Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовом,відповідно до якого зазначила,що від спільного проживання із [PERSON] у [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . Відповідач проживає окремо та не цікавиться долею сина, самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або іншої участі у вихованні сина. Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання Бучанської міської ради від 24.10.2018 та акту про встановлення факту проживання від 25.10.2018 проживання сім`ї позивача, [PERSON] , та Сина , [PERSON] , фактично за адресою: [ADDRESS] . Згідно Акту вбачається, що Син проживає разом із своєю матір' ю по справі, за місцем проживання та для нього створені всі умови для проживання. Відповідно до характеристики Ірпінського НВО "Освіта" матір постійно цікавиться успіхами дитини у навчанні. У той же час, відповідно до Характеристики батько сина жодного разу не з`являвся в навчальному закладі, тому можна вважати, що вся опіка, турбота, матеріальне забезпечення та щомісячна плата за освітні послуги навчального закладу учня на відповідальності матері. Відповідно до Акту відповідач не приймає жодної участі у вихованні Сина , ні матеріальної, ні моральної. Згідно витягу із ЄРДС від 26.10.2018, зареєстровано кримінальне провадження за № 12016110040001535 від 02.05.2016 по факту викрадення відповідачем у позивача золотих виробів. Викладені вище обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, так як має місце, коли він не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти. Позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову і до повноліття дитини. Позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] Вирішити питання розподілу судових витрат, які понесені / будуть понесені при розгляді справи. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився,про день та час розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог ст.. 128,1340 ЦПК України,заяву про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи до суду не подав,також не подав відзив на позовну заяву,у зв`язку з чим суд відповідно до ст.. 280 ЦК України проголосив по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник 3-ї особи служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради Київської області у судовому засіданні просила позов задовольнити. Суд,заслухавши пояснення учасників процесу,заслухавши покази свідків, заслухавши думку неповнолітньої дитини,дослідивши письмові докази по справі,вважає позов таким,що підлягає до задоволення. Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.» Відповідно до ст.. 5 ЦПК України «Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 2. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.» Відповідно до ч 2,3 ст. 12 ЦПК України «Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 3. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України «Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.» Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України « Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.» У судовому засіданні встановлено,що від спільного проживання із [PERSON] у [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] ,що підтверджується копією свідоцтва про його народження,згідно якого батьком дитини записаний відповідач (а.с.10). Також,у судовому засіданні встановлено,що відповідач не проживає однією сім`єю із позивачем,не цікавиться долею сина, самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та її виховання і утримання, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової або іншої участі у вихованні сина. Згідно довідки Відділу реєстрації місця проживання Бучанської міської ради від 24.10.2018 та акту про встановлення факту проживання від 25.10.2018 проживання сім`ї позивача, [PERSON] та її син [PERSON] , проживають за адресою: [ADDRESS] .(а.с.11) Згідно Акту від 25.10.2018р вбачається, що [PERSON] проживає разом із своєю матір' ю по справі, за місцем проживання та для нього створені всі умови для проживання (а.с.12). Відповідно до характеристики Ірпінського НВО "Освіта"(а.с.13) матір постійно цікавиться успіхами дитини у навчанні. У той же час, відповідно до Характеристики батько сина жодного разу не з`являвся в навчальному закладі, тому можна вважати, що вся опіка, турбота, матеріальне забезпечення та щомісячна плата за освітні послуги навчального закладу учня на відповідальності матері (а.с.13). Згідно витягу із ЄРДР від 26.10.2018, зареєстровано кримінальне провадження за № 12016110040001535 від 02.05.2016 по факту викрадення відповідачем у позивача золотих виробів (а.с.15). Згідно акту від 28.01.2019р позивач створила для свого сина всі належні умови для проживання ,виховання та розвитку (а.с.46) Згідно ст.ст. 150,180 Сімейного кодексу України батьки повинні матеріально утримувати дитину до досягнення нею повноліття, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного із батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці, виховання дитини повинно спрямовуватись на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, підготовку дитини до свідомого життя в суспільстві. Відповідно до ст.. 164 СК України « Мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав,якщо він,вона ухиляються від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини,жорстоко поводяться із дитиною ". У судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ,які показали,що відповідач із дитиною не спілкується, матеріальної допомоги дитині не надає,до дитини не приїздить,відбував покарання за вчинений злочин,вихованням дитини займається позивач. Згідно висновку органу опіки та піклування Бучанської міської ради від 15.11.2018р орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] ,2010 р.н. (а.с.48-49). У судовому засіданні було з`ясовано думку неповнолітнього [PERSON] ,2010 р.н щодо доцільності позбавлення батьківських прав його батька [PERSON] .Неповнолітній [PERSON] ,2010 р.н висловив свою думку про необхідність позбавлення його батька [PERSON] батьківських прав щодо нього.При вирішенні даного спору по суті суд враховує дану думку,поскільки неповнолітній має повних 9 років та за своїм віком та розвитком може висловити свою думку. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу ст. 9 Конституції України Конвенція та Протоколи до неї є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Європейський Суд постійно повторює у своїх рішеннях, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., справу "Ньяоре проти Франції". N 40031/98, п. 59, ЕСНК 2000-ІХ) . Постановою Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Як вбачається, для кваліфікації діяння в якості ухилення від виконання батьківських обов`язків, наявним має бути вольовий аспект діяння у особи, яка не виконує батьківські обов`язки, що зокрема може виражатись у стійкому небажанні виконувати свої обов`язки, умисному невиконання обов`язків, невиконанні, як усвідомленій дії (бездіяльності) щодо здійснення своїх батьківських обов`язків. Узагальнення від 11.12.2008 року Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» визначило: «Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.». Також, в Узагальнення судової практики, проблемні питання застосування норм сімейного права та процесуального законодавства при розгляді спорів, що випливають із правовідносин батьків і дітей (позбавлення батьківських прав) висловлено наступну правову позицію : «Узагальнення судової практики також показало, що суди нерідко відмовляли в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав. При цьому судами приймаючи до уваги різні обставини, наявність яких виключає можливість позбавлення батьківських прав. Так, суди враховували, що на час розгляду справи відповідач хворів, мав істотні обставини невиконання обов`язків або, навпаки, встав на шлях виправлення, виказав бажання приймати участь в вихованні дитини». За роз`ясненнями, викладеними у пунктах 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № З «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. ВССУ зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Викладені вище обставини свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, поскільки він не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, а саме: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти. Враховуючи викладені обставини,суд вважає,що відповідач ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітнього сина,з дитиною не спілкується,життям дитини не цікавиться,при цьому також встановлено,що відповідачу не чиняться перешкоди у спілкуванні із дитиною,тому суд задовольняє позовні вимоги позивача та позбавляє його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач також просить стягнути із відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку.Дані позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст...180 СК України "Батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття". Відповідно до ст.. 182 СК України «При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.» Враховуючи викладені обставини,суд стягує із відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини з усіх видів заробітку,але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно ,починаючи з 16.11.2018р і до повноліття дитини. Також,суд стягує віз відповідача на користь держави судовий збір у суммі 704 грн 80 коп.,поскільки при зверненні до суду із даним позовом позивач в частині вимог про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору. На підставі ст.,164-167,180-182 СК України,

Outcome: approved