Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 26 листопада 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 29 грудня 2014 року між ним та [PERSON] укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначив, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 9852,04 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував унаслідок чого станом на 19 вересня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 15060,16 грн., яка складається з 5834,58 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2978,17 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом 5134,36 грн - заборгованість за пенею та комісією, 1113,05 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. 27.02.2020 року до Березнівського районного суду від позивача акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" надійшла уточнена позовна заява, в якій банк зазначає, що відповідач має заборгованість в сумі 15060,16 грн., однак від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена виконавчим написом нотаріуса від 21.03.2016 р., та стягнуто із [PERSON] на користь AT КБ "Приватбанк", кошти в сумі 12 410,03 грн., з яких: 8543,67 грн. заборгованість за кредитом; 1573,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1179,66 грн. - заборгованість за пенею та комісією; -1113,05 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Посилаючись на викладене та користуючись своїм правом вимагати від боржника повернення лише певної частини заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з [PERSON] частину заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2014 року б/н в сумі 5359,22 грн., яка складається з наступного 1404,52 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 3954,70 грн. - заборгованість за пенею та комісією. В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Разом з позовною заявою подав клопотання згідно якого позовні вимоги підтримав, просив розглядати справу без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. В подальшому в судові засідання на 24.12.2019р., 16.01.2020р., 04.02.2020р., представник позивача направляв клопотання про відкладення розгляду справи, окрім того в судове засідання на 26.03.2020р. від представника позивача на адресу суду була направлена письмова заява про відкладення розгляду справи, суд розцінює вказану заяву, як умисне затягування розгляду справи, та ухвалив провести розгляд справи у відсутність представника позивача та представника відповідача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення був повідомлений належним чином, подав письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність, заперечував проти задоволення позову в повному обсязі. Вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та не можуть бути задоволені. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. 02.12.2019 позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було прийнято до провадження Березнівського районного суду Рівненської області, відкрито провадження та призначено судовий розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. До суду 16.12.2019 року надійшов відзив від представника відповідача, в якому він просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Ухвалою суду від 24.12.2019р. визнано явку представника сторони, а саме представника позивача АТ КБ "ПРИВАТБАНК" у судове засідання - обов`язковою. До суду 14.01.2020 року надійшла відповідь на відзив від представника позивача, в якому він посилається на безпідставність обставин викладених у відзиві. Ухвалою суду від 16.01.2020р.було вирішено судове засідання у справі за позовною заявою АТ КБ "ПРИВАТБАНК" до [PERSON] про стягнення заборгованості, призначене на 10 год. 00 хв. 04 лютого 2020 року провести в режимі відеоконференції. 27.02.2020 року до Березнівського районного суду від позивача акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" надійшла уточнена позовна заява. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 29 грудня 2014 року між банком та [PERSON] укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Позивач зазначив, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 9852,04 грн., із зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Матеріали справи містять заяву у якій зазначено, що разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить між [PERSON] та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував унаслідок чого станом на 19 вересня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 15060,16 грн., яка складається з 5834,58 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2978,17 грн. - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом 5134,36 грн - заборгованість за пенею та комісією, 1113,05 грн. - штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди. 27.02.2020 року до Березнівського районного суду від позивача акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" надійшла уточнена позовна заява, в якій банк зазначає, що відповідач має заборгованість в сумі 15060,16 грн., однак від цієї суми заборгованості віднімається сума, яка була задоволена виконавчим написом нотаріуса від 21.03.2016 р., та стягнуто із [PERSON] на користь AT КБ "Приватбанк", кошти в сумі 12 410,03 грн., з яких: 8543,67 грн. заборгованість за кредитом; 1573,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1179,66 грн. - заборгованість за пенею та комісією; -1113,05 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. Посилаючись на викладене та користуючись своїм правом вимагати від боржника повернення лише певної частини заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з [PERSON] частину заборгованості за кредитним договором від 29 грудня 2014 року б/н в сумі 5359,22 грн., яка складається з наступного - 1404,52 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3954,70 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Норми права, які застосував суд. Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Згідно з ч.ч. 1,2,3,4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. На підставі статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). За змістом частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Мотиви суду. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] отримав кошти в сумі 9852,04 грн., на підставі укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 29 грудня 2014 року між ним банком укладено договір б/н про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач належним чином свої зобов`язання за договором не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 27.02.2020р., за кредитним договором від 29 грудня 2014 року б/н становить 5359, 22 грн., яка складається з наступного 1404, 52 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3954,70 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Разом з цим, суд рахує, що АТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги сплати 1404, 52 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом та 3954,70 грн. - заборгованість за пенею та комісією, звернувшись у 2016 році до нотаріуса за виконавчим написом. Так, виконавчим написом приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу від 21.03.2016р.,з відповідача [PERSON] була стягнута заборгованість за укладеною Генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 29 грудня 2014 року в сумі 12 410,03 грн., з яких: 8543,67 грн. заборгованість за кредитом; 1573,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1179,66 грн. - заборгованість за пенею та комісією; -1113,05 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди. На сьогоднішній день вказана сума в повному обсязі сплачена відповідачем, що підтверджується постановою державного виконавця Березнівського районного відділу державної виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження серія ВП № 51366485 від 21.11.2017р. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Проте таких позовних вимог позивач не заявляв та відповідного розрахунку не надавав. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) від 31.10.2018 (справа № 202/4494/16-ц) та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 року (справа 175/4753/15-ц). Оскільки позивач просив суд стягнути з відповідача виключно відсотки за користування кредитними коштами в сумі 1404,52 грн, які були нараховані відповідно до умов укладеного між сторонами кредитного договору, але після стягнення коштів за виконавчим написом нотаріуса, в задоволенні позову належить відмовити повністю. Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення із відповідача коштів в сумі 3954,70 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог суд відмовляє повністю, судовий збір, сплачений позивачем при подані позову, розподілу не підлягає та повністю покладається на позивача. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed