Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач звернувся у суд з вищевказаною позовною заявою до відділу державної реєстрації речових прав, третя особа ліквідаційна комісія радгоспу «Іскра». Протокольною ухвалою суду від 27.07.2016 року первісного відповідача відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно замінено на належного відповідача сектор державної реєстрації державної адміністрації та змінено процесуальний статус третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ліквідаційної комісії радгоспу "Іскра" на відповідача. У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що відповідно до протоколу засідання ліквідаційної комісії радгоспу "Іскра" від 01.09.2005 р. та акту прийому-передачі будівлі від 10.05.2006 р. йому в рахунок заборгованості по заробітній платі передано будівлю дежурки по мраморному цеху площею 28.2 м.кв., в с. М. Уголька. З того часу він використовує цю будівлю для господарських потреб, підтримує її в належному технічному стані шляхом проведення відповідних ремонтних робіт. В травні 2016 року він звертався до реєстраційної служби про встановлення за ним права власності, але не отримав ніякої відповіді на свою заяву. Представник сектору державної реєстрації державної адміністрації у судове засідання не зявився. Надіслав заяву в якій просив розглядати справу в його відсутності. Представник ліквідаційної комісії радгоспу "Іскра" у судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що ліквідаційна комісія не має документів що підтверджують право власності радгоспу «Іскра» на спірну будівлю. Є лише балансова відомість. Розглянувши матеріали справи суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 57-59 доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. У статті 64 ЦПК вказано, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу. Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому\~законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Статтею 328 передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 331 право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). В судовому засіданні встановлено, що відповідно протоколу засідання районної ліквідаційної комісії радгоспу "Іскра" від 01.09.2005 р. та акту прийому-передачі будівлі від 10.05.2006 р. [PERSON] в рахунок заборгованості по зарплаті передано будівлю колишньої дежурки по мраморному цеху, що в с. Угля, б/н, площею 28.2 м.кв., залишкова вартість якої станом на 01.05.2006 р. складає 5170 грв. За даною будівлею закріплена земельна ділянка розміром 0.25 га. Згідно довідки, виданої ліквідаційною комісією радгоспу "Іскра" заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 5237 грв. Однак будь-яких доказів того що вказана будівля у встановленому законом порядку належала радгоспу «Іскра», чи його ліквідаційній комісії позивач суду не надав. За таких обставин суд не знаходить підстав визнати за позивачем право власності на підставі ст. 344 ЦК України через те, що нормами вказаної статті передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У даному випадку, за відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, не можна назвати спірну будівлю чужим майном у контексті статті 331 ЦК, так як позивач не надав суду доказів про те, що це майно є власністю юридичної особи, від якої він його отримав. Виходячи з цього позивач не має можливості довести і ту обставину, що він, у відповідності до вимог ст. 344 цивільного кодексу добросовісно заволодів цим майном. Позовних вимог про встановлення права власності на будівельні матеріали [PERSON] не заявляв. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача. За таких обставин,

Outcome: dismissed