Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

У липні 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшов позов [PERSON] в особі адвоката Заярної Марини Анатоліївни до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про усунення перешкод в користуванні власністю. Позовні вимоги мотивовано тим, що в період шлюбу з [PERSON] , 08.10.2012 року за спільні кошти позивач придбав у [PERSON] земельну ділянку кадастровий №2322183500:21:001:0091, площею 0,1520 га, розташовану в [ADDRESS] . Здійснюючи процедуру реєстрації в 2021 року на підставі отриманого дублікату договору купівлі-продажу земельної ділянки, позивачу стало відомо, що 25.03.2021 року право власності на вищезазначену земельну ділянку зареєстровано державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Запорізької області Демченком З.М. на відповідача [PERSON] .. Підставами, що зумовили вчинення державним реєстратором зазначених дій було наступне: відповідач [PERSON] , яка продала вищезазначену земельну ділянку за договором купівлі-продажу ще 01.03.2010 року [PERSON] , отримала в архіві Головного управління геокадастру в Запорізькій області копію державного акту на спірну земельну ділянку серії ЯЕ №272784 ( без відповідної відмітки про реєстрацію в Поземельній книзі переходу права власності згідно договору купівлі-продажу від 01.03.2010 року), зазначивши, що оригінал державного акту на землю нею загублений, та з цими документами, знаючи про продаж нею спірної земельної ділянки, звернулась до державного реєстратора з заявою про реєстрацію права власності на своє ім`я вищезазначеної земельної ділянки. Державний реєстратор Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Запорізької області Демченко З.М. та підставі наданих [PERSON] архівної копії державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ №272784, виданого 15.01.2008 року Запорізьким районним відділом земельних ресурсів Запорізької області здійснив державну реєстрацію прав із внесенням запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, чим було порушене право власності позивача на спірну земельну ділянку, в зв`язку з чим за захистом своїх прав він звернувся до суду з цим позовом. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, від представника позивача - адвоката Заярної М.А. надійшла заява, в якій просить суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі (а.с.88). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, відповідно до змісту якої визнає позовні вимоги в повному обсязі, просить позовну заяву задовольнити, справу розглядати за її відсутності (а.с.81). Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, заперечень на позов не надала (а.с.87). Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно із положеннями ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам закону, інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Суд установив, що згідно із договором купівлі-продажу від 01.03.2010 [PERSON] купив у [PERSON] земельну ділянку, кадастровий №2322183500:21:001:0091, площею 0,1520га, яка розташована на території Долинської сільської ради, [ADDRESS] (а.с.34-35). Вказана земельна ділянка належала продавцю [PERSON] на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №272784, виданого на підставі рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 21.04.2006 року, справа №2-821 за 2006 рік, що підтверджується Витягом з державного реєстру земель №660 від 21.12.2009, серії ААА №140094, виданого Центральним офісом Запорізької регіональної філії Центру ДЗК (а.с.36-38). 08.10.2012 року [PERSON] , за згодою дружини [PERSON] , уклав договір купівлі-продажу із [PERSON] , предметом якого є земельна ділянка, кадастровий №2322183500:21:001:0091, площею 0,1520 га, розташована на території Долинської сільської ради, [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу був посвідчений приватним нотаріусом Карташовою Т.М., р№5181 (а.с.44). Згідно із копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №272784 приватним нотаріусом Карташовою Т.М. на підставі вказаного договору купівлі-продажу зроблено відповідну відмітку на державному акті для подальшої реєстрації його права в земельних ресурсах (а.с.45). Однак, як установлено судом, позивач подальшу процедуру реєстрації права на придбану земельну ділянку не здійснив. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №265528165 від 12.07.2021 власником спірної земельної ділянки з 25.03.2021 зареєстровано відповідача [PERSON] ( а.с.16). Судом установлено, що державна реєстрація права власності на спірну земельну ділянку була здійснена 25.03.2021 державним реєстратором Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Запорізької області Демченком З.М. на підставі наданих відповідачем [PERSON] архівної копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №272784, на якому відсутні відмітки нотаріуса про укладені 01.03.2010 та 08.10.2012 договори купівлі-продажу (а.