Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] до Комунального закладу "Петропавлівська районна лікарня Дніпропетровської обласної ради" з позовною заявою про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позову вказала, що 17.04.2018 року відповідно до наказу № 29-к від 13.04.2018 , її було прийнято на посаду молодшої медсестри клініко-диагностичної лабораторії Комунального закладу " Петропавлівська центральна районна лікарня Дніпропетровської обласної Ради" (далі - Заклад) тимчасово. 20.05.2018 року її, відповідно до наказу № 37-к від 18.05.2018 року, переведено на посаду молодшої медсестри з догляду за хворими педіатричного відділення тимчасово. 19.06.2018 року наказом № 43-к її було звільнено у зв'язку із закінченням строку трудового договору за ч.2 ст.36 КзПП України. Але у трудовій книжці запис про звільнення 19.06.2018 року датовано 15.06.2018 року. З наказом про звільнення її було ознайомлено лише 02.08.2018 року, трудову книжку видано 02.08.2018 року, остаточний розрахунок не проведено по день подання позову. Звільнення з посади молодшої медсестри позивачка вважає незаконним та безпідставним тому, що з 01.06.2018 року по 01.08.2018 вона перебувала на стаціонарному лікуванні у легенево-туберкульозному відділенні №14 Комунального закладу "ДОКЛПО "Фтизіатрія" ДОР з приводу вперше виявленого захворювання на туберкульоз. Адміністрація відповідача була обізнана про те, що вона перебуває на стаціонарному лікуванні, тому що ще у червні 2018 року було здано до КЗ " "Петропавлівська центральна районна лікарня Дніпропетровської обласної Ради" лист тимчасової непрацездатності з 01.06.2018 по 20.06.2018, який було прийнято відділом кадрів. У вказаному листі непрацездатності мався запис "Продовжує хворіти". Також у неї на руках у наявності листок непрацездатності з 21.06.2018 по 01.08.2018 з відміткою "Продовжує хворіти", та відкрито листок непрацездатності з 02.08.2018 року, тому що зараз, після знаходження на стаціонарному лікуванні, вона продовжую амбулаторне лікування. Наказ про її звільнення було винесено 19.06.2018 року і на думку позивачки він не може вважатись законним. Не зважаючи на пряму заборону закону, відповідач виніс наказ про її звільнення в період тимчасової непрацездатності. Поряд з вищевказаним порушенням позивачу незрозуміле і саме формулювання наказу, в якому вказується дата його винесення 19.06.2018 р., далі в тексті - «Звільнити [PERSON] , з 15.06.2018 року», а в самій трудовій книжці, останній запис датується 15.06.2018 року, тобто за 4 дні до винесення наказу про її звільнення. Позивач зазначає, що це є прямим порушенням п. 2.4. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993року. В порушення норм діючого законодавства, а саме ст. 116 КзПП України, Відповідачем на день подання позову не проведено остаточний розрахунок з нею, не виплачена у повному обсязі заробітна плата та компенсація за 5 днів невикористаної відпустки, тому відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позивачка зазначила, що її середньомісячна заробітна плата за три місяці становить мінімальну заробітну плату, а саме 3723 гривні. Враховуючи, що день звільнення 15.06.2018 року то слід стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу саме з 15.06.2018 року. Середня заробітна плата позивачки за два місяці квітень та травні 2018 року склала, відповідно 1981,04 гривні та 4248,98 гривень, а всього 6230,02 гривні . У квітні було відпрацьовано 9 робочих днів, а у травні 20 робочих днів , всього 29 робочих днів. Середній заробіток за цей період складає 214 гривень 83 копійки. До моменту звернення до суду з уточненою позовною заявою минуло 58 робочих днів, сума середньої заробітної плати складає за цей період 12460,14 гривень. Позивачка

Outcome: approved