Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Краснокутська районна державна адміністрація 27 липня 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому просить відібрати від громадян [PERSON] та [PERSON] малолітню дитину - [PERSON], [INFO], без позбавлення їх батьківських прав та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі, не меншому ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь державного закладу, опікуна (піклувальника), батьків-вихователів чи прийомних батьків, в залежності від форми влаштування дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачка [PERSON] проживає за місцем реєстрації по [ADDRESS] Місце проживання чи реєстрації відповідача [PERSON] не відоме, шлюб між ними розірвано на підставі рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 10 червня 2011 року. Вихованням та матеріальним утриманням доньки - [PERSON] мати не займається, вчиняє адміністративні правопорушення, не створює належних умов для проживання та навчання доньки, продукти харчування та одяг для дитини відповідного віку майже відсутні. Донька втікає з дому, не ночує, мотивуючи тим, що мати на неї кричить, погрожує фізичною розправою. Рішенням виконкому Пархомівської сільської ради від 23 червня 2016 року [PERSON] було вилучено від батьків у зв'язку з тим, що подальше перебування дитини загрожує її життю та здоров'ю. У судове засідання представник позивача - Краснокутської районної державної адміністрації не з'явився, надавши заяву про підтримання позовних вимог та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд позову без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причину неявки суд не повідомив, хоча був повідомлений належним чином. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд позову в їхню відсутність, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити. Вивчивши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності зі ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], яка знаходиться в матеріалах справи. Відповідно до рішення Краснокутського районного суду Харківської області від 10 червня 2011 року шлюб між відповідачами розірваний. Малолітня дитина - [PERSON] перебуває на обліку Служби у справах дітей Краснокутської РДА як така, що проживає в сім'ї, яка опинилася в складних життєвих обставинах, оскільки у сім'ї порушуються права дитини, мати не має власного житла. Відповідно до акту комісії Пархомівської сільської ради від 05 червня 2015 року було вирішено тимчасово влаштувати [PERSON] до КЗ «Харківський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», де вона перебувала з 04 серпня 2015 року та відповідно до заяви [PERSON] повернута до родини після закінчення курсу реабілітації. 16 травня 2016 року директором Пархомівської ЗОШ І-ІІІ ступенів повідомлено Пархомівського сільського голову про те, що учениця 5-го класу [PERSON], [INFO] тікає з дому, не ночує вдома, мотивуючи тим, що мати [PERSON] на неї кричить, погрожує фізичною розправою. Дівчинка неохайна, брудна, голодна. Враховуючи те, що мати не приділяє належної уваги вихованню дитини, вважають за необхідне поставити питання про вилучення дитини із сім'ї. Уповноваженими органами неодноразово проводились обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей. Згідно акту обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS] від 23 червня 2016 року, складеного комісією у складі Пархомівського сільського голови, депутата Пархомівської сільської ради та члена опікунської ради при виконавчому комітеті Пархомівської сільської ради зроблено висновок, що перебування дитини в сім'ї загрожує її життю та здоров'ю та вважають за необхідне терміново відібрати малолітню [PERSON] від батьків. Згідно висновку служби у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації №12 від 06 липня 2016 року [PERSON] піклуванням та вихованням своєї дитини [PERSON] не займається, жорстоко поводиться з дитиною, у зв'язку з чим вважають за доцільне відібрати дитину у матері без позбавлення її батьківських прав. Згідно заяви відповідачки від 05.07.2016 року остання не заперечує того факту, що власного житла не має, сім'я проживає в будинку матері [PERSON], яка провокує постійні скандали, налаштовує малолітню доньку проти неї, в результаті чого у [PERSON] трапляються нервові зриви, під час яких завдає психологічних травм доньці. Батько [PERSON] - [PERSON] участі у вихованні доньки не приймає. Згідно довідки Козіївського сільського голови [PERSON] [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS], але не проживає. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України "Про охорону дитинства", а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані: приймати участь у вихованні дитини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно вимог ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно п. п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до роз'яснень, що містяться у ч. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного суду від 30.03.2007 №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання стягнення з них аліментів на дитину. Зі змісту вказаної статті слідує, що одночасно з вимогою про відібрання дитини може бути заявлена вимога про стягнення аліментів. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ст.182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов'язків, обумовлених походженням, а тому суд вважає за необхідне роз'яснити відповідачам, що, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини, суд за їхньою заявою може постановити рішення про повернення [PERSON] та [PERSON] відібраної дитини. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Враховуючи викладене та те, що ухилення від виховання сталося з винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, а саме: не займаються її вихованням, не приділяють уваги до її розвитку, підготовку до самостійного життя, не спілкуються з дитиною взагалі, не створюють умов для отримання нею освіти, не турбуються про стан здоров'я та, беручи до уваги висновок служби у справах дітей Краснокутської районної державної адміністрації, суд дійшов висновку про наявність підстав для відібрання дитини у [PERSON] і [PERSON] та стягнення з них аліментів на утримання малолітньої. Оскільки позивача від сплати судового збору звільнено, він у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь держави. Відповідно до ст. ст. 150, 164, 170, 180, 182-184 СК України, ЗУ "Про охорону дитинства", ППВСУ від 30.03.2007 року за №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved