Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

Представник позивача 05.05.2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. В обґрунтуванні якого, зазначає, що відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, чи зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою. Статтею 12 Земельного кодексу визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад. Разом із цим, частинами 1, 2 статті 83 Земельного кодексу передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.02.2020р. №202102116, на підставі ухвали Першотравневого районного суду від 20.12.2005р. за адресою [ADDRESS] за [PERSON] було зареєстровано право власності на приміщення складу літ «Б» площею 247,0кв.м., приміщення складу літ «Г» площею 60,3кв.м., виробничі приміщення в літ «Е» площею 471,9 кв.м. Дата реєстрації - 31.05.2007р. 20.02.2008р. на підставі рішення Чернівецької міської ради від 27.12.2007р. №480 (пункт 28.6.) між міською радою та приватним підприємцем [PERSON] укладено договір оренди землі №4547, згідно якого останньому надано в орендне користування земельну ділянку на [ADDRESS] , загальною площею 0,1201га (кадастровий номер 7310136300:31:001:0087)для обслуговування виробничих будівель до 01.01.2012р. Як вбачається із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.12.2019р. НВ-7305122152019, реєстрація зазначеної вище земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відбулась 09.04.2008р. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.04.2020р. №207304693, право власності на зазначену вище земельну ділянку за Чернівецькою міською радою зареєстровано 08.02.2014р. На підставі рішення міської ради від 23.02.2012р. №427, додатковим договором від 19.03.2012р., договір оренди поновлений до 23.02.2017р. В подальшому, у зв`язку із незгодою [PERSON] та припиненням його підприємницької діяльності, договір оренди землі від 20.02.2008р. №4547 поновлений не був. У зв`язку із не оформленням громадянином [PERSON] права користування земельною ділянкою на правах оренди, що потягнуло за собою фактичне безоплатне використання земельної ділянки, виконавчим органом Чернівецької міської ради - департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради було спрямовано землекористувачу листа від 02.03.2020р. №04/1-08/3-04/4/604 з пропозицією сплатити кошти за її використання. В свою чергу, станом на сьогодні, Відповідач не звернув увагу на листа та кошти не сплатив. Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 1201 м2, кадастровий номер 7310136600:13:001:0087, що розташована на [ADDRESS] , становить 2291556грн.. Згідно розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, який здійснений департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради, недоотримана Чернівецькою міською радою сума орендної плати за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,1201 га за період з 24.02.2017р. по 25.02.2020р. становить 206 587,87 грн. До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними. Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України. Враховуючи вище викладене, та посилаючись на норми матеріального та процесуального права, представник позивача просить суд стягнути з [PERSON] на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати в сумі 206 587,87 грн. та понесені судові витрати. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 20.05.2020 року, судом постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. 10.07.2020 року до Першотравневого районного суду м. Чернівці від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до Чернівецької міської ради тавідділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управ лівіння Чернівецької міської ради, про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права комунальної власності та вилучення його з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В обґрунтуванні якої вказав, що ознайомившись із змістом позовних вимог та їх доводами, вважає, зазначити наступне. Відповідно до ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20.12.2005 за адресою [ADDRESS] за мною, [PERSON] , зареєстровано право власності на приміщення складу літ. «Б» площею 247,0м , приміщення складу літ. «Г» площею 60,3м2, частину виробничого приміщення літ. «Е» площею 471,9 м2. Дата реєстрації - 31.05.2007. Вказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці загального площею 0,1201га, кадастровий номер 7310136300:31:001:0087, з цільовим призначенням для обслуговування виробничих будівель. Такі фактичні обставини мають місце в дійсності. Крім цього право комунальної власності на земельну ділянку по [ADDRESS] зареєстровано державним реєстратором з порушенням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майноїх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV. Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Продержавну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції чинній на час реєстрації права власності 08.02.2014 року у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Зазначає, що підставою для внесення запису про право власності 4612949 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який підтверджує право комунальної власності Чернівецької міської ради на земельну ділянку по [ADDRESS] є рішення 20 сесії VI скликання Чернівецької міської ради №427, від 23.02.2012 року. Однак, відповідно до зазначеного вище рішення сесія Чернівецької міської ради вирішувала питання щодо надання юридичним особам та підприємцям земельних ділянок в оренду та внесення змін в рішення міської ради з цих питань. Вказане рішення органу місцевого самоврядування не вирішувало питань пов`язаних з правом власності на земельну ділянку площею 0,1201га, кадастровий номер 7310136300:31:001:0087, з цільовим призначенням для обслуговування виробничих будівель, що розташована по [ADDRESS] . А тому вважає, що запис з номером №4612949 про реєстрацію права комунальної власності на земельну ділянку площею 0.1201га по [ADDRESS] з кадастровим номером 7310136300:31:001:0087, вчинено державним реєстратором на підставі документу, який не надавав змоги встановити відповідність заявленого права документу, що його посвідчує. Окрім цього зазначає, що ТзОВ "Чернівецький фурнітурно-механічний завод" на підставі договору купівлі-продажу №КП-13 від 30.12.1993 року набуло у приватну власність нерухоме майно(будівлі і споруди) разом з земельною ділянкою державного підприємства "Чернівецький фурнітурний завод", який знаходився у м. Чернівці по вул. Руській 126, Таким чином єдиний майновий комплекс державного підприємстваЧернівецький фурнітурний завод" разом з земельною ділянкою по [ADDRESS] на якій він знаходився, було набуто в процесі малої приватизації державногомайна товариством з обмежено відповідальністю "Чернівецькій фурнітурно-механічний завод" шляхом викупу у відповідності до положень ст. 3 Закону України №2171-XII від06.03.1992 року на підставі договору купівлі-продажу№КП-13 від 30.12.1993 року. На момент укладання договору купівлі-продажу №КП-13 від 30.12.93, в Україні був чинним Земельний кодекс (в редакції від 22.06.1990 року), у відповідності до положень ст. 3 якого власність на землю в Україні існувала у формі державної, колективної та приватної. Відповідно до положень ст.4 ЗК України ( в редакції від 22.06.1993) у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну приватну власність. Землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування. Таким чином на момент укладання договору купівлі-продажу №КП-13 від 30.12.1993 року земельна ділянка по [ADDRESS] перебувала у простійному користуванні державного підприємства "Чернівецький фурнітурний завод". 24.11.2000 року на підставі договору купівлі-продажу нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В. за реєстровим №2918, майно ТзОВ "Чернівецький фурнітурно-механічний завод" перейшло у спільну часткову власність по 25/100 ідеальної частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] кожному. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20.12.2005 року у цивільній справі №2-36/2005 було поділено в натурі нерухоме майно по [ADDRESS] між співвласниками та припинено право спільної часткової власності Стверджує, що земельна ділянка по [ADDRESS] на якій знаходиться належне йому на праві власності нерухоме майно, не належить до земель комунальної власності Територіальної громади м. Чернівці, оскільки право на постійне користування даною земельною ділянкою державної власності перейшло внаслідок приватизації державного майна до ТзОВ "Чернівецький фурнітурно-механічний завод", та в подальшому у відповідності до положень ст. 30 ЗК України ( в редакції від 12.07.2000 року) внаслідок переходу права власності на будівлі перейшло і право постійного користування землею до нього та інших співвласників нерухомого майна, а саме [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Враховуючи вище викладене, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, просить суд скасувати у Державному реєстрі речових прав та майно запис №4612949 від 08.02.2014 року про реєстрацію права комунальноївласності за Чернівецькою міською радою на земельну ділянку площею 0,1201га по [ADDRESS] з кадастровим номером 7310136300:31:001:0087 та вилучити його з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою суду від 10.08.2020 року зустрічну позовну заяву [PERSON] прийнято до спільного розгляду з первісним позовом. 