Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягувати на свою користь з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 01 вересня 2012 року їх син навчається на денному відділенні ВНЗ "Перший Київський медичний коледж" за спеціальністю "Лікувальна справа", позивач працює вихователькою у санаторному дошкільному закладі та утримує сина, який продовжує навчання і потребує матеріальної допомоги, зазначивши, що має важке матеріальне становище у зв'язку з чим вважає що відповідач має утримувати свою дитину до досягнення нею 23 років. Позивач у судовому засіданні підтримала позовні вимоги за вищенаведених підстав. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в частині сплати аліментів на дитину в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), пояснивши, що на даний момент на його утриманні, крім повнолітнього сина, знаходяться ще троє неповнолітніх дітей та враховуючи його стан здоров'я та матеріальний стан визнає позовні вимоги у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), яку він спроможний сплачувати х урахуванням вищенаведених обставин. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Роз'яснивши сторонам наслідки визнання позову, суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову в частині не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову в цій частині. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що 17 липня 2002 року шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 6). Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], сторони є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). [PERSON] є студентом ІІІ курсу (денного відділення) ВНЗ "Перший Київський медичний коледж" (І рівень акредитації) за спеціальністю "Лікувальна справа", термін навчання з 01.09.2012р. по 30.06.2016р., що підтверджується копією довідки №119 від 21.01.2015р. Вищого навчального закладу "Перший Київський медичний коледж" (а.с. 5). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком багатодітної сім'ї. 14 березня 2003 року Відділом реєстрації актів громадського стану Фастівського міського управління юстиції у Київської області, актовий запис № 74, зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище якої після реєстрації шлюбу "[PERSON]", що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 17). Від вказаного шлюбу відповідач має трьох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON] є їх батьком, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 17-19). [PERSON] проживає у [ADDRESS] у складі прописаних членів сім'ї: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією довідки про склад сім'ї №521 від 06.04.2015р. виданої Фастівською міською радою (а.с. 22). Загальна сума доходу за період з 01.10.2014р. по 31.03.2015 року становить 7932,00 грн, що підтверджується довідкою про доходи №1405 від 10.04.2015 р. (а.с. 23). [PERSON] має діагноз - бронхіальна астма, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого від 07.04.2015 (а.с. 24). Як встановлено з пояснень відповідача, які не спростовані та знайшли підтвердження у судовому засіданні, відповідач має невеликий дохід та ще трьох неповнолітніх дітей на своєму утриманні, не відмовляється від сплати аліментів, але враховуючи наведені ним обставини, відповідач зазначив, що на цей час має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частки свого доходу, оскільки надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частки доходу він не може. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що відповідно до ч. 3 ст. 199 СК право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 199 Сімейного Кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних Відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Суд при визначенні розміру аліментів ураховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів та бере до уваги наявність у відповідача трьох неповнолітніх дітей. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, зважаючи на часткове визнання позовних вимог відповідачем, вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров'я, матеріальне становище дитини, дружини, з якою проживає дитина, і платника аліментів; встановлені обставини у даній справі, які мають істотне значення та наведені вище; те, що відповідач має на утриманні трьох дітей, низькій дохід, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим, з боку позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог з приводу того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу у розмірі 1/4 частки доходу, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви частково. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підстав викладеного,

Outcome: partial