Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

У січні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження. Свої вимоги заявник обґрунтовував тим, що 29 квітня 2010 року заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №2-2809/10 позов публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") до [PERSON] про стягнення боргу було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь позивача 117512,27 грн заборгованості за кредитним договором та 1295,12 грн судових витрат, а всього 118807,39 грн. [PERSON] зазначив, що 15 листопада 2018 року ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відступило ТОВ "Вердикт Капітал" своє право грошової вимоги до позичальників та поручителів, зокрема, за кредитним договором від 21 квітня 2008 року №03-908/08-А, договором про відкриття кредитної лінії від 21 квітня 2008 року №03-908/08-А-Л, договором застави транспортного засобу від 21 квітня 2008 року, договором застави від 15 листопада 2018 року. Крім того, заявник вказав, що 28 грудня 2018 року між ним та ТОВ "Вердикт Капітал" був укладений договір №28/12-2018 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, згідно з яким ТОВ "Вердикт Капітал" відступило [PERSON] своє право грошової вимоги за кредитним договором від 21 квітня 2008 року №03-908/08-А та договором про відкриття кредитної лінії від 21 квітня 2008 року №03-908/08-А-Л. З цих підстав заявник просив суд замінити сторону виконавчого провадження у справі №2-2809/10 його правонаступником - [PERSON] Заявник у судовому засіданні свою заяву про заміну сторони виконавчого провадження підтримав, просив суд її задовольнити. Представник боржника у судовому засіданні проти задоволення заяви [PERSON] про заміну сторони виконавчого провадження не заперечував. Представник стягувача в судове засідання не з'явився, стягувач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. Представник Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання не з'явився, стягувач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання свого представника суд не повідомив. Заслухавши думку заявника та представника боржника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі №2-2809/10 позов ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне регіональне управління ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до [PERSON] про стягнення боргу було задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь позивача 117512,27 грн заборгованості за кредитним договором та 1295,12 грн судових витрат, а всього 118807,39 грн (а. с. 22-23). Ч. 1 ст. 442 ЦПК України встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ч. 5 ст. 442 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги є правочином (договором), на підставі якого старий кредитор передає свої права новому кредитору, а новий кредитор приймає ці права і зобов'язується або не зобовязується їх оплатити. Договір відступлення права вимоги (цесії) може бути оплатним, якщо в ньому передбачений обов'язок нового кредитора надати старому кредитору якесь майнове надання замість отриманого права вимоги. У такому випадку на відносини цесії розповсюджують положення про договір купівлі-продажу. Ч. 3, ч. 4 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. 15 листопада 2018 року між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "Вердикт Капітал" було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відступило на користь ТОВ "Вердикт Капітал", зокрема, право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором від 21 квітня 2008 року №03-908/08-А та договором про відкриття кредитної лінії від 21 квітня 2008 року №03-908/08-А-Л (а. с. 17-19). 28 грудня 2018 року між ТОВ "Вердикт Капітал" та [PERSON] укладено договір №28/12-2018 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, згідно з умовами якого ТОВ "Вердикт Капітал" відступило на користь [PERSON], право вимоги до боржника [PERSON] за кредитним договором від 21 квітня 2008 року №03-908/08-А та договором про відкриття кредитної лінії від 21 квітня 2008 року №03-908/08-А-Л (а. с. 6). Зазначений договір передбачає купівлю-продаж прав вимоги та є за своєю правовою природою договором відступлення права вимоги, укладення якого регулюється ст. ст. 512-519 ЦК України. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. За змістом ст. 512 ЦК України, ст. 442 ЦПК України у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником. У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги. У зв'язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв'язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов'язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обо'язки в зобов'язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження. Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов'язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах. П. 2 договору №28/12-2018 про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 28 грудня 2018 року передбачено, що новий кредитор в день укладення цього договору, однак в будь-якому випадку тільки у разі надходження до товариства грошових коштів ціни відступлення прав вимоги, набуває усі права кредитора за основним договором, включаючи право вимагати належного виконання боржником зобов'язань за основним договором, сплати боржником грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій у розмірах, вказаних у додатку №1 до цього договору, тощо. Сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основним договором, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує первісному кредитору грошові кошти у сумі 50000,00 грн. Так, заявником на підтвердження зарахування коштів на рахунок ТОВ "Вердикт Капітал" у розмірі 50000,00 грн згідно з умовами договору №28/12-2018 про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 28 грудня 2018 року долучено до матеріалів справи копію квитанції від 28 грудня 2018 року №74-4394К (а. с. 7). У своїй постанові від 16 жовтня 2018 року у справі №923/151/17 Верховний Суд вказує на те, що для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. При цьому слід враховувати, що у зв'язку із заміною кредитора в зобов'язанні саме зобов'язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб'єктний склад у частині кредитора. Ст. 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним. У п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"вказано, що фінансова установа -юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, -інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг. У зв'язку з укладенням договору №28/12-2018 про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 28 грудня 2018 року відбулася заміна кредитора ТОВ "Вердикт Капітал", який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичну особу [PERSON], який не є юридичною особою та фінансовою установою, а тому не може надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права. За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви [PERSON] про заміну стягувача у виконавчому провадженні, оскільки [PERSON] не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах (такий висновок суду відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 11 вересня 2018 року у справі №909/968/16).

Outcome: dismissed