26.08.2020 року від представника позивача надійшов відзив на зустрічний позов, із змісту якого вважає його безпідставним так таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем по зустрічному позові невірно визначено спосіб захисту, оскільки ЧМР жодних рішення про реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку розташовану по [ADDRESS] не приймалось. Реєстрація права власності на земельну ділянку не впиває на інтереси [PERSON] , а саме відсутність реєстрації права постійного користування на земельну ділянку спростовує порушення прав [PERSON] . Твердження [PERSON] про те, що право постійного користування землею в силу ст. 30 ЗК України ( в редакції від 12.07.2000 року) перейшло до нього від ТзОВ "Чернівецький фурнітурно-механічний завод" є хибним, оскільки наявність у товариства права постійного користування землею не підтверджується належними доказами, аст. 30 ЗК України не передбачала безумовного переходу прав на землю. Враховуючи, що позивачем у зустрічному позові оскаржується право комунальної власності територіальної громади м. Чернівців на земельну ділянку, яке зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно у 2014 році, а про його наявність [PERSON] було відомо, ще задовго до його реєстрації наприклад у 2008 році, при укладенні договору оренди землі, а тому є усі підстави для застосування позовної давності та відмови у задоволенні позову. На підставі вищевикладеного просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні зустрічних позовних вимог за безпідставністю, а у разі залишення поза увагою такого прохання на підставі ст. 267 ЦК України застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із її спливом. 16.10.2020 року від [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов зі змісту якого вважає, що викладені у відзиві заперечення є помилковимиоскільки він обрав належний спосіб захисту, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. 16.10.2020 року від [PERSON] надійшли письмові пояснення у яких він стверджує, що земельна ділянка по [ADDRESS] на якій знаходиться належне йому на праві власності нерухоме майно, не належить до земель комунальної власності Територіальної громади м. Чернівці, оскільки право на постійне користування даною земельною ділянкою державної власності перейшло внаслідок приватизації державного майна до ТзОВ "Чернівецький фурнітурно-механічний завод", та в подальшому внаслідокпереходу права власності на будівлі перейшло і право постійного користування землею до нього та інших співвласників нерухомого майна, а тому вважає, що реєстрації земельної ділянки як комунальної власності територіальної громади м. Чернівці є незаконною, а тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Ухвалою суду від 28.08.2020 року по вказаній справі закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] просили відмовити у задоволенні первісного позову, підтримали позовні вимоги зустрічного позову та просилийого задовольнити в повному обсязі. Дослідивши матеріали, суд встановив, наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. Зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.02.2020р. №202102116, на підставі ухвали Першотравневого районного суду від 20.12.2005р. 31.05.2007 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на приміщення складу літ «Б» площею 247,0кв.м., приміщення складу літ «Г» площею 60,3кв.м., виробничі приміщення в літ «Е» площею 471,9 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Рішенням Чернівецької міської ради від 27.12.2007р. №480 (пункт 28.6.) приватному підприємцеві [PERSON] надано в оренду земельну ділянку по [ADDRESS] , площею 0,1201 до 01.01.2012 року для обслуговування виробничих приміщень. 20.02.2008р. на підставі рішення Чернівецької міської ради від 27.12.2007р. №480 (пункт 28.6.) між міською радою та приватним підприємцем [PERSON] укладено договір оренди землі №4547, згідно якого останньому надано в орендне користування земельну ділянку на [ADDRESS] , загальною площею 0,1201га (кадастровий номер 7310136300:31:001:0087)для обслуговування виробничих будівель до 01.01.2012р. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20.12.2019р. НВ-7305122152019, реєстрація зазначеної вище земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відбулась 09.04.2008р. Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.04.2020р. №207304693, право власності на зазначену вище земельну ділянку за Чернівецькою міською радою зареєстровано 08.02.2014р. Рішенням Чернівецької міської ради від 23.02.2012р. №427, та додатковим договором укладеним між Чернівецької міською радою та [PERSON] від 19.03.2012р., договір оренди поновлений до 23.02.2017р. Згідно листа Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 03.01.2017 року [PERSON] було повідомлено щодо наміру повідомлення ним про продовження договору оренди земельної ділянки. В подальшому, у зв`язку із незгодою [PERSON] та припиненням його підприємницької діяльності, договір оренди землі від 20.02.2008р. №4547 поновлений не був. Відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, нормативно грошова оцінка земельної ділянки площею 1201 м2, кадастровий номер 7310136600:13:001:0087, що розташована на [ADDRESS] , становить 2 291 556грн. Згідно розрахунку безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю, який здійснений департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради, недоотримана Чернівецькою міською радою