с.58-63). Пунктом 14 постанови Кабінету Міністрів України від 9 вересня 2009 року №1021 «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» (яка була чинною на момент укладання позивачем договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, а саме, на 08.10.2012) визначено, що у разі здійснення нотаріусом у встановлено законом порядку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину вносяться відомості до розділу 3 Поземельної книги «Земельна ділянка. Права власності, постійного користування». Дата внесення відомостей є датою державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав (постанова Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі №363/4852/17). Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну та припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятись, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом. Частиною 1 ст. 182 ЦК України закріплено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Статтею 125 Земельного кодексу України встановлювалось, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до положень статті 202 Земельного кодексу України (в редакції від 05 жовтня 2011 року), державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Державний реєстр земель складається з двох частин: а) книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; б) Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку. Згідно з ч. 1 та 2 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину. Відповідно до абзаців 1, 2 та 4 ч. 6 ст. 126 ЗК України у вказаній вище редакції, при набутті права власності на земельну ділянку на підставі документів, визначених частиною другою цієї статті, державний акт на право власності на земельну ділянку, що відчужується, долучається до документа, на підставі якого відбувся перехід права власності на земельну ділянку, в кожному такому випадку відчуження земельної ділянки. На державному акті про право власності на земельну ділянку нотаріус, який посвідчує (видає) документ, та орган, який здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, роблять відмітку про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням документа, на підставі якого відбувся такий перехід. Орган, який здійснює реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень, робить відмітку про реєстрацію прав на земельну ділянку на підставі документа про її відчуження, складеного та посвідченого в порядку, встановленому законом, протягом 14 календарних днів з дня подання до цього органу зазначеного документа. Забороняється вимагати для здійснення відмітки та державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обмежень документи, не передбачені цією статтею. Пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядків ведення Поземельної книги і Книги записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі» № 1021 від 09 вересня 2009 року встановлено, що державна реєстрація права власності на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину, земельного сервітуту, емфітевзису, суперфіцію в Поземельній книзі, державна реєстрація права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок в Книзі записів про державну реєстрацію державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі здійснюються до 1 січня 2012 року. Згідно з п. 6 «Порядку ведення Поземельної книги», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1021 від 09 вересня 2009 року поземельна книга відкривається та ведеться на кожну земельну ділянку: у паперовому вигляді - територіальними органами Держземагентства; в електронному вигляді - операторами - структурними підрозділами державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", яке є адміністратором автоматизованої системи державного земельного кадастру, які мають доступ та вносять відомості до автоматизованої системи державного земельного кадастру (далі - автоматизована система), формують з її використанням аркуші Поземельної книги та аркуші витягів з неї, перевіряють результати робіт із землеустрою в електронному вигляді, дані про які містяться в файлі обміну даними про результати робіт із землеустрою в електронному вигляді (далі обмінний файл). Поземельна книга у паперовому вигляді зберігається у територіальному органі Держземагентства за місцем розташування земельної ділянки. Відповідно до п. 7 Порядку, Поземельна книга в електронному вигляді ведеться у складі автоматизованої системи та формується на підставі даних обмінного файла та електронних (цифрових) зображень документів, отриманих від територіальних органів Держземагентства. До Поземельної книги в електронному вигляді додається електронне (цифрове) зображення документів, які стали підставою для внесення відомостей до (надання відомостей з) неї, державного акта на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування земельною ділянкою (далі - державний акт). Поземельна книга в паперовому вигляді складається з аркушів, які формуються з використанням автоматизованої системи. До Поземельної книги в паперовому вигляді додаються всі документи, які стали підставою для внесення відомостей до (надання відомостей з) неї. Пунктом 14 вказаного Порядку визначено, що у разі здійснення нотаріусом у встановленому законом порядку відмітки про перехід права власності на земельну ділянку на підставі цивільно-правового договору або свідоцтва про право на спадщину вносяться відомості до розділу 3 Поземельної книги "Земельна ділянка. Права власності, постійного користування". Дата внесення відомостей є датою державної реєстрації переходу права власності на земельну ділянку. