Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення з житлового будинку та зняття з реєстраційного обліку, зазначивши, що між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 18 червня 2008 року було укладено кредитний договір №859/1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 699492,00 гривень зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 21% на рік. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] 18 червня 2008 року був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно: а саме домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 199,7 кв. м., який розташований на земельній ділянці площею 871 кв. м., яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував. Відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду від 08 лютого 2012 року із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1121658,61 грн.. Позивач просив звернути стягнення на предмет застави, що належить [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №859/1 від 18.06.2008 в сумі 1121658,61 грн.; визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу банком як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, яка буде визначатись за експертною оцінкою на момент передачі його на реалізацію; надати позивачу у порядку ст. 34 Закону України «Про іпотеку» право на подання та отримання в будь-яких установах, підприємствах, організаціях, а також у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрації права власності на нерухоме майно та нотаріусів, будь-яких документів необхідних для продажу нерухомого майна, яке є предметом іпотеки; на період реалізації предмета іпотеки передати його в управління позивачу, зазначивши, що банком 30 вересня 2015 року [PERSON] надіслано вимогу про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором, а також повідомлення про продаж предмету іпотеки в порядку ст. 38 ЗУ «Про іпотеку». Повідомлення та вимога повернулась у зв'язку із закінченням терміну зберігання. На адресу [PERSON] та [PERSON] 30 вересня 2015 року направлено вимогу про добровільне виселення із спірного домоволодіння та зняття з реєстраційного обліку. Вимоги адресатами отримані не були, та задоволенні відповідачами не були, у зв'язку з чим позивач просив суд виселити відповідачів із домоволодіння зі зняттям із реєстраційного обліку. Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2016 року позов задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №859/1 від 18 червня 2008 року, укладеним між ПАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] в сумі 1121658,61 грн.: - звернуто стягнення на предмет іпотеки: домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 199,7 кв.м. та складається: літ. А-1 - житлового будинку; літ. Б-1 - житлового будинку; літ. Е - сараю; літ. Г - вбиральні; літ. Д - душу; 1-6 - інших споруд, розташованого на земельній ділянці площею 871кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], які належить відповідачу [PERSON] шляхом проведення публічних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження". Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» витрати по сплаті вартості послуг проведення оцінки майна в розмірі 3000 гривень. Стягнуто із [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» витрати по сплаті судового збору по 406 гривень із кожного. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. В апеляційній скарзі позивач просив скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, та задовольнити позов у повному обсязі. Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду скасувати. Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції встановив, що між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] 18 червня 2008 року було укладено кредитний договір №859/1, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 699492,00 гривень зі платою відсотків за користування кредитом у розмірі 21% на рік. До вказаних правовідносин суд застосував положення ч. 1 ст. 509, ст.525, 526, 530, 589,590, ч.1 ст.1054 ЦК України. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит на суму 699492,00 гривень. В порушення умов кредитного договору, а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку з чим утворилася заборгованість в сумі 1121658,61 гривень, яка рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду від 08 лютого 2012 року солідарно стягнута з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь АТ «Ощадбанк», та до цього часу погашена боржниками не була. Як встановлено судом, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] 18 червня 2008 року був укладений іпотечний договір, відповідно до умов якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно: а саме домоволодіння [ADDRESS], загальною площею 199,7 кв. м., який розташований на земельній ділянці площею 871 кв. м., яка належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу ВСХ 578762 від 21.06.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Руденко В.А. за реєстровим номером №2013. Задовольняючи частково позов суд посилався на положення ч. 1 ст. 20 Закону України "Про заставу", ст. 7, 33, 35 Закону України "Про іпотеку". Щодо заявленої вимоги про надання права позивачеві укласти від імені відповідача договору купівлі-продажу квартири, то, вирішуючи справу, суд посилався на ч. 5 ст. 38 ЗУ "Про іпотеку" та зазначив, що ця вимога не підлягає задоволенню, але вбачаються підстави для ухвалення рішення про надання позивачеві права продажу предмета іпотеки - квартири, від свого імені. Водночас, є такими що не підлягають задоволенню вимоги позову щодо надання права Позивачеві повноважень отримати витяг з Державного реєстру прав власності, а також повноважень з правом отримання дублікатів правовстановлюючих документів у відповідних установах та організаціях, підприємствах незалежно від форм власності та підпорядкування, із врахуванням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. Одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя, відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України "Про іпотеку", виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Позовні вимоги банку в частині виселення відповідачів зі спірного будинку, зняття осіб з реєстраційного обліку суд не задовольнив, посилаючись на вимоги ч.2 ст. 39, ч.1 ст.40 Закону України "Про іпотеку", ч. 3 ст. 109 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", роз'яснення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Але із такими висновками суду в частині відмови у задоволенні позову погодитись не можна, оскільки вони зроблені із неправильним застосуванням норм матеріального права. Згідно зі змістом ч. 1 та ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 цього Закону у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Крім того, в частині 1 статті 40 Закону України "Про іпотеку" зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому частинами 2 і 3 цієї ж статті встановлений певний порядок дій банку, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Також порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК України. Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України "Про іпотеку". Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Отже із врахуванням встановлених обставин у справі та вимог законодавства наявні підстави для задоволення позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, визначення способу реалізації предмета іпотеки, виселення відповідачів. Також на підставі ст.88 ЦПК України необхідно пропорційно стягнути судові витрати із відповідачів, із врахуванням задоволених вимог.

Outcome: partial