сума орендної плати за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою площею 0,1201 га за період з 24.02.2017р. по 25.02.2020р. становить 206 587,87 грн. У зв`язку із не оформленням громадянином [PERSON] права користування земельною ділянкою на правах оренди, що потягнуло за собою фактичне безоплатне використання земельної ділянки, виконавчим органом Чернівецької міської ради -департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин міської ради було спрямовано землекористувачу листа від 02.03.2020р. №04/1-08/3-04/4/604 з пропозицією сплатити кошти за її використання. Згідно листа Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради від 21.04.2020 року [PERSON] було повідомлено, що за захистом свого порушення права вони будуть змушені звернутись до суду для стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за користування землею без належних на те правових підстав. Згідно договору купівлі-продажу від 24.11.2000 року нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Скутар С.В. за реєстровим №2918, майно ТзОВ "Чернівецький фурнітурно-механічний завод" перейшло у спільну часткову власність по 25/100 ідеальної частки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] кожному. Відповідно до ухвали Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20.12.2005 року за [PERSON] , зареєстровано право власності на приміщення складу літ. «Б» площею 247,0м , приміщення складу літ. «Г» площею 60,3м2, частину виробничого приміщення літ. «Е» площею 471,9 м2. Дата реєстрації - 31.05.2007, що розташованеза адресою [ADDRESS] . Згідно листа від 12.02.2018 року Департаментом агропромислового розвитку Чернівецької обласної державної адміністрацією в період з 15.07.2016 року і по 12.02.2018 року рішення про передачу у комунальну власність територіальній громаді м. Чернівці земельної ділянки, яка розташованаза адресою [ADDRESS] , не приймалось. Норми права, та мотиви їх застосування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ст.ст. 13,14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави та є об`єктом права власності українського народу, право власності на землю набувається і реалізується державою виключно відповідно до закону. В силу ч.2 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. Відповідно до п.3 Перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року №5245-VІ, який набрав чинності з 01.01.2013 року, визначено, що з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються: а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій; б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах "а" і "б" пункту 4 цього розділу. Статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до ч. 1 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Згідно з ч. 1ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Предметом позову у справі, є вимога позивача про стягнення з відповідача, як власника об`єкта нерухомого майна, безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати, на підставі ст.ст.1212-1214 ЦК України, за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою комунальної власності, на якій розміщене нерухоме майно, за період з 24.02.2017 по 25.02.2020 роки. Відповідно до положень ст. 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування. Відповідно до частини другої ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. При цьому згідно з пунктом «д» частини першої ст. 156 ЗК України власникам землі відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Земельна ділянка, що фактично використовується відповідачем сформована, має кадастровий номер, визначена її площа та є об`єктом цивільних прав відповідно до вимог ст. 79-1 ЗК України. Згідно зі ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землі є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Згідно правової позиції визначеної в постанові Судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2 цс15, аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином на підставі п. 1, 2 ст. 120 ЗК України в зв`язку з відчуженням майна попередній користувач припинив своє право користування спірною земельною ділянкою, а до набувача перейшло право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Аналогічна правова позиція зроблена також в постанові від 12 жовтня 2016 року Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2225 цс16. В постанові від 4 грудня 2018 року по справі № 910/18560/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновки: Якщо віддати перевагу приписам статей 92, 140, 141 ЗК України (в редакції на час укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна) перед загальними правилами про перехід права на земельну ділянку при відчуженні будівель і споруд, то при переході будівлі чи споруди до власника - юридичної особи приватного права чи фізичної особи, право на таку земельну ділянку до нового власника не перейде. Водночас уповноважений у відповідних правовідносинах орган буде позбавлений можливості оформити право на земельну ділянку новому власнику об`єкта нерухомості, якщо права на цю ділянку належать попередньому власнику чи постійному землекористувачу, без їх відмови від земельної ділянки, чим порушується принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та об`єктів нерухомості, які на ній розміщені. Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній землекористувач процедур й порядку припинення землекористування, подавши заяву про відмову від права постійного користування, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення. Тому перехід права на земельну ділянку до приватного власника придбаного об`єкта нерухомості, розташованого на ній, об`єктивно зумовлює зміну її цільового призначення, зокрема, на землі забудови (житлової або громадської) або землі промисловості, адже змінюється суб`єкт її використання, земельна ділянка в такому випадку використовується для експлуатації придбаного у власність об`єкта нерухомості, розташованого на цій земельній ділянці, а не є наданою для розміщення проведення іншої діяльності. Набуття юридичними особами приватного права чи фізичними особами у визначеному законодавством порядку права приватної власності на будівлі, створює правові підстави для переходу права на земельну ділянку до власника об`єкта нерухомості, розташованого на ній, у розмірі відповідно до положень статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України саме в силу правочину з придбання такого майна та автоматичного переходу права користування земельною ділянкою відповідно до принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди. Цим зумовлюється право власника такого об`єкта нерухомості вимагати оформлення у встановленому порядку свого права користування відповідною земельною ділянкою незалежно від отримання відмови уповноваженої особи від вказаних земель. Враховуючи приписи ч. 2 ст. 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. А саме якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. На підставі вищи викладеного суд приходи до висновку, що [PERSON] як власник об`єкта нерухомості законно користується земельною ділянкою на які розташовані ці об`єкти нерухомого майна, а тому підстави для стягнення з нього безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати відсутні. А тому у задоволенні позовних вимог Чернівецької міської ради необхідно відмовити. Розглядаючи позовну [PERSON] до Чернівецької міської ради, Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради, про скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про реєстрацію права комунальної власності та вилучення його з державного реєстру речових прав на нерухоме майно слід зазначити наступне. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, до яких відноситься право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно ч.1 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація проводиться на засадах гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Пунктами 1,2 ч.3 ст.10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вказано, що державний реєстратор перед прийняттям відповідного рішеннявстановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;наявність обтяжень прав на нерухоме майно;наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення У пункті 12 Порядку «Про про державну реєстрацію прав на нерухоме майно» затвердженого постановою Кабінету міністрів України №1127 від 25.12.2015 року визначено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використовує відомості Державного реєстру прав, зокрема його невід`ємної архівної складової частини, а також Державного земельного кадастру, Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів (далі - Єдиний реєстр документів), а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав. Судом встановлено, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.04.2020р. №207304693, державним реєстратором 08.02.2014 року реєстровано право власності на земельну ділянку площею 1201 м2, кадастровий номер 7310136600:13:001:0087, що розташована на [ADDRESS] за Чернівецькою міською радою. Реєстратором дотримано вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Реєстратором встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, оскільки вказана земельна ділянка належить до комунальної власності. Що стосується позовних вимог до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради слід зазначити наступне. Відповідно до ч.2 ст.48 ЦПК України позивачем і відповідачем у справі можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Враховуючи, що Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно юридичного управління Чернівецької міської ради не є юридичною особою, а тому не може бути стороною у справі. На підставі вище викладених суд приходить до висновку про необхідні відмовити відповідачу у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом в повному обсязі.

Outcome: dismissed