Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

07.08.2018 року головний лікар Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" Херсонської обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить винести рішення щодо продовження госпіталізації [PERSON], який народився 01.04.1976 року, у КЗ «Херсонська психіатрична лікарня» ХОР у примусовому порядку. В заяві заявник зазначив, що [PERSON] інвалід ІІ групи безстроково, недієздатний за рішенням суду. Хворий неодноразово лікувався в ХОПЛ, остання госпіталізація 04.03.2018 року. Його стан залишається нестабільним, зберігаються формальні порушення мислення, завишена самооцінка, вважає себе вмілим, багатим, сильним, впливовим, через маячні ідеї відношення має вкрай негативне відношення до батьків, вороже до них налаштований, вже на протязі місяця не виходить до них на побачення, критикує продуктові передачі, одяг. Враховуючи анамнестичні відомості про зникнення з дому, про агресію до батьків, про напад на нього невідомих і отриманні ножові поранення в минулому, категоричну відмову приймати ліки амбулаторно, пацієнт не може бути виписаний із стаціонарного психіатричної лікарні. Потребує продовження лікування. В судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги заяви та надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам. Зазначив, що на сьогоднішній день психічний стан [PERSON] потребує продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару у примусовому порядку. Лікар-психіатр в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервно-прогредієнтним перебігом, маячний синдром. У звязку з неможливістю самостійно забезпечити свою життєдіяльність, потребує продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару. Заінтересована особа опікун [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити заяву. Зазначила, що лікування її сина вдома неможливе. Він категорично відмовляється від прийому ліків, внаслідок чого його поведінка стає агресивною. Він завдає їй тілесних ушкоджень, висловлює наміри позбавити життя батька, вдома не тримається, покидає на кілька діб. Його агресивна поведінка на вулиці призводить до сутуацій, небезпечних для його життя. Особа, щодо якої вирішується питання про продовження госпіталізації у психіатричний стаціонар, [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти продовження його госпіталізації, вважав, що в цьому не має потреби. Прокурор у судовому засіданні підтримав заяву як обґрунтовану, не заперечував проти її задоволення. Суд, заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 339 Цивільного процесуального кодексу України, за умов, визначених Законом України «Про психіатричну допомогу», заява лікаря-психіатра про проведення психіатричного огляду особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку подається до суду за місцем проживання особи, а заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу. Відповідно до вимог ч.1 ст.340 ЦПК України у заяві про продовження госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для продовження надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. У відповідності до ч.2 зазначеної статті, до заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. Згідно ч.3 ст.13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України. Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В той же час, рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним). Конституційний Суд України зазначив, що до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. З матеріалів справи та оглянутої в судовому засіданні медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 26.08.2009 року [PERSON], [INFO], визнано недієздатним та призначено для нього опікуна [PERSON], [INFO] Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 13.03.2018 року дозволено госпіталізацію в примусовому порядку [PERSON], [INFO], до КЗ «Херсонсьа обласна психіатрична лікарня» ХОР. На даний час стан хворого не змінився, покращення відсутні. У звязку з тим, що він вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, він потребує продовження лікування в умовах психіатричного стаціонару. Згідно заяви [PERSON] просить продовжувати лікування [PERSON] Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів КЗ "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР від 06.09.2018 року [PERSON], [INFO], страждає на тяжкий психічний розлад у формі параноїдної шизофренії з безперервно-прогредієнтним перебігом, маячний синдром. Потребує продовження стаціонарного лікування через погіршення стану здоровя.\~ Крім того, в сенсі позиції Високого Європейського Суду, висловленої у справі «Ракевич проти Росії» № 58973/00 від 28.10.2003 року, відносно того, що захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації, і захворювання повинно продовжуватись протягом періоду госпіталізації, - суд приходить до висновку, що комісією лікарів-психіатрів Комунального закладу "Херсонська обласна психіатрична лікарня" ХОР, було встановлено у [PERSON] такий вид тяжкого психічного розладу здоровя, який свідчить про те, що він не здатний забезпечити свою життєдіяльність. Таким чином, враховуючи вище встановлене, та те, що через наявність у [PERSON] тяжкого психічного розладу, останній вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих. Крім цього, у хворого спостерігаються судомні напади з перебігом, схильним до серійного та статусного, у звязку з цим, лікування хворого можливе тільки в умовах стаціонару. Суд дійшов переконання, що заява щодо продовження лікування [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved