхів будівлі А-1 та звідний акт вартості будівель та споруд. [INFO] року померла її мати [PERSON], [INFO] року помер батько [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], поштова адреса якого була змінена ще за життя батька на підставі рішення виконкому міської ради. Вона, позивач, є спадкоємцем за законом першої черги, і своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого батька Але в зв'язку з відсутністю акту вводу в експлуатацію збудованого батьком жилого будинку, вона не може набути на нього право власності в порядку спадкування за законом і фактично до неї, як до спадкоємця, перейшли права забудовника. На теперішній час готовність житлового будинку становить 100 відсотків, і він, згідно технічного обстеження будівельних конструкцій від 07 березня 2014 року відповідає вимогам надійності та безпечної експлуатації. А отже вважає, що вона, позивач, як спадкоємець за законом першої черги, має право на визнання за нею прав забудовника та права на ввід в експлуатацію завершеного будівництвом нерухомого майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, до судового розгляду справи надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, позов по суті та за обставинами підтримала в повному обсязі, просить ухвалити рішення про задоволення позову. Представник відповідача Управління містобудування та архітектури Дніпродзержинської міської ради міської ради Жуковський В.І. в судове засідання не з'явився, до судового розгляду справи надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти позову заперечень не має, просить розглянути справу відповідно до вимог чинного законодавства. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та представника відповідача згідно вимог частини 2 ст. 158 ЦПК України, відповідно до якої особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Судом досліджені письмові докази по справі: технічний паспорт на індивідуальний житловий будинок, розташований по [ADDRESS], виготовлений 07 березня 2014 року, копія паспорту [PERSON], роз'яснення нотаріуса щодо оформлення спадщини, Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи після померлого [PERSON], довідка про останнє місце проживання [PERSON], повідомлення ОКП "Дніпродзержинське БТІ" від 08 грудня 2013 року про відсутність реєстрації права власності на житловий будинку по [ADDRESS], Генеральний план дільниці будинку, схематичний план земельної ділянки, план поверхів будівлі А-1, акт про виділ земельної ділянки в натурі, договір про надання [PERSON] у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, акт об'ємів вартості робіт, звідний оціночний акт по домоволодінню, відомість внутрішніх обмірів та розрахунків площ будівлі А-1, свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], свідоцтво про народження [PERSON], свідоцтво про смерть [PERSON], свідоцтво про смерть [PERSON]. Вивчивши письмові докази та матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження ( а.с. 31), та свідоцтвом про укладення шлюбу ( а.с. 30). [INFO] року померла мати позивача - [PERSON] ( а.с. 33), [INFO] року помер батько позивача [PERSON] ( а.с. 32). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], який складається із житлового будинку А-1, загальною площею 53,9 кв.м., в тому числі житловою площею 35,0 кв. м., сараю Б-1, водопроводу №1 хвіртки № 2 огорожі № 3, зливної ями № 4, який був завершений будівництвом у 1966 році, що підтверджується технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок, виготовленим 07 березня 2014 року кваліфікаційним сертифікованим експертом [PERSON], і згідно технічного обстеження будівельних конструкцій готовність житлового будинку становить 100 відсотків і він відповідає вимогам надійності та безпечної експлуатації ( а.с. 6 -11 - технічний паспорт). Судом встановлено, що будівництво зазначеного житлового будинку було виконане батьком позивача [PERSON] на підставі Генерального плану, виготовленого Управлінням головного архітектора міста Дніпродзержинська (а.с. 18), на земельній ділянці, площею 450 кв.м., розташованій по [ADDRESS] в місті Дніпродзержинську, що була виділена [PERSON] на підставі нотаріального посвідченого договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, що був укладений 23 липня 1965 року між відділом комунального господарства Дніпродзержинського виконкому та [PERSON] на підставі рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради від 15 червня 1965 року № 635 ( а.с. 22-23). Як спадкоємець першої черги за законом після померлого батька [PERSON], позивач [PERSON] у встановлений законом строк для прийняття спадщини, звернулася до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори з відповідною заявою, на підставі якої була заведена спадкова справа № 756/2013 ( а.с. 15). Але у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді вказаного житлового будинку позивачу було відмовлено, оскільки за померлим [PERSON] не зареєстроване право власності на житловий будинок по [ADDRESS] в м. Дніпродзержинську, який є спадковим майном (а.с. 14 - роз'яснення нотаріуса, а.с. 17 - повідомлення ОКП "Дніпродзержинське БТІ") . Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР (1963 р.) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спадковий житловий будинок був збудований у жовтні 1966 році, що підтверджується Генеральним планом дільниці будинку (а.с. 18), схематичним планом земельної ділянки [ADDRESS] (а.с. 19), планом поверхів будівлі А-1 (а.с. 20), актом відводу земельної ділянки в натурі (а.с. 21), актом об'ємів вартості робіт (а.с. 25), зведеним оціночним актом по домоволодінню (а.с. 26), відомістю внутрішніх обмірів і підрахунків площі приміщень будівлі ( а.с. 27), та даними технічного паспорту на будинок ( а.с. 6-11). У 1966 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року "Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків", які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, зважаючи на відсутність у померлого [PERSON], який завершив будівництво після затвердження Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, акту державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію, суд вважає, що спадкодавець дійсно не набув статусу власника житлового будинку, і відповідно позивач, як спадкоємець [PERSON], також не може набути на нього право власності в порядку спадкування, і до неї перейшли лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини, а для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок. Суд вважає встановленим наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги позивача, з таких мотивів. Відповідно абз. 2 п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 р.) щодо цивільних відносин, як виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, в то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування згідно ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадщину за законом мають діти, батьки спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

Outcome: approved