Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжиніринг» про визнання майнових прав на об`єкт капітального будівництва. Свої вимоги мотивували тим, що 30 серпня 2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЕСТ-БУД-ІНЖИНІРИНГ» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 849/ЕМ, відповідно до якого відповідач отримав майнові права на об`єкт нерухомості а саме господарське приміщення, загальною площею 3,00 кв.м., що розташована на 6 поверсі секції № 1 за будівельною адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої Товариством з обмеженої відповідальності «Еверест-Буд-Інжинірінг» позивач сплатив 100% вартості майнових прав на об`єкт нерухомості господарське приміщення, загальною площею 3,00 кв.м., що розташована на 6 поверсі секції № 1 за будівельною адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з чим просять визнати право власності на майнові права на об`єкт інвестування - господарське приміщення, загальною площею 3,00 кв.м., що розташована на 6 поверсі секції № 1 за будівельною адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача подав заяву про слухання справи у його відсутність. На позовних вимогах наполягав. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - "адресат відсутній". Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно ч.1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 19 березня 2021 року, постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. 280, 281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст. 247 ч.2 ЦПК України справа розглянута за відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження в підготовче засідання. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 лютого 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 30 серпня 2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕВЕРЕСТ-БУД-ІНЖИНІРИНГ» укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 849/ЕМ, відповідно до якого позивач отримали майнові права на об`єкт нерухомості - господарське приміщення, загальною площею 3,00 кв.м., що розташована на 6 поверсі секції № 1 за будівельною адресою: [ADDRESS] (а.с. 25-30) Відповідно до п. 4.2 Договору № 849/ЕМ від 30 серпня 2014 року, орієнтовна загальна вартість майнових прав на об`єкт нерухомості у укладання договору складає 29 100,00 гривень а тому числі ПДВ 20% - 1 850,00 гривень, які сплачуються покупцем згідно п. 4.3 даного Договору. (а.с. 26). Так, в своїй позовній заяві позивач просить визнати право власності на майнові права на об`єкт інвестування - господарське приміщення, загальною площею 3,00 кв.м., що розташована на 6 поверсі секції № 1 за будівельною адресою: [ADDRESS] . Підставою для задоволенні позовних вимог про визнання права власності на майнові права на об`єкт нерухомості позивачем зазначено про сплату 100 % вартості майнових прав на об`єкт нерухомості. На підтвердження позивних вимог позивачем надано довідку про 100 % фінансування згідно Договору № 849/ЕМ купівлі-продажу майнових прав від 30 серпня 2014 року (а.с.21). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. За положенням ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Одним зі способів захисту цивільних прав, з яким особа має право звернутися до суду, є вимога про визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес, крім визначених цією частиною статті способів, іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З довідки виданої [PERSON] ТОВ «Еверест-буд-інженірінг», вбачається, що позивач відповідно до умов Договору сплатив відповідачу грошові кошти у розмірі 29 100,00 гривень в тому числі 20% ПДА - 4850,00 грн. що складає 100 % вартості майнових прав на об`єкт нерухомості - господарське приміщення. загальною площею 3,00 кв.м., що розташована на 6 поверсі секції № 1 за будівельною адресою: [ADDRESS] , проектна адреса: [ADDRESS] , а відповідач прийняв їх та після завершення будівництва гарантує передачу вище вказаного об`єкта нерухомості. (а.с.21). Однак зі своєї сторони відповідачем ТОВ «Еверест-буд-інженірінг» не виконано умови договору та у визначені ним строки не здано в експлуатацію об`єкт - господарське приміщення, загальною площею 3,00 кв.м., що розташоване на 6 поверсі секції № 1 за будівельною адресою: [ADDRESS] , проектна адреса: [ADDRESS] , право власності на майнові права на яку просить визнати позивач. Правовідносини, які склалися між сторонами, серед іншого, регулюються Законом України "Про інвестиційну діяльність". Відповідно до ст.4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" фінансування будівництва об`єктів житлового будівництва з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, може здійснюватися в тому числі шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва. Згідно з ч.5 ст.7 Закону України "Про інвестиційну діяльність" інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися об`єктами інвестицій, відповідно до законодавчих актів України. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про інвестиційну діяльність" об`єктами інвестиційної діяльності можуть бути будь-яке майно, в тому числі основні фонди і оборотні кошти в усіх галузях економіки, цінні папери (крім векселів), цільові грошові вклади, науково-технічна продукція, інтелектуальні цінності, інші об`єкти власності, а також майнові права. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема сукупність речей, а також майнові права та обов`язки, при цьому майнові права визнаються речовими правами. Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону (ч. 3 ст. 331 ЦК України). За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Згідно з ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. За змістом ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, до завершення будівництва об`єкта нерухомості, а саме господарське приміщення. загальною площею 3,00 кв.м., що розташована на 6 поверсі секції № 1 за будівельною адресою: [ADDRESS] , проектна адреса: [ADDRESS] , та введення його в експлуатацію позивачу як інвестору належать майнові права на цей об`єкт. Зазначене узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від 27 лютого 2019 року у справі №761/32696/13-ц (провадження №14-606цс18) та від 09 жовтня 2019 року у справі №761/28769/13-ц (провадження № 14-461цс19). Оскільки будівництво житлового будинку не завершено, відповідач не дотримався взятих на себе зобов`язань щодо строків будівництва чим порушив умови договору, що неспростовано відповідачем, права позивача підлягають захисту. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як передбачено ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази,

Outcome: partial