Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

22.02.2017 року головний лікар Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив продовжити лікування у психіатричному стаціонарі [PERSON], [INFO], у примусовому порядку. В судовому засіданні представник заявника та лікар-психіатр підтримали вимоги заяви в повному обсязі та дали пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам. Зазначили, що стан хворого [PERSON], [INFO], який являється інвалідом І групи безстроково є недієздатним, був неодноразово госпіталізований на стаціонарне лікування у примусовому порядку до КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» ХОР, погіршився, лікування хворого можливе тільки в умовах стаціонару. Раніше [PERSON], [INFO], знаходився на лікуванні у КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» Херсонської обласної ради. Опікун [PERSON] в судове засідання не з'явився у зв'язку з відрядженням, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав вимоги заяви в повному обсязі. [PERSON], [INFO] в судове засідання не був доставлений, відповідно до заяви лікуючого лікаря, за своїм психічним станом [PERSON] не може бути присутній у судовому засіданні. Прокурор у судовому засіданні підтримав заяву, як обґрунтовану, не заперечував проти її задоволення. Суд, заслухав пояснення представника заявника, представника лікарні, прокурора, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 279 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Частиною другою вказаної статті встановлено, що госпіталізації особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Судом встановлено, що відповідно до рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 09.09.2013 року, [PERSON], [INFO], було визнано судом недієздатним та встановлено над ним опіку, опікуном [PERSON], [INFO], було призначено [PERSON], [INFO]. Опікун недієздатного [PERSON]., звернувся до головного лікаря Комунального закладу «Херсонська обласна психіатрична лікарня» із заявою про продовження лікування у психіатричному стаціонарі, [PERSON], [INFO], у звязку з погіршенням психологічного стану. Відповідно до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України у заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КЗ "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР, [PERSON], [INFO], страждає на епілептичну хворобу з наростаючим слабоумством, частими поліморфними епілептичними нападами, рідкими дисфоріями, рідкими сутінковими розладами свідомості. Суд зазначає, що самі по собі факти емоційної нестабільності та агресивності [PERSON] не можуть слугувати беззаперечною підставою того, що особа потребує невідкладної психіатричної допомоги. Однак, висновок лікарів-психіатрів містить певні посилання, які дають підстави вважати, що у [PERSON], наявний розлад психічного стану, і у суду не має сумнівів в правильності цих документів, у звязку із чим суд вважає, що стан здоровя [PERSON], вимагає продовження стаціонарного лікування. Крім того, в сенсі позиції Високого Європейського Суду, висловленої у справі «Ракевич проти Росії» № 58973/00 від 28.10.2003 року, відносно того, що захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації, і захворювання повинно продовжуватись протягом періоду госпіталізації,- суд приходить до висновку, що комісією лікарів-психіатрів Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР, було встановлено у [PERSON], такий вид тяжкого психічного розладу здоровя, який свідчить про те, що він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих. За таких обставин, оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO], потребує продовження лікування у психіатричному стаціонарі, оскільки страждає важким психічним захворюванням, а заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, в зв'язку з чим підлягає задоволенню. На підставі ст.ст. 13,14,16-19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу»,

Outcome: approved