Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з зазначеним позовом до Комунального підприємства «Теплоенерго», та просить: 1. Визнати припинення 04.04.2013 р. опалювального сезону відповідачем неправомірним; 2. Визнати відсутність достовірної інформації про дату припинення відповідачем опалювального сезону неправомірною; 3. Визнати відсутність інформації про зниження вартості послуг зважаючи дострокове припинення їх надання неправомірною; 4. Визнати відсутність достовірної інформації про послуги порушенням прав споживача; 5. Стягнути з відповідача переплату з теплопостачання за квітень 2013 р. у розмірі 5,86 грн.; 6. Стягнути з відповідача моральну шкоду, завдану Позивачу у зв'язку з порушенням його прав на отримання необхідної та достовірної інформації про послуги 6000 грн.; 7. Всі витрати по справі стягнути з відповідача. Позивач у позовній заяві та у судовому засіданні в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 04.04.2013 р., при підвищенні температури повітря на вулиці, Відповідач без попередження припинив подачу тепла в будинок по [ADDRESS], де проживає Позивач, від котельні, розташованої в будинку. З пониженням температури повітря подача тепла не поновлювалася. Припинення подачі теплової енергії цього будинку з 04.04.2013 р. підтверджується Актом-претензією, складеному і підписаному мешканцями в день припинення подачі тепла, тобто 4 квітня 2013 р. Разом з тим, об'єкти, підключені до районної котельні, продовжували отримувати тепло. Припинення подачі тепла є порушенням умов Договору на надання послуг з централізованого опалення, з цього приводу мешканцями будинку була подана скарга Начальнику комунального підприємства «Теплоенерго», який у відповіді на скаргу повідомив, що подача тепла припинена на підставі розпорядження Дніпропетровського Міського Голови №107-р від 02.04.2013 р. та у зв'язку з усталеною в регіоні теплою погодою (+8 ° С) протягом 3-х діб. В порушення вимог ч.4 ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», впродовж трьох робочих днів акт-претензія розглянута не була і обґрунтовану письмову відмову про задоволення претензій не видано. Однак, згідно з довідкою Дніпропетровського регіонального центру з гідрометеорології про середньомісячну температуру повітря за квітень 2013 р., на 04.04.2013г. температура вище +8 ° С протягом 3-х діб зареєстрована не була. Таким чином, подача тепла з 04.04.2013 р. припинена Відповідачем незаконно, з порушенням вимог «Правил надання послуг центрального опалення, подачі холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. Представник Відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що у зв'язку з підвищенням середньодобової температури повітря, яке спостерігалося 31.03.13 р., Дніпропетровський міський голова Куліченко І.І. своїм розпорядженням №107-р від 02.04.2013 р. дозволив організаціям, що експлуатують комунальні, виробничо-опалювальні котельні та теплові мережі у м. Дніпропетровську, закінчити опалювальний сезон 2012-2013 p.p. після підвищення середньодобової температури зовнішнього повітря + 8 С протягом трьох діб. Згідно з довідкою, наданою Дніпропетровським регіональним центром гідрометеорології, у квітні 2013 р. зафіксовані наступні показники середньодобової температури повітря: 01.04.13 + 14,2 С, 02.04.13 + 9,6 С, 03.04.13 + 7,6 С, 04.04.13 + 12,5 С, 05.04.13 + 13,2 С. Продовжували отримувати тепло до 11.04.2013 р. об'єкти соцінфраструктури - лікарні, дитячі дошкільні заклади та учбові заклади, оскільки, з огляду на специфіку цих закладів, встановлені законом санітарні норми щодо температурних показників в приміщеннях закладів є іншими. Тобто, при прийнятті рішення про закінчення опалювального сезону і припинення подачі тепла 04.04.2013 р. на багатоквартирні житлові будинки КП «Теплоенерго» керувалось виключно законом, порушення прав споживачів не допустило. Вислухавши Сторони, дослідивши докази, надані Сторонами по справі з увагою на їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, судом встановлено такі обставини та визначені відповідні до них правовідносини: 04.04.2013 р., при підвищенні температури повітря на вулиці, Відповідач без попередження Позивача припинив подачу тепла в будинок по [ADDRESS], де проживає Позивач, від котельні, розташованої в будинку. З пониженням температури повітря подача тепла не поновлювалася. Цей факт визнається Сторонами та відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України, він доказуванню не підлягає, окрім того, Відповідачем не надано доказів, які б підтверджували вжиття ним якихось заходів щодо попередження споживачів його послуг про припинення подачі тепла з зазначеної дати. Припинення подачі теплової енергії цього будинку з 04.04.2013 р. підтверджується Актом-претензією, складеному і підписаному мешканцями в день припинення подачі тепла, тобто 4 квітня 2013 р. (а.с.25). Дострокове припинення подачі тепла є порушенням умов Договору на надання послуг з централізованого опалення (а.