Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

ПАТ «Укрсиббанк» у вересні 2016 року звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 19.07.2006 між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11019729000, відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» надало [PERSON] кредит в іноземній валюті у розмірі 40000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 19.07.2027 року згідно з графіком погашення кредиту і сплатити за користування кредитом протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту відсотки у розмірі 11,8% річних. Вказує, що по закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин передбачених договором. У позові вказує, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідача [PERSON] , між ПАТ «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 24262 від 19 липня 2006 року. Зазначає, що у зв`язку з невиконанням відповідачами взятих на себе обов`язків утворилась заборгованість, яка станом на 30.08.2016 становила: 23174, 62 доларів США - кредитна заборгованість; 3532,65 доларів США - заборгованість по процентам; 12523,85 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 17702,66 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. На підставі наведеного просить позов задовольнити. Ухвалою судді Солом`янського районного суду міста Києва від 4 жовтня 2016 року відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання, від 21.08.2017 прийнято до спільного розгляду та об`єднано у одне провадження первісний позов із зустрічною позовною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання договору поруки недійсним. Обґрунтовуючи зустрічний позов [PERSON] зазначила, що договір поруки №24262 від 19.07.2006 з ПАТ «УкрСиббанк» вона не підписувала та нікого не уповноважувала на підписання вказаного договору від її імені, до банку з цього питання не приходила та не зверталась. На підставі чого, [PERSON] просила суд визнати договір поруки № 24262 від 19.07.2006 року, укладений між АТ «УкрСиббанк», [PERSON] та [PERSON] недійсним. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14.02.2018 у вказаній справі було призначено судову почеркознавчу експертизу і на розгляд експертів поставлено наступне питання: чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі поруки від 19.07.2006 №24262, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , [PERSON] , у графі «ПОРУЧИТЕЛЬ» по тексту договору та в реквізитах сторін, тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? Провадження в справі на час проведення експертизи зупинено. 31.07.2018 до суду повернуто матеріали справи разом з висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 9779?9781/18-32 від 26.07.2018. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 серпня 2018 року відновлено провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання договору поруки недійсним. Призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на «12» год. «00» хв. 03 грудня 2018 року. 23.11.2018 [PERSON] подано до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог в зустрічній позовній заяві, відповідно до якої [PERSON] просила визнати недійсним договір поруки № 24262 від 19 липня 2006 року укладений між Відкритим акціонерним товариством «УкрСиббанк» та [PERSON] і [PERSON] , а також стягнути на її користь судові витрати та кошти, сплачені за надання правової допомоги їй адвокатом Панченком Олександром Віталійовичем. 28.11.2018 представником ПАТ «УкрСиббанк» подано письмові пояснення. В обґрунтування пояснень зазначено, що АТ «Укрсиббанк» наголошує, що відповідно до положень ст. 110 ЦПК України, слід вважати, що висновок експерта для суду не є обов`язковим. Вказано, що висновок експерта, як письмовий доказ проведений з порушенням положень п. 1.3, 1.5, 1.6, 1.8, 1.10 розділу 1 методичних рекомендацій «почеркознавча експертиза». Зазначено, що експертиза є необ`єктивною та необґрунтованою, оскільки висновок експерта не відповідає вимогам науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень,затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5(в редакції, яка діє з 23.05.2017 р.). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу 18.03.2019 розподілено та передано в провадження головуючому судді Усатовій І.А. Представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним ПАТ «УкрСиббанк» у судове засідання не з`явився. 07.10.2019 подав до суду заяву, згідно якої просив розгляд справи провести без його участі. Позовні вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову просив відмовити. Зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач за первісним та за зустрічними позовами [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи належним чином. Відповідач за первісним позовом позивач за зустрічним [PERSON] у судове засідання не з`явилась, викликалась до суду належним чином. Порядок вручення судових повісток врегульовано ст.ст.128, 130 ЦПК України та п.п. 91, 99, 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05 березня 2009 року / в редакції постанови КМ від 27 грудня 2019 року /. Верховний Суд у постанові № 922/1714/18 від 17 квітня 2019 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, зазначив, що дії відповідача, направлені на неотримання судової кореспонденції, яка направлялася йому судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання,є свідомими,спрямовані на затягування розгляду справи та свідчать про зловживання процесуальними правами, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. Виходячи з цього, порядку повідомлення адресата про надходження судової повістки, неявка адресата за її отриманням у поштовому відділенні є відмовою від її отримання, а тому повідомлення відповідача про час розгляду справи суд вважає належним. Зважаючи на це, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі [PERSON] та [PERSON] . Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 19.07.2006 між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №11019729000, відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» надало [PERSON] кредит в іноземній валюті у розмірі 40000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі до 19.07.2027 року згідно з графіком погашення кредиту і сплатити за користування кредитом протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту відсотки у розмірі 11,8% річних. Вказує, що по закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин передбачених договором. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. ПАТ «УкрСиббанк» виконало умови згаданого кредитного договору та надало [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 40000,00 доларів США. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору №11019729000 від 19.07.2006 року належним чином не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30.08.2016 року становила: 23174, 62 доларів США - кредитна заборгованість; 3532,65 доларів США - заборгованість по процентам; 12523,85 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 17702,66 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданою позивачем за первісним позовом довідкою-розрахунком, яка перевірена судом. Позивач за первісним позовом вказує, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ПАТ "УкрСиббанк", [PERSON] та [PERSON] укладено договір поруки № 24262 від 19 липня 2006 року. Відповідно до ч. 1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов`язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як передбачено ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. При розгляді справи було проведено судову почеркознавчу експертизу для з`ясування чи виконано підпис від імені [PERSON] у договорі поруки від 19.07.2006 №24262, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , [PERSON] , у графі «ПОРУЧИТЕЛЬ» по тексту договору та в реквізитах сторін, тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 9779?9781/18-32 від 26.07.2018 року Київського науково-дослідного інституту судових експертиз було зроблено висновок про те, що підписи, які містяться у рядку «поручитель___(підпис)» у нижніх правих кутках першого і другого аркушів, у рядку (ПОРУЧИТЕЛЬ__(підпис)» в розділі «5. ІНШІ УМОВИ» та у рядку « [PERSON] » в графі «ПОРУЧИТЕЛЬ» на другому аркуші у договорі поруки № 24262 від 19.07.2006 виконані рукописним способом (кульковою ручкою) без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підписи від імені [PERSON] , що містяться у рядку «ПОРУЧИТЕЛЬ___(підпис)» у нижніх правих кутках першого і другого аркушів, у рядку (ПОРУЧИТЕЛЬ__(підпис)» в розділі «5. ІНШІ УМОВИ» та у рядку « [PERSON] » в графі «ПОРУЧИТЕЛЬ» на другому аркуші у договорі поруки № 24262 від 19.07.2006, виконані не [PERSON] , а іншою особою з наслідуванням підпису [PERSON] . Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У свою чергу, згідно до приписів ст. 236 ЦК України нікчемний правочин, або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом враховано позицію позивача за первісним позовом, зазначену в письмових поясненнях, щодо того, що експертиза є необ`єктивною та необґрунтованою, оскільки висновок експерта не відповідає вимогам науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень,затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.98 № 53/5(в редакції, яка діє з 23.05.2017 р.). Однак, позивач за первісним позовом не просить призначити повторну чи додаткову експертизу, тому суд не приймає до уваги вказані пояснення позивача. З урахуванням викладеного та зазначеного висновку судової почеркознавчої експертизи, суд приходить до висновку, що зустрічний позов необхідно задовольнити, зважаючи на те, що він ґрунтується на вимогах закону, оскільки [PERSON] доведено суду належними та допустимими доказами факт підписання договору поруки № 24262 від 19.07.2006 року не нею, а іншою неустановленою особою, та визнати договір поруки недійсним. На підставі встановлених фактів, оскільки суд прийшов до висновку, що договір поруки № 24262 від 19.07.2006, укладений між [PERSON] , [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» слід визнати недійсним, суд приходить до висновку що позовні вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» підлягає стягненню, за кредитним договором №11019729000 від 19.07.2006, заборгованість, яка станом на 30.08.2016 становить: 23174, 62 доларів США - кредитна заборгованість; 3532,65 доларів США - заборгованість по процентам; 12523,85 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту; 17702,66 грн. - пеня за прострочення сплати процентів. Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 "Про судове рішення у цивільній справі" згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Станом на день ухвалення рішення курс Національного банку України долара США до гривні становить 100 дол. США х 24,6118 грн. Виходячи з даної норми закону, з відповідача [PERSON] на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню борг у розмірі 26 707,27 дол. США, що станом на дату ухвалення рішення еквівалентно 657313,98 грн. ( 26 707,27 х 24,61 ). Що стосується стягнення судових витрат слід зазначити наступне. З матеріалів справи вбачається, що позивачем за первісним позовом сплачено судовий збір у розмірі 10644,40 грн., що підтверджується квитанцією № 12559745 від 30.08.2016. Також з матеріалів справи вбачається, що позивачем за зустрічним позовом сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн., що підтверджується квитанцією № 20731324 від 26.01.2017. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням часткового задоволення первісного позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача - [PERSON] на користь позивача за первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» підлягає судовий збір в розмірі 10644,40 грн. Крім того, з урахування задоволення зустрічного позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, солідарному стягненню з відповідачів за зустрічними позовом ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом - [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 640, 00 грн. Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки: (1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); (2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; (3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару; (4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв; (5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; (6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. З матеріалів справи вбачається, що позивачу за зустрічним позовом [PERSON]. надано професійну правничу допомогу, що підтверджується договором про юридичне та консультаційне обслуговування від 21 березня 2017 року та актом приймання-передачі наданих юридичних послуг за договором від 21.03.2017. Згідно акта приймання-передачі наданих юридичних послуг за договором від 21.03.2017, адвокат відповідно до договору про надання правової допомоги від 21 березня 2017 року надано послуги в інтересах клієнта в межах наданих адвокату доручень. Замовником прийнято юридичні послуги та сплачено за послуги 5000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про солідарне стягнення з відповідачів за зустрічними позовом ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом - [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Також з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] понесені судові витрати, які полягають у оплаті проведення експертизи у розмірі 6006,00 грн., що підтверджується квитанцією № 16347801 від 30 травня 2018 року. Таким чином, суд приходить до висновку про солідарне стягнення з відповідачів за зустрічними позовом ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] на користь позивача за зустрічним позовом - [PERSON] витрат проведення експертизи у розмірі 6006,00 грн.

Outcome: partial