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 № 449, зі змінами, внесеними постановами Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2008 № 926 та від 12 листопада 2008 № 1019, встановлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. У зв`язку з прийняттям Закону України від 05 березня 2009 № 1066-VI«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об`єднання земельних ділянок» відбувалося спрощення процедури переходу права власності на земельну ділянку із земель приватної форми власності. Вказаним Законом України було внесено зміни у статтю 126 ЗКУ в частині визначення документів, якими може посвідчуватись право власності на землю. Такими документами визнано: державний акт про право власності на земельну ділянку; цивільно-правову угоду щодо відчуження земельної ділянки, укладену в порядку, встановленому законом та інше. В той же час державний акт, що посвідчував виникнення права власності на таку земельну ділянку, залишався документом, який мав супроводжувати земельну ділянку протягом всього часу її існування. Згідно з пунктом "а" частини другої статті 126 ЗК, у редакції, що діяла у період з 02.05.2009 по 01.01.2013, документом, який підтверджує набуття права власності на земельну ділянку, що на момент відчуження перебувала в приватній власності, може виступати будь-який договір, за яким набувається у власність земельна ділянка (купівля-продаж, дарування, міна тощо). Відповідний договір разом з державним актом на право власності на земельну ділянку, яка була відчужена, є належним правовстановлювальним документом, на підставі якого може бути проведено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку. Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж та цільового призначення, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2009 № 439. Відповідно до пунктів 2, 3 «Порядку ведення Поземельної книги» нотаріус у разі посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки, видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, а також вилучення державного акта у передбачених законом випадках із своїх справ за наявності витягу з ДЗК проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку. Територіальний орган Держземагентства за місцем знаходження земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня подання до нього документа про перехід права власності на земельну ділянку проставляє на державному акті відмітку про реєстрацію права власності на неї. Форма та зміст таких відміток про перехід права власності, посвідчення цивільно-правової угоди та про проведення державної реєстрації переходу права власності, встановлюється тими ж пунктами наведеного Порядку. Суд встановив, що відмітки зроблені приватним нотаріусом Карташовою Т.М. у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 272784 відповідають встановленій Порядком формі та змісту. Слід зауважити, визнання державою прав на нерухомість, що виникли до початку функціонування системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», закладений у частині четвертій статті 3 вказаного Закону, обумовлює, що звернення власників земельних ділянок за проведенням державної реєстрації права власності на них в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі державних актів, якими посвідчуються права власності на земельні ділянки, відбуватиметься у разі, якщо особа бажає зареєструвати своє право власності. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 319 ЦК України закріплено, що здійснення права власності полягає у володінні, користуванні, розпорядженні своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вищезазначене приводить суд до висновку про обґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про наявність підстав для їх задоволення, оскільки сам факт реєстрації в 2021 році прав власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] , за доведеності факту придбання вказаної земельної ділянки у встановленому законом порядку [PERSON] 08.10.2012 року, свідчить про відсутність законних підстав для здійснення такої реєстрації дерржавним реєстратором та, внаслідок цього порушення прав позивача на спірну земельну ділянку.. За змістом ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому поверненню з державного бюджету на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 50 відсотків від сплаченого нею при поданні позову, тобто, 454 грн (а.с.6). З урахуванням задоволення позову та визнання позову відповідачем, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 50 відсотків від сплаченого нею при поданні позову судового збору, що складає 454 грн (а.с.6). На підставі викладеного,

Outcome: approved