с.22-23), з цього приводу мешканцями будинку була подана скарга Начальнику комунального підприємства «Теплоенерго» (а.с.24), який у відповіді на скаргу повідомив, що подача тепла припинена на підставі розпорядження Дніпропетровського Міського Голови №107-р від 02.04.2013 р. та у зв'язку з усталеною в регіоні теплою погодою (+8 ° С) протягом 3-х діб (а.с.26). Дійсно, Дніпропетровський міський голова Куліченко І.І. своїм розпорядженням №107-р від 02.04.2013 р. дозволив організаціям, що експлуатують комунальні, виробничо-опалювальні котельні та теплові мережі у м. Дніпропетровську, закінчити опалювальний сезон 2012-2013 p.p. після підвищення середньодобової температури зовнішнього повітря + 8 С протягом трьох діб (а.с.21). Згідно ж із довідкою, наданою Дніпропетровським регіональним центром гідрометеорології, у квітні 2013 р. зафіксовані наступні показники середньодобової температури повітря: 01.04.13 + 14,2 С, 02.04.13 + 9,6 С, 03.04.13 + 7,6 С, 04.04.13 + 12,5 С, 05.04.13 + 13,2 С (а.с.20). Правовідносини, що виникли між сторонами, законодавчо врегульовані наступним чином: Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Відповідно до ч.1,3,4 ст.700 ЦК України, продавець зобов'язаний надати покупцеві необхідну і достовірну інформацію про товар, що пропонується до продажу. Інформація має відповідати вимогам закону та правилам роздрібної торгівлі щодо її змісту і способів надання. Якщо покупцеві не надано можливості негайно одержати повну і достовірну інформацію про товар у місці його продажу, він має право вимагати відшкодування збитків, завданих необґрунтованим ухиленням від укладення договору, а якщо договір укладено, - в розумний строк відмовитися від договору, вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми і відшкодування збитків, а також моральної шкоди. Продавець, який не надав покупцеві можливості одержати повну і достовірну інформацію про товар, несе відповідальність за недоліки товару, які виникли після передання його покупцеві, якщо покупець доведе, що вони виникли у зв'язку з відсутністю у нього такої інформації. Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії; тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством. Статтею 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлені основні обов'язки тепло постачальної організації, в тому числі - повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації: при зміні тарифів на теплову енергію. Надання послуг з централізованого опалення здійснюється також у відповідності до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 якими визначено порядок надання послуг, порядок їх обліку, оплати, права та обов'язки споживача і виконавця, а також інші питання. Вимоги щодо кількісних і якісних показників послуг та зменшення плати у разі їх відхилення від нормативних наведені в додатку до Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водо відновлення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості, який затверджено Постановою КМУ № 151 від 17 лютого 2010 року. Щодо послуги «централізоване опалення» встановлені вимоги: своєчасний початок і закінчення опалювального сезону; безперебійність надання послуги протягом опалювального се зону; відповідність температури повітря в житлових приміщеннях санітарній нормі. Відповідно до п.5 «Правил надання послуг з централізованого опалення... » рішення про початок та закінчення опалювального сезону приймається виконавчими органами відповідних сільських, селищних та міських рад або місцевими державними адміністраціями виходячи з кліматичних умов згідно з будівельними нормами і правилами, правилами технічної експлуатації, нормами санітарного законодавства та іншими нормативними документами. Згідно подп.1, 9 п.29 «Правил» і ч.3 ст.10 Закону «Про захист прав споживачів», споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі та звільнення від плати за послуги у разі їх ненадання. Оскільки відповідач надає платні послуги з теплопостачання, його дії регулюються Законом "Про захист прав споживачів". Такий висновок узгоджується й з правовою позицією Пленуму Верховного Суду України з цього питання, викладеної у п.2 його Постанови №5 від 12.04.1996 р., якою визначено: «Роз'яснити судам, що Закон поширюється на зазначені в ньому відносини, які виникли після введення його в дію. До правовідносин, які виникли до введення Закону в дію, він застосовується лише щодо тих прав і обов'язків, які виникли вже після введення його в дію. Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів купiвлі-продажу, майнового найму (в тому числі найму (оренди) жилого приміщення - в частині відносин між наймачем (орендарем) i наймодавцем (орендодавцем), який одночасно є виконавцем комунальних послуг і послуг по ремонту житлового фонду та інженерного обладнання), побутового прокату, безоплатного користування майном, підряду (в тому числі побутового замовлення чи абонементного обслуговування), доручення, перевезення громадян та їх вантажу, комісії, схову, страхування, із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.» Виходячи з викладеного, Позивач, як споживач побутової послуги у взаємовідносинах з Відповідачем, має право на: - захист своїх прав державою; - належну якість послуг та обслуговування; - необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про послуги; - відшкодування шкоди, заподіяної послугами неналежної якості. - розгляд акта-претензії в перебігу трьох робочих днів. Зазначене передбачено ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Аналізуючи та оцінюючи досліджені у судовому засіданні докази по справі у їх сукупності та співставленні між собою з увагою на їх належність та допустимість, застосовуючи до обставин, які вони доводять та до спірних правовідносин наведені законодавчі норми, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В даному випадку, з аналізу наданих доказів, суд дійшов висновку про те, що дії Відповідача по достроковому припиненню теплопостачання в будинок [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, не ґрунтуються на законі та суперечать розпорядженню Дніпропетровського міського голови Куліченко І.І. №107-р від 02.04.2013 р., оскільки підвищення середньодобової температури зовнішнього повітря + 8 С протягом трьох діб поспіль впродовж 01.04.13 р. - 03.04.13 р. не відбулося, адже в останній день цього періоду, а саме - 03.04.13 р., середньодобова температура повітря була зареєстрована на рівні + 7,6 С, що є меншим значенням від температури + 8 С, визначеним у цьому «Розпорядженні». Також суперечить вимогам Закону й бездіяльність Відповідача у питанні повідомлення Позивача про дострокове відключення теплопостачання в будинок [ADDRESS] у м. Дніпропетровську та зниження у зв'язку з цим розміру оплати за послугу з опалення в квітні 2013 р., адже він, як споживач цієї послуги має право знати про зміну умов її надання та про дострокове припинення її надання. Доказів же про те, що Позивач був завчасно повідомлений про дострокове відключення теплопостачання в будинок [ADDRESS] у м. Дніпропетровську та про зниження у зв'язку з цим розміру оплати за опалення будинку, Відповідач не надав. Суд не бере до уваги докази, надані Відповідачем щодо вжиття заходів, спрямованих на повідомлення мешканців будинку [ADDRESS] у м. Дніпропетровську, у тому числі й Позивача про зміну тарифів у 2010 році (а.с.27-31), оскільки це не стосується предмету розгляду справи. Виходячи з цього, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання припинення опалення будинку [ADDRESS] у м. Дніпропетровську Комунальним підприємством «Теплоенерго» 04.04.2013 р. неправомірним та визнання ненадання Відповідачем споживачу [PERSON] достовірної інформації про дату припинення опалення будинку [ADDRESS] у м. Дніпропетровську та зниження у зв'язку з цим вартості послуг з опалення неправомірним. В той же час, грошові кошти, сплачені Позивачем за користування тепловою енергією у квітні 2013 р. в частині переплати за ненадану послугу після відключення будинку від теплопостачання у розмірі 05 грн. 86 коп., Відповідач Позивачу не повернув, тому ця сума підлягає стягненню з Відповідача на користь останнього. При цьому суд виходить з наступного. Припинивши опалювальний сезон 04.04.2013 р. з порушенням Розпорядження міського голови м. Дніпропетровська № 107-р від 02.04.2013 р., Відповідач порушив вимоги Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п.5 Договору про надання послуг теплопостачання (купівлі-продажу), який, в силу ст.633 ЦК України, є публічним та до нього застосовується Закон України «Про захист прав споживачів» в частині стосунків, не врегульованих ЦК України, що передбачено ч.3 ст.698 ЦК України. Укладений публічний договір є зобов'язанням, яке повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, що передбачено у ст.526 ЦК України. Дострокове припинення теплопостачання в будинку, де проживає Позивач, поставило його в нерівні умови з іншими споживачами, яким теплопостачання припинено не було, хоча умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, як це передбачено у ч.2 ст.633 ЦК України. Умови публічного договору, які суперечать цьому правилу, є нікчемними та це закріплено у ч.6 ст.633 ЦК України. Таким чином, висунуті Відповідачем незаконні умови припинення подачі тепла є нікчемними, а закінчення опалювального сезону для будинку, в якому проживає Позивач, мало бути таким же, як і для решти споживачів: 11.04.2013 р. Згідно додатку до «Правил» і п.п.1 п.1 Постанови КМУ № 151 від 17.02.2010 р., за кожен день дострокового закінчення опалювального сезону, що перевищує допустимий термін відхилення (один день) тариф за послуги опалення зменшується на 3,3%. У відповіді на скаргу Позивача, Відповідач зазначив, що опалювальний сезон продовжувався до 11.04.2013 р. Таким чином, у квітні 2013 р. опалювальний сезон був припинений на сім днів раніше. Виходячи з цього, плата, що підлягає стягненню з Позивача за користування теплом за квітень місяць повинна бути зменшена на 7 х 3,3 = 23,1%. З розрахункової квитанції (а.с.42 зворот) вбачається, що тариф з опалення становить 0,6104 грн. за 1м2 опалювальної площі. 23,1% від тарифу становить 0,14 грн. Отже, розрахунок оплати має бути має бути визначений наступним чином: 0,6104 - 0,14 = 0,4704 грн. за 1 м2. Таким чином, виходячи з опалювальної площі 41,7 м2, визначеної в цій же квитанції, оплата за квітень повинна скласти 0,4704 грн. х 41,7 м2 = 19,6 грн. Згідно до зазначеної квитанції, Відповідач нарахував Позивачу 25,46 грн., тобто переплата за квітень склала 5,86 грн. Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. В повідомленні про оплату послуг за квітень місяць (а.с.42 зворот) ніякої інформації про те, що опалювальний сезон закінчено достроково, не надано. Інформація про зниження тарифу за дострокове закінчення опалювального сезону також відсутня. Це порушує право Позивача, як споживача послуг, мати доступ до інформації про товар і продукцію, передбачене ст.15 Закону «Про захист прав споживачів» та ст.700 ЦК України, ст.5, 10,14 Закону України «Про інформацію». Таким чином, згідно вимог ст.21 Закону "Про захист прав споживачів", Відповідач порушив права Позивача, що виразилося у наступному: - порушив його право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про послуги; - поставив його в нерівне становище порівняно з іншими споживача послуг, які безперешкодно отримували послуги до кінця опалювального сезону; - використовуючи переваги свого становища, порушив принцип рівності сторін договору на послуги, учасником якого є Позивач; - тариф (ціна послуги) визначений неналежним чином. Неправомірне порушення прав Позивача, як споживача послуг, відсутність належної інформації, справляння оплати за завищеним тарифом, негативно вплинуло на Позивача, про що свідчать не тільки його відповідні ствердження, а й його дії, спрямовані на відновлення свого порушеного права: він був змушений листуватися з Відповідачем у позасудовому порядку, а згодом, через небажання останнього поновити порушені права Позивача у добровільному порядку, - був змушений звернутися до суду. Позивач був змушений витрачати час на написання позову, збір доказів, відвідування суду з метою подачі позову та участі у судових засіданнях. Очевидно, що такі вимушені дії Позивача порушили його звичайний уклад життя, потребували від нього докладати додаткових зусиль задля відстоювання своїх порушених прав, що не могло не вплинути на нього негативно у психологічному відношенні: порушити звичний душевний стан, викликати хвилювання і душевні переживання, тобто завдало моральної шкоди. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги про відшкодування за рахунок Відповідача моральної шкоди, завданої ним Позивачу на підставі ст.23, 280, 700, ч.1 ст.1167, ч.1 ст.1172 ЦК України, ст.22 Закону «Про захист прав споживачів», ст.31 Закону України «Про інформацію» та цей висновок узгоджується й з правовою позицією Пленуму Верховного Суду України з цього питання, викладеної у п.2 його Постанови №4 від 31.03.1995 р., якою визначено: «Роз'яснити, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема, при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів", чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної(немайнової) шкоди». Стосовно розміру відшкодування моральної шкоди, суд враховує той факт, що ступінь фізичних і моральних страждань з урахуванням індивідуальних психічних властивостей потерпілого прямо пов'язаний з характером правопорушення та є одним з найбільш суб'єктивних факторів. Тривалість страждань у часі та їх інтенсивність (глибина) в основному залежать від особистих властивостей особи. Логічно, що Позивач, як особа з тонкою душевною організацією, зазнає «сильніших» і триваліших страждань від приниження його честі та гідності, на відміну від особи нерозвиненої, яка не звертає уваги ні на що, у тому числі й на порушення її законних прав. Таким чином, індивідуальні психічні властивості Позивача, - це той фактор, який суд обов'язково повинен враховувати у даному випадку. Водночас, суд не може погодитися із сумою відшкодування у розмірі 6000 грн., заявленою Позивачем у співставленні її із обставинами справи та наслідками порушення його прав та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає її дещо завищеною. Достатнім розміром відшкодування Позивачу моральної шкоди за зазначених вище умов, з урахуванням нетривалого часу порушення його прав та відсутності тяжких наслідків, викликаних передчасним відключенням теплопостачання Відповідачем, суд вважає грошову компенсацію, яка дорівнюватиме 10 неоподаткованим мінімумам доходів громадян, тобто, - 170 грн., яка й має бути стягнута з Відповідача на користь Позивача. Визначаючись у питанні розподілу судових витрат, суд, на підставі ст.88 ЦПК України, зважаючи на те, що Позивач в силу ст.5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь держави, відповідну суму на сплату судового збору. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 11, 15, 16, 23, 280, 700, 1167, 1172 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-64, 88, 158, 159, 212-215 ЦПК України, -

Outcome: partial