Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи тим, що 04.11.2013р. з метою отримання позики у розмірі 40000грн. на придбання житлового будинку він уклав з відповідачем договір №221328. На виконання п.2.1.1 договору 04.11.2013р. він сплатив на користь відповідача 2800грн. одноразового комісійного внеску та був повідомлений представником ПП «Грандфінресурс» Панченко Т.А. про те що позика буде йому надана 10-15 листопада 2013р. 15.11.2013р. у телефонній розмові йому запропонували звернутися за позикою 30.11.2013р., однак коли зателефонував 30.11.2013р. йому запропонували звернутися 10.12.2013р. Однак 10.12.2013р. йому повідомили, що для отримання позики необхідно внести додаткову суму коштів, написати заяву та наприкінці грудня дізнатися про результат її розгляду. Отже ніяких коштів від відповідача до цього часу ним не отримано. Вважає, що укладений договір є нікчемним та суперечить приписам чинного законодавства. У зв'язку з наведеним просить у порядку застосування наслідків недійсності правочину стягнути з ПП «Грандфінресурс» на його користь 2800грн. та відшкодувати витрати у зв'язку із звернення за правовою допомогою в сумі 420грн. В судовому засіданні позивач та його представник збільшили позовні вимоги, просили визнати недійсним з моменту укладення договір від 04.11.2013р. №221328, укладений між позивачем та ПП «Гранфінресурси», у порядку застосування наслідків недійсності правочину стягнути з ПП «Грандфінресурс» на користь позивача 2800грн. та відшкодувати збитки у зв'язку із звернення за правовою допомогою в сумі 420грн., які підтримали в повному обсязі. В подальшому позивач в судове засідання не з'явився, просив продовжити розгляд справи у його відсутність, за умови присутності його представника. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, однак на адресу суду надійшло заперечення, яким просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених в письмових запереченнях. Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, суд встановив, що 04.11.2013р. укладено договір №221328 між ПП «Грандфінресурси» в особі Панченко Т.О. та [PERSON] про надання послуг з метою отримання грошової ссуди (позики) в сумі 40000 грн. Предметом оспорюваного договору є надання клієнту послуг з адмініструванням системи за програмою "Альянс Україна" з метою придбання товару в групі. Згідно п.1.1 договору адміністратор за згодою учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, або відповідної суми позики, зазначеної у додатку № 1 до даного договору, на умовах діяльності програми «Альянс Україна», що міститься в додатку №2, який є невід'ємною частиною цього договору, у тому числі сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування, організувати та проводити захід по розподілу грошового фонду, здійснити оплату товару на користь учасника або надати учаснику відповідну суму позики. Відповідно до п.п. 2.1.1, 2.1.2 договору учасник системи в день підписання договору сплачує одноразовий платіж та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор здійснює оплату вартості товару чи надає відповідні суми у позику, та адміністративні витрати, що є сплатою за послуги адміністратора з організації діяльності програми. Із умов програми «Альянс Україна» (додаток №2 до договору) вбачається, що дозвіл, який надається адміністратором, є правом на отримання товару, на підставі якого адміністратор проводить оплату товару, організовує його передачу у власність учасника або надає відповідну суму у позику. Дозвіл надається учаснику за результатами заходу по розподілу грошового фонду. При цьому, фонд групи - це сума чистих внесків, сплачених учасниками, що витрачаються на їх користь і знаходяться на спеціальному рахунку адміністратора в банківській установі. На виконання п.2.1.1 договору 04.11.2013р. [PERSON] сплатив на користь ПП "Грандфінресурс" 2800грн. одноразового комісійного внеску, згідно до квитанції №940410009 від 04.11.2013р. Із умов договору вбачається, що [PERSON] сплачував зазначені кошти не за сам товар, тобто гроші, які він мав намір отримати у позику, а за дозвіл отримати позику. Передбачувана позика сплачується із коштів учасників групи і ні договір, ні умови програми «Альянс Україна» не передбачають залучення власних коштів товариства. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів " умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. У разі якщо споживач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, а суб'єкт підприємницької діяльності без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності відповідної системи, укладений між сторонами договір не є угодою про посередницьку діяльність; діяльність підприємця з реалізації такої системи є такою, що вводить споживача в оману (постанова Верховного суду України від 23 травня 2012 року у справі №6-35 цс 12). Враховуючи, що при укладені договору ПП «Грандфінресурс» діяло недобросовісно, внаслідок здійснення нечесної підприємницької практики, яка полягає у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми, позивачем було сплачено внески на суму 2800,00грн., що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, суд вважає, що ці внески необхідно стягнути з відповідача, а позов в цій частині підлягає задоволенню. Суд не приймає до уваги доводи відповідача в обґрунтування своїх заперечень, оскільки умови спірного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворюється істотний дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, та враховує положення ч.3 ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» згідно якої, надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа, а відповідачем не надано доказів того, що на час укладення договору з [PERSON] ПП «Грандфінресурс» було кредитною установою і мало відповідну ліцензію. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про визнання недійсним договору від 04.11.2013 року №221328 укладеного між ним та ПП «Грандфінресурс» про надання послуг з метою отримання грошової ссуди (позики) в сумі 40000 грн., підлягають задоволенню. Крім цього на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи що позивач при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору,а позов задоволено у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПП «Грандфінресурс» на користь держави суму судового збору у розмірі 243,60 грн. Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України стороні, на користі якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу. Згідно квитанції №18 від 17.12.2013р. виданою ПП «Юридичною компанія «Кашталь» [PERSON] сплачено гонорар за правову допомогу в сумі 420грн., що з огляду на час участі представника в судових засіданнях та підготовку процесуальних документів, не перевищує передбачений Законом України від 20.12.2011 року «Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» , які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved