Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

26 вересня 2016 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 24 червня 2016 року між ним та відповідачем ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір №719718 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Разом з договором було також підписано додаток №1 та додаток №2 до договору. На виконання умов даного договору ним було сплачено всього 22316,71грн. Вважає даний договір таким, що не відповідає чинному законодавству, містить численні порушення ЗУ «Про захист прав споживачів», грубо порушує його права як споживача послуг і тому просить суд визнати даний договір недійсним. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити, надав в судовому засіданні додаткові пояснення до позовної заяви. Представник відповідача ТОВ "АВТО ПРОСТО" у судове засідання не з'явився, подав до суду заперечення, в якому вказував, що відповідач повністю не визнає позов, просить суд відмовити у його задоволенні з огляду на те, що 15.01.2013 року ТОВ «Авто Просто» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 198421 від 15.01.2013 року, тобто державою в особі спеціального уповноваженого органу надано офіційний дозвіл на здійснення такого виду діяльності та надання таких послуг. Угоди, які укладаються з клієнтами системи АВТО ТАК відповідають чинному законодавству, посилання позивача на порушення вимог відповідачем\~ст. 19 ЗУ «Про захист прав споживачів»\~не відповідають дійсності та не підлягають застосуванню до даних спірних правовідносин. Відповідач вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві. Відповідачем взяті на себе обов'язки виконувались та виконуються належним чином. Відсутні правові підстави для стягнення з відповідача будь-яких коштів. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити на підставі наступного. 15.01.2013 року ТОВ «АВТО ПРОСТО» отримало ліцензію на здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах № 198421 від 15.01.2013 року, тобто державою в особі спеціального уповноваженого органу надано офіційний дозвіл на здійснення такого виду діяльності та надання таких послуг. Ліцензійні умови закріпили визначення, сутність, правовий статус учасників (вимоги до них) такого виду фінансових правовідносин, як придбання товарів у групах. З аналізу ліцензійних умов слід зробити висновок про те, що діяльність таких груп направлена на легітимне використання фінансової схеми із залученням грошових коштів споживачів для придбання певного виду товарів та/або послуг. Згідно з п. 1.2 ч. 1 ліцензійних умов адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групі - це фінансова послуга, що надається ліцензіатом і передбачає залучення грошових коштів учасників групи, об'єднання цих коштів з метою придбання та розподілу товарів між учасниками групи. Відповідно до угоди система «АВТО ПРОСТО» - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для надання послуг з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи - порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому угодою і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи. Отже, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших клієнтів відповідача. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Поняття фінансової послуги наведено в п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно з яким, це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. 24.06.2016 року між позивачем то ТОВ «АВТО ПРОСТО» було укладено договір № 719718 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі з додатками № 1, № 2, предметом якого є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів права для придбання автомобіля за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему АвтоТак. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Посилання позивача про введення його в оману стосовно істотних умов та правової природи укладеного ним правочину суперечить нормам чинного законодавства й суті самого правочину, визначеного в ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. З матеріалів справи вбачається, що укладений між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та позивачем договір складається з основного тексту договору, додатку №1 та додатку №2. Додатки підписані сторонами і є невід'ємною частиною договору. Відповідно до п. 19.2 ст.19 договору: Підписання цього Договору та Додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння Сторонами та згоди Сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом Договору та Додатків до нього. Відповідно до п. 19.3 ст.19 договору: Учасник підтверджує, що ТОВ «АВТО ПРОСТО» надало інформацію про сутність фінансової послуги, що пропонується за цим Договором, із зазначенням вартості цієї послуги для Учасника групи. Також слід зазначити, що сам по собі Договір містить опис послуг, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО». Опис послуг приведено детально, щоб виключити необхідність їх усного тлумачення та уникнення подальших непорозумінь між сторонами з приводу трактування умов Договору. Таким чином, позивачу до підписання Договору, довелась вичерпна інформація про послуги, що надаються ТОВ «Авто Просто». Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України: «Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору». Підпис позивача в договорі стоїть поряд із текстом наступного змісту: "Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника «АВТО ПРОСТО», проінформований про всі можливі витрати у звязку із укладенням Договору, уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього. Учасник своїм підписом засвідчує факт ознайомлення та згоду з умовами Договору, підтверджує свої права та обов'язки за Договором, підтверджує здатність набувати прав та обов'язків за Договором, умови Договору йому зрозумілі та він вважає їх справедливими по відношенню до себе, та інше. Даний факт є свідченням обізнаності позивача як відносно предмету договору, так і щодо його прав та обовязків за договором. Додатковою гарантією повного усвідомлення позивачем своїх прав та обовязків за договором виступає п. 12.1.5 ст. 12 Розділу II Договору, відповідно до якого,\~Якщо\~Учасник виявить бажання односторонньо відмовитись від Договору про адміністрування протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати\~підписання Договору,\~Договір\~вважається розірваним, і учасник звільняється від будь-яких зобовязань за ним. Такому Учаснику повертається вся сума коштів, сплачених за Договором про адміністрування." Тобто, підписавши вищевказаний договір позивач [PERSON] мав 14 днів на додаткове детальне ознайомлення з умовами, а також прийняття остаточного рішення про участь чи відмову від участі в системі АвтоТак, причому у разі відмови йому були б повернуті всі сплачені ним кошти. Про своє рішення він повинен був повідомити ТОВ "Авто Просто" шляхом подання заяви до центрального офісу. Неподання заяви позивачем [PERSON] про розірвання договору згідно п.12.1.5 ст. 12 Розділу II договору та його підпис на договорі та додатках до нього є доказом того, що позивачу були повністю зрозумілі усі визначення, умови та зміст договору та додатку до нього, і що сторони досягли домовленості з усіх істотних для них умов, а також те, що позивач вважав дані умови договору справедливими по відношенню до себе. Крім того, позивачем було підписано довідку про ознайомлення з внутрішніми правилами надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах ТОВ «АВТО ПРОСТО». Таким чином, умови надання позивачеві послуг на підставі договору та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в договорі та додатках до неї, а тому, суд вважає, що позивач [PERSON] мав повну і достовірну інформацію про послуги ТОВ «АВТО ПРОСТО» та порядок їх надання. Така правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-40цс від 11.09.2013 року і відповідно вимог ст.360-7 ЦПК України суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням ВС України. Виходячи із вищевикладеного, позивачем не надано жодного доказу, що його ввели в оману щодо природи правочину або його істотних умов. Договір підписаний сторонами, і містить детальний опис послуг, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО». В момент підписання договору позивач отримав його примірник, який містить опис послуг, що надаються ТОВ «АВТО ПРОСТО». У даному випадку у жодному випадку до правовідносин між сторонами не може бути застосовано положення статті 230 ЦК України та з боку ТОВ «АВТО ПРОСТО» здійснено усі дії для забезпечення повного та всебічного ознайомлення з умовами договору до його підписання. Щодо посилання позивача на те, що умови договору є несправедливими та нібито існує істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, то суд вважає їх необґрунтованими та такими, які спростовуються положеннями договору. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України\~Про захист прав споживачів: умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Вивчивши договір № 719718 про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі з додатками № 1, № 2, укладений між позивачем та ТОВ «АВТО ПРОСТО» суд встановив, що в ст. 2 розділі 1 договору встановлено зобовязання ТОВ «АВТО ПРОСТО», які складаються з 15 пунктів, а зокрема: формування груп учасників для придбання автомобіля; включення учасника до групи для придбання автомобілів; придбання та розподіл автомобілів між учасниками групи; організація передачі автомобіля у власність отримувача товару; здійснення оплати автомобіля постачальнику та забезпечення передачі автомобіля у власність учасника в строк та на умовах, визначених Договором. Зобовязання ж позивача визначені в ст. 4 розділу 1 договору та складаються з 9 пунктів, зокрема: сплатити винагороду за послуги, повязані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи; сплатити винагороду за послуги, повязані з передачею автомобіля учаснику, після надання права на отримання автомобіля; щомісячно сплачувати періодичні платежі разом з щомісячною винагородою; сплачувати внески зі страхування автомобіля після отримання Автомобіля; отримати Автомобіль за умови виконання зобов'язань, встановлених Угодою. Виходячи із вищевикладеного, суд не вбачає несправедливості в правах та обовязках сторін, оскільки дисбаланс - це нерівна кількість прав та обовязків, позивач же в свою чергу не конкретизував, в якій кількості нерівні права та в якій кількості нерівні обовязки сторін, яку шкоду нерівність прав та обовязків наносить позивачу, крім того така нерівність повинна бути істотною, тобто позивачем не доведено наявності хоча б однієї із трьох зазначених вище ознак несправедливості умов оспорюваного договору. Статтею 60 ЦПК України\~встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо відмови у задоволені позовних вимог, оскільки, вважає їх не доведеними позивачем.

Outcome